ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №621/2116/24 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1894/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА

Іменем України

04 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою зі зміненими доводами прокурора на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 27 червня 2024 року стосовно ОСОБА_7 ,-

встановила:

Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лиман Зміївського району Харківської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, не працюючого, неодруженого, із середньо-спеціальною освітою, є внутрішньо переміщеною особою, раніше судимого:

- 16.01.2024 вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.1 ст.309 КК України до обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік,-

визнано винним та засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Зміївського районного суду Харківської області від 16.01.2024 у виді 2-х місяців обмеження волі, виходячи із передбаченого ст.72 КК України співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, остаточно визначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, застосовано у відношенні ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», взявши його під варту із зали суду.

Початком відбування покарання вважати 27.06.2024.

На підставі ч.5 ст.72 КПК України, зараховано ОСОБА_7 в строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 27.06.2024 до набрання вироком законної сили.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, 15.04.2024, близько 19.00 год у ОСОБА_7 , який знаходився в с. Лиман Чугуївського району Харківської області, виник умисел направлений на таємне викрадення чужого майна з приміщення будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

З метою реалізації свого кримінально протиправного умислу, ОСОБА_7 , у той же день, 15.04.2024, близько 20.00 год. прийшов до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та переконавшись в тому, що його дії ніким помічені не будуть, через незачинену хвіртку протиправно проник на територію вищевказаного домоволодіння, яким користується ОСОБА_8 , де через незачинені вхідні двері проник у приміщення житлового будинку, розташованого на території вищевказаного домоволодіння, та діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою наживи, в умовах дії воєнного стану на території України, який введено із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, продовженого Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ; Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженого Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-ІХ; Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року №2263-ІХ; Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженого Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ; Указом Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022, затвердженого Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ, Указом Президента України від 06 лютого 2023 року №58/2023, затвердженого Законом України від 07 лютого 2023 №2915-ІХ, Указом Президента України від 01 травня 2023 року №254/2023, затвердженого Законом України від 02 травня 2023 №3057-ІХ, Указом Президента України від 26 липня 2023 року №451/2023, затвердженого Законом України від 27 липня 2023 №3275-ІХ, Указом Президента України від 06 листопада 2023 року №734/2023, затвердженого Законом України від 08 листопада 2023 №3429-ІХ, Указом Президента України від 05 лютого 2024 року №49/2024, затвердженого Законом України від 06 лютого 2024 №3564-ІХ, з 05 год. ЗО хв. 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, звідки викрав: металевий газовий балон, об`ємом 50 л, бувший у вжитку, вартістю - 750 грн., та металевий газовий редуктор з маркуванням «РДГ-7М», бувший у вжитку, вартістю - 125 грн., що належить потерпілій ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2224/24 від 27.04.2024 - 875 грн.

Крім того, 17.04.2024, близько 14.00 год ОСОБА_7 перебував поблизу домоволодіння АДРЕСА_3 , де у нього виник умисел направлений на таємне викрадення чужого майна з приміщення будинку вищевказаного домоволодіння.

З метою реалізації свого кримінально протиправного умислу, ОСОБА_7 , у той же день, 17.04.2024, близько 14.00 год., прийшов до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та переконавшись в тому, що його дії ніким помічені не будуть, через незачинену хвіртку протиправно проник на територію вищевказаного домоволодіння, яким користується ОСОБА_8 , де через незачинені вхідні двері проник у приміщення житлового будинку, розташованого на території вищевказаного домоволодіння, та діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою наживи, в умовах дії воєнного стану на території України, який введено із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, продовженого Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ; Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженого Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-ІХ; Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року №2263-IX; Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженого Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ; Указом Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022, затвердженого Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ, Указом Президента України від 06 лютого 2023 року №58/2023, затвердженого Законом України від 07 лютого 2023 №2915-ІХ, Указом Президента України від 01 травня 2023 року №254/2023, затвердженого Законом України від 02 травня 2023 №3057-ІХ, Указом Президента України від 26 липня 2023 року №451/2023, затвердженого Законом України від 27 липня 2023 №3275-IX, Указом Президента України від 06 листопада 2023 року №734/2023, затвердженого Законом України від 08 листопада 2023 №3429-ІХ, Указом Президента України від 05 лютого 2024 року №49/2024, затвердженого Законом України від 06 лютого 2024 №3564-ІХ, з 05 год. 30 хв. 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, звідки викрав: чавунну плиту для печі дров`яного опалення, розмірами 55 см х 43 см х 1 см, бувшу у вжитку, разом з чавунними кругами до неї, вартістю - 600 грн.; чавунні дверцята з рамкою кріплення для печі дров`яного опалення, розмірами 21 см х 21 см, бувші у вжитку, вартістю - 250 грн.; чавунні дверцята з рамкою кріплення для печі дров`яного опалення, розмірами 22 см х 14 см, бувші у вжитку, вартістю - 250 грн., що належить потерпілій ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2224/24 від 27.04.2024 - 1100 грн.

В апеляційній скарзі зі зміненим доводами прокурор просить вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Змінити кваліфікацію дій ОСОБА_7 за епізодами від 15.04.2024 та від 17.04.204 з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України.

Визнати винним ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднати частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком Зміївського районного суду Харківської області від 16.01.2024 у виді 1 місяця обмеження волі, остаточно визначивши покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 1 місяць.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу зі зміненими доводами, позицію обвинуваченого, який покладався на розсуд суду, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Поряд із цим, відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким ст.51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення, вважається крадіжка, вартість майна якої на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2024 року становить 3028 гривень, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян складає 1514 гривень на 2024 рік, а два неоподаткованих мінімумів (ч.2 ст. 51 КУпАП) становить 3028 гривень.

Таким чином, з 09 серпня 2024 року кримінальна відповідальність за скоєння крадіжки, вчиненої у 2024 році, настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, встановлений статтею 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3028 гривні.

Згідно зі сформульованим судом першої інстанції обвинуваченням, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні 15.04.2024 близько 20.00 год. кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану, та своїми діями обвинувачений завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 875 гривень.

Також ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні 17.04.2024 близько 14.00 год. кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому повторно та в умовах воєнного стану. Своїми діями обвинувачений завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 1100 гривень.

Таким чином, вартість викраденого ОСОБА_7 майна становила 1975 гривень, тобто є меншою за розміром, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положення Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, тому його дії на даний час не утворюють кримінально-караного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку із декриміналізацією діяння.

Разом із цим, зважаючи на спосіб вчинення крадіжки, а саме вчинення її з проникненням до житла, колегія суддів вважає доводи прокурора про необхідність кваліфікації вищевказаних дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.162 КК України обґрунтованими, з наступних підстав.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд, відповідно до ч.3 ст.337 КПК України, має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

З огляду на зміст ч.1 ст.162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікації дій за ч.4 ст.185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.162 КК України, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки та/або переоцінки доказів.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 15.04.2024 близько 20.00 год. прийшов до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та переконавшись в тому, що його дії ніким помічені не будуть, через незачинену хвіртку протиправно проник на територію вищевказаного домоволодіння, яким користується ОСОБА_8 , де через незачинені вхідні двері проник у приміщення житлового будинку, розташованого на території вищевказаного домоволодіння, та діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою наживи, в умовах дії воєнного стану на території України, звідки викрав: металевий газовий балон, об`ємом 50 л, бувший у вжитку, вартістю - 750 грн, та металевий газовий редуктор з маркуванням «РДГ-7М», бувший у вжитку, вартістю - 125 грн, що належить потерпілій ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2224/24 від 27.04.2024 - 875 грн.

Крім того, ОСОБА_7 17.04.2024, близько 14.00 год., прийшов до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та переконавшись в тому, що його дії ніким помічені не будуть, через незачинену хвіртку протиправно проник на територію вищевказаного домоволодіння, яким користується ОСОБА_8 , де через незачинені вхідні двері проник у приміщення житлового будинку, розташованого на території вищевказаного домоволодіння, та діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою наживи, в умовах дії воєнного стану на території України, звідки викрав: чавунну плиту для печі дров`яного опалення, розмірами 55 см х 43 см х 1 см, бувшу у вжитку, разом з чавунними кругами до неї, вартістю - 600 грн.; чавунні дверцята з рамкою кріплення для печі дров`яного опалення, розмірами 21 см х 21 см, бувші у вжитку, вартістю - 250 грн.; чавунні дверцята з рамкою кріплення для печі дров`яного опалення, розмірами 22 см х 14 см, бувші у вжитку, вартістю - 250 грн., що належить потерпілій ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2224/24 від 27.04.2024 - 1100 грн.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, судова практика розуміє будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_7 визнав фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення і не заперечував факту проникнення в житло з метою заволодіння майном, інакше кажучи, усвідомлював, що житло, до якого він проник, перебуває у користуванні чужої особи.

У зв`язку з викладеним, враховуючи положення ч.3 ст.337 КПК України, колегія суддів вважає за можливе перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок, якщо це не погіршує становище обвинуваченого.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.162 КК України, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий вироком Зміївського районного суду Харківської області від 16 січня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, колегія суддів визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, з урахуванням вимог статей 50, 65 КК України та фактичних обставин вчинення кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомостей про особу ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі.

Саме таке покарання, на думку колегії, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України, та, у відповідності до ст. 65 КК України, достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування норм ст.ст. 69, 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 27 червня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 16 січня 2024 року у виді 1 (одного) місяця обмеження волі, остаточно визначивши покарання у виді обмеження волі 2 (два) роки 1 (один) місяць.

В решті вирок Зміївського районного суду Харківської області від 27 червня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді :