Провадження №1-кп/127/525/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2023 за № 0000168, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, ліцеїста, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, ліцеїста, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_5 ,

особи, щодо якої надійшло клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_3 , його законного представника ОСОБА_6 та захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

особи, щодо якої надійшло клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_8 , та захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИВ:

Неповнолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи особами, що не досягли віку з якого настає кримінальна відповідальність, 22.04.2023 близько 13 год. 30 хв., перебуваючи по вул. Москаленка, 56, що неподалік Комунального закладу «Вінницький ліцей № 27», під приводом огляду скутера, запросили на зустріч свого знайомого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Так, між хлопцями виникла словесна суперечка, під час чого, будучи невдоволеними від того, що ОСОБА_10 напередодні ображав дівчину ОСОБА_3 , в неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виник спільний умисел на заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій спільний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , з мотивів особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , наніс один удар ногою в задню частину ноги потерпілого.

В цей час ОСОБА_3 , маючи намір довести спільний умисел на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_10 , розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи та усвідомлюючи суспільну небезпечність їх наслідків, та бажаючи їх настання, реалізовуючи умисел, наніс один удар кулаком в ділянку обличчя ОСОБА_10 .

Внаслідок вказаного спільного, попередньо узгодженого умислу на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_10 , та умисних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_3 потерпілому спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми - струс головного мозку, множинних забійних саден та гематом м`яких тканин волосяної частини голови та обличчя, забійної рани слизової оболонки порожнини рота, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; забою м`яких тканин поперекової ділянки, забою м`яких тканин лівого передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні особа, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, ОСОБА_3 , винним себе визнав та показав, що дійсно 22.04.2023 близько 17:00 год., перебуваючи разом з ОСОБА_4 по АДРЕСА_4 , що неподалік КЗ «Вінницький ліцей № 27», запросили на зустріч свого знайомого ОСОБА_10 та між ними виникла словесна суперечка, оскільки ОСОБА_10 напередодні ображав його дівчину. Під час суперечки ОСОБА_4 наніс один удар ногою в задню частину ноги потерпілого, а він наніс один удар кулаком в ділянку обличчя ОСОБА_10 . У вчиненому щиро кається та завіряє суд, що подібне більше не повториться.

Законний представник особи, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_3 - ОСОБА_6 не заперечував проти застосування до сина заходів виховного характеру та просив передати сина йому під нагляд. Пояснив, що з сином провів виховну бесіду, після якої син пообіцяв в подальшому не вчиняти подібного, зробив для себе відповідні висновки. Син виховується в неповній сім`ї, в належних умовах та забезпечений всім необхідним. Він має вплив на сина, зможе забезпечити його належну поведінку та має можливість належним чином здійснювати нагляд за ним.

В судовому засіданні захисник особи, щодо якої надійшло клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 просив застосувати відносно неповнолітнього ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд батька ОСОБА_6 , встановивши тривалість заходів виховного характеру терміном на 1 рік, цивільний позов залишити без розгляду.

В судовому засіданні особа, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, ОСОБА_4 , винним себе визнав та показав, що дійсно 22.04.2023 близько 17:00 год. Перебуваючи разом з ОСОБА_3 по АДРЕСА_4 , що неподалік КЗ «Вінницький ліцей № 27», запросили на зустріч свого знайомого ОСОБА_10 та між ними виникла словесна суперечка, оскільки ОСОБА_10 напередодні ображав дівчину ОСОБА_3 . Під час суперечки він наніс один удар ногою в задню частину ноги потерпілого, а ОСОБА_3 наніс один удар кулаком в ділянку обличчя ОСОБА_10 . У вчиненому щиро кається та завіряє суд, що подібне більше не повториться.

Законний представник особи, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_4 - ОСОБА_8 не заперечував проти застосування до сина заходів виховного характеру та просив передати сина йому під нагляд. Пояснив, що з сином провів виховну бесіду, після якої син пообіцяв в подальшому не вчиняти подібного, зробив для себе відповідні висновки. Син виховується в повній сім`ї, в належних умовах та забезпечений всім необхідним. Він має вплив на сина, зможе забезпечити його належну поведінку та має можливість належним чином здійснювати нагляд за ним.

В судовому засіданні захисник особи, щодо якої надійшло клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_9 просила застосувати відносно неповнолітнього ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд батька ОСОБА_8 , встановивши тривалість заходів виховного характеру терміном на 1 рік, в задоволенні цивільного позову відмовити в зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 та представник потерпілого - адвокат ОСОБА_12 просили застосувати до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру. Також підтримали заявлені законним представником потерпілого - ОСОБА_11 цивільні позови, просили їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала клопотання та просила застосувати щодо неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд батькам ОСОБА_8 та ОСОБА_6 відповідно, встановивши тривалість заходів виховного характеру терміном на 1 рік.

У судове засідання представники Служби у справах дітей Вінницької міської ради Вінницької області та підрозділу ювенальної превенції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не прибули.

Суд, заслухавши думку сторін судового провадження, які не заперечують проти проведення судового розгляду без представників Служби у справах дітей Вінницької міської ради Вінницької області та підрозділу ювенальної превенції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, вважає за можливе проведення судового розгляду без представників Служби у справах дітей Вінницької міської ради Вінницької області та підрозділу ювенальної превенції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Заслухавши пояснення осіб, законних представників та захисників, враховуючи думку прокурора, дослідивши наданні докази та інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд дійшов висновку, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Вимогами ч. 2 ст. 97 КК України визначено, що примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Як встановлено в судовому засіданні вчинення неповнолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом, зокрема, висновком експерта № 638 від 17.08.2023-11.09.2023, протоколом проведення слідчого експерименту від 23.08.2023 з відеозаписом до нього, протоколом проведення слідчого експерименту від 13.10.2023 з відеозаписом до нього, висновком експерта № 848/993 від 24.10.2023-29.02.2024 та поясненнями осіб в судовому засіданні.

Внаслідок вказаного спільного, попередньо узгодженого умислу на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_10 , та умисних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_3 потерпілому спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми - струс головного мозку, множинних забійних саден та гематом м`яких тканин волосяної частини голови та обличчя, забійної рани слизової оболонки порожнини рота, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; забою м`яких тканин поперекової ділянки, забою м`яких тканин лівого передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Отже, сукупність досліджених під час судового провадження доказів підтверджує, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, мало місце і вчинене воно неповнолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досягнувши віку, з якого відповідно до ст. 22 КК України, може настати кримінальна відповідальність, вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не досягнувши віку, з якого відповідно до ст. 22 КК України, може настати кримінальна відповідальність, вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Згідно положень ч. 2 ст. 500 КПК України судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

При вирішенні питання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батька ОСОБА_6 , суд бере до уваги, що ОСОБА_3 на час вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг віку кримінальної відповідальності. Також суд враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього, зокрема те, що він проживає та виховується у неповній сім`ї, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем навчання, щиро розкаявся у вчиненому, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також думку його законного представника щодо можливості застосування примусового заходу виховного характеру.

При вирішенні питання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батька ОСОБА_8 , суд бере до уваги, що ОСОБА_4 на час вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг віку кримінальної відповідальності. Також суд враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього, зокрема те, що він проживає та виховується у повній сім`ї, позитивно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у вчиненому, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також думку його законного представника щодо можливості застосування примусового заходу виховного характеру.

Враховуючи викладене, суд вважає доцільним застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд батька ОСОБА_6 , який приділяє належну увагу вихованню сина та здатний забезпечити позитивний виховний вплив на сина і постійний контроль за його поведінкою. При цьому слід встановити тривалість примусового заходу виховного характеру терміном на один рік.

Враховуючи викладене, суд вважає доцільним застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батька ОСОБА_8 , який приділяє належну увагу вихованню сина та здатний забезпечити позитивний виховний вплив на сина і постійний контроль за його поведінкою. При цьому слід встановити тривалість примусового заходу виховного характеру терміном на один рік.

Що стосується цивільного позову законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 до неповнолітнього ОСОБА_3 та його законного представника ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. 00 коп., завданої кримінальним правопорушенням, та витрат на правову допомогу, та цивільного позову законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 до неповнолітнього ОСОБА_4 та його законного представника ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. 00 коп., завданої кримінальним правопорушенням, та витрат на правову допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до положень ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. На захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

В судовому засіданні встановлено протиправність поведінки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , їх винуватість у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, доведена під час судового розгляду.

Також, під час судового розгляду доведено, що внаслідок умисних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_3 потерпілому спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми - струс головного мозку, множинних забійних саден та гематом м`яких тканин волосяної частини голови та обличчя, забійної рани слизової оболонки порожнини рота, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; забою м`яких тканин поперекової ділянки, забою м`яких тканин лівого передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

При вирішенні цивільних позовів у даному кримінальному провадженні суд, розглядаючи їх в межах заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, керується принципом законності, виваженості, справедливості, диспозитивності.

Так, пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. Право особи на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок спричинення тілесних ушкоджень, є абсолютним.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України).

Крім того, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що внаслідок протиправних дій неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 була завдана моральна шкода, яка полягає в перенесених душевних стражданнях та нервовому потрясінні, у фізичному болю у зв`язку з ушкодженням здоров`я, перенесеним лікуванням, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. При цьому суд приймає до уваги характер вчиненого суспільно небезпечного діяння, тяжкість спричинених наслідків, настання негативних змін в житті та здоров`ї потерпілого.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує фізичні та моральні страждання потерпілого, характер дій неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також конкретні обставини кримінального провадження, майновий стан сторін.

Суд, враховуючи характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характер немайнових втрат, стан його здоров`я, характер дій неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , та їх майновий стан, а також конкретні обставини кримінального провадження, вважає, що цивільні позови в частині відшкодування моральної шкоди є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи цивільні позови в частині витрат на правову допомогу, суд зазначає, що порядок відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги вирішується відповідно до глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.

Зокрема, у ст. 120 КПК України закріплені положення щодо витрат на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

В цивільнму позові законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 до неповнолітнього ОСОБА_3 та його законного представника ОСОБА_6 зазначено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 8 750 грн. 00 коп.

В цивільнму позові законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 до неповнолітнього ОСОБА_4 та його законного представника ОСОБА_8 зазначено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 8 750 грн. 00 коп.

Суд встановив, що адвокат ОСОБА_12 в даному кримінальному провадженні надавала правову допомогу законному представнику неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 на підставі договору про надання правової допомоги № 17-05/23 від 17.05.2023.

На підтвердження розміру витрат на правову допомогу до кожного цивільного позову надано квитанцію від 17.05.2023 про оплату представником потерпілого ОСОБА_10 за надання адвокатом ОСОБА_12 правової допомоги коштів в розмірі 7 500 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що цивільні позови слід задовольнити частково, та стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а у разі відсутності в нього майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, з його законного представника ОСОБА_6 ) на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - ОСОБА_11 20 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та 7 500 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. В задоволенні цивільного позову в іншій частині слід відмовити.

Також, слід стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (а у разі відсутності в нього майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, з його законного представника ОСОБА_8 ) на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - ОСОБА_11 20 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та 7 500 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. В задоволенні цивільного позову в іншій частині слід відмовити.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні немає.

Керуючись статтями 97, 105 Кримінального кодексу України, статтями 369-372, 376, 395, 497, 498, 501 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2023 за № 0000168, стосовно ОСОБА_3 - задовольнити.

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2023 за № 0000168, стосовно ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

Встановити тривалість заходів виховного характеру терміном на 1 (один) рік.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд батька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 .

Встановити тривалість заходів виховного характеру терміном на 1 (один) рік.

Цивільний позов законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 до неповнолітнього ОСОБА_3 та його законного представника ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.

Цивільний позов законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 до неповнолітнього ОСОБА_4 та його законного представника ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , (а у разі відсутності в нього майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, з його законного представника ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

В задоволенні цивільного позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , (а у разі відсутності в нього майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, з його законного представника ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

В задоволенні цивільного позову в іншій частині - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя