Справа № 214/5676/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року слідчий суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі клопотання адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна у кримінальному проваджені №0000804 від 20.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

16.07.2024 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася адвокат ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_4 із клопотанням, в якому просить частково скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.06.2024 року, в частині вилучення під час обшуку автомобіля марки «Chery», моделі «Eastar», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «Chery», моделі «Eastar», що належить на праві власності ОСОБА_4 та повернути їх у користування останньому без права розпорядження, під відповідальну розписку для подальшого зберігання на час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження №0000804 від 20.06.2024 року.

Клопотання обґрунтовано тим, що автомобіль марки «Chery», моделі «Eastar», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію на нього, згідно з протоколом обшуку від 22.06.2024 року вилучені та постановою слідчого від 22.06.2024 року визнані речовими доказами. Адвокат ОСОБА_5 зазначає, що на теперішній час усі необхідні дії для проведення експертиз та слідчих дій стосовно вказаного транспортного засобу здійснені, тому на теперішній час відпала необхідність у подальшому перебуванні автомобіля на паркувальному майданчику ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області. Окремо, адвокат ОСОБА_5 звертає увагу на той факт, що цей транспортний засіб не належить на праві власності ОСОБА_6 , а тому, наявність арешту є обтяженням прав для власника ОСОБА_4 .

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 підтримала заявлене клопотання, просила його задовольнити та частково скасувати арешт транспортного засобу, дозволивши ОСОБА_4 ним користуватися.

ОСОБА_4 підтримав клопотання адвоката ОСОБА_5 та просив частково скасувати арешт, накладений на автомобіль.

Слідчий просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки він є засобом вчинення кримінального правопорушення, слідчі дії у цьому кримінальному провадженні ще тривають і не встановлені всі учасники скоєння злочину.

Слідчий суддя, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню за таких підстав.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст.1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

В силу ст.41 Конституції України та ст.1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому, ч.3 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно з ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.06.2024 року накладено арешт на майно, а саме: транспортний засіб марки «Chery», моделі «Eastar», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , в кузові чорного кольору, який доставлений на паркувальний майданчик ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на вказаний автомобіль марки; ключ від автомобіля, на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Метою застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження зазначено забезпечення збереження речових доказів у цьому кримінальному провадженні.

Окрім того, постановою слідчого ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 22.06.2024 року зазначене вище майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000804 від 20.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Нормами ч.1 ст.100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно з ст.ст.171-174 КПК України.

Так, слідчим суддею встановлено, що відомості про вчинення кримінального правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.06.2024 року, тобто, на теперішній час, досудове слідство перебуває лише на початковому етапі, органи досудового розслідування проводять значний об`єм слідчих дій, передбачених кримінальним процесуальним законодавством для встановлення всіх обставин вчинення злочину. Окремо, слідчий суддя звертає увагу на особливу тяжкість скоєного кримінального правопорушення, оскільки воно потягло за собою позбавлення життя малолітньої дитини та викликало в суспільстві значний резонанс.

На стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні була виправдана потреба в тимчасовому втручанні в права та інтереси власника майна, шляхом накладення арешту. Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, не встановлено. Арешт є розумним та співмірним із завданнями кримінального провадження.

Слідчий суддя звертає увагу, що доводи викладені в клопотанні, стосовно того, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, в порушення ст.174 КПК України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, арештований автомобіль визнано речовим доказом, а тому скасування арешту є передчасним.

До того ж, слідчим суддею враховується той факт, що майно, про скасування якого заявлено це клопотання, використовувалося як засіб вчинення кримінального правопорушення.

Також, слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно вказане в клопотанні, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження або арешт накладено необґрунтовано.

Приймаючи до уваги викладене, виходячи із завдань кримінального провадження, беручи до уваги ознаки складу кримінального правопорушення, який розслідується в межах вказаного кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованимна теперішній час підстави для його задоволення відсутні.

Окремо, слідчий суддя наголошує, що за вказаних обставин певне тимчасове втручання в реалізацію права власності, яке прямо передбачено законом, не суперечить змісту статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження, з дотриманням справедливого балансу інтересів.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.170, 174, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна у кримінальному проваджені №0000804 від 20.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 24.07.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1