Справа № 296/1129/24
Вирок

Іменем України

20 серпня 2024 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі

Головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження №0000191 від 07.04.2023р. по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, не працюючого, офіційно неодруженого, перебуває в цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , раніше судимого - вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 16.11.2015р. за ч.2 ст. 185, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки; вироком Богунського районного суду м. Житомира від 14.04.2016р. за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; вироком Житомирського апеляційного суду від 20.05.2019р. за ч.2 ст.185, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років 9 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, безпосередньо пов`язані із обслуговуванням матеріальних цінностей строком на 1 рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

05.04.2023 року у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці ОСОБА_7 , використовуючи належний йому мобільний телефон марки «Самсунг» з сім карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , надіслав завідомо неправдиве смс - повідомлення в мобільному додатку «Вайбер» на номер мобільного терміналу НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , нібито від її знайомого ОСОБА_9 , про необхідність надання йому фінансової допомоги в розмірі 300 гривень.

В подальшому, 05.04.2023 року ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою в АДРЕСА_3 , отримавши смс - повідомлення в мобільному додатку «Вайбер» від ОСОБА_7 , почала вести переписку щодо можливості надання останньому фінансової допомоги.

У цей день, час, місці та за вказаних обставин ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, маючи бажання та наміри, направлені на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом обману, що виразилось у повідомленні неправдивої інформації, спрямувавши свої умисні дії на заволодіння коштами потерпілої ОСОБА_8 , продовжив переписку з останньою та повідомив про необхідність в отриманні грошових коштів на загальну суму 1900 грн, після чого надіслав їй банківський рахунок № НОМЕР_3 , оформлений на його ім`я в АТ КБ «Приватбанк», запевнивши ОСОБА_8 , що поверне їй отримані кошти при першій можливості, ввівши її в оману стосовно правдивості своїх намірів.

В свою чергу, ОСОБА_8 , будучи введеною в оману та впевненою, що веде переписку зі своїм знайомим ОСОБА_9 , 05.04.2023 року о 10 год 31 хв однією транзакцією перевела грошові кошти в сумі 300 грн, 05.04.2023 року о 10 год 40 хв однією транзакцією перевела грошові кошти в сумі 1000 грн та 05.04.2023 року об 11 год 25 хв однією транзакцією перевела грошові кошти в сумі 600 грн відповідно, з картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 на банківську картку № НОМЕР_3 , оформлену на ім`я ОСОБА_7 .

З метою переконання потерпілої ОСОБА_8 щодо правдивості своїх намірів, в подальшому, 05.04.2023 року ОСОБА_7 надіслав їй повідомлення у мобільному додатку «Вайбер» з проханням повідомити йому банківський рахунок, на який він зможе повернути отримані грошові кошти.

В подальшому, ОСОБА_7 , отримавши від ОСОБА_8 грошові кошти в загальній сумі 1900 грн, взяті на себе зобов`язання не виконав та розпорядився вказаними коштами на власний розсуд, знявши їх з картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 , імітованої на його ім`я, з банкомату, розташованого у АДРЕСА_4 , чим завдав матеріального збитку ОСОБА_8 на загальну суму 1900 гривень.

Крім того, 24.02.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», №69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію», №254/2023 від 01.05.2023 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», ОСОБА_7 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації.

31.05.2023 року солдата ОСОБА_7 наказом командира військової частини НОМЕР_5 №151 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу навальної роти №1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_5 .

У відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пропозиції щодо введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях на розгляд Президентові України подає Рада національної безпеки і оборони України.

У разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, підлягає негайному оголошенню через засоби масової інформації або оприлюдненню в інший спосіб.

У разі оголошення указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Верховна Рада України збирається на засідання у дводенний строк без скликання та розглядає питання щодо затвердження указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у порядку, встановленому Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.

У разі оголошення указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях керівники органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємства, установ та організацій усіх форм власності зобов`язані сприяти негайному прибуттю народних депутатів України на засідання Верховної Ради України та здійсненню їхніх повноважень.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється разом із законом щодо затвердження такого указу Президента України та набирає чинності одночасно з набранням чинності таким законом.

Воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено.

До закінчення строку, на який було введено воєнний стан, та за умови усунення загрози нападу чи небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності Президент України може прийняти указ про скасування воєнного стану на всій території України або в окремих ї місцевостях, про що має бути негайно оголошено через засоби масової інформації.

24.02.2022 р. у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24.02.2022р. №2102-ІХ, та який станом на 11.10.2023р. припинено або скасовано не було.

07.08.2023 року о 07 годині 10 хвилин військовослужбовець військової служби, курсант навчального взводу навчальної роти №1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_7 , який в період часу з 26.07.2023р. по 22.08.2023р. вчинив самовільне залишення військової частини НОМЕР_5 , перебуваючи на території КП «Міська лікарня №1» Житомирської міської ради, що за адресою у АДРЕСА_5 , зайшов до палати №2 травматологічного відділення, де зустрівся з раніше незнайомим йому ОСОБА_10 , який мав при собі мобільний телефон торгівельної марки «Xiaomi» моделі «Redmi 8A» ІМЕІ: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 , серійний номер: НОМЕР_8 в корпусі чорного кольору.

В цей день, час та місці у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, яке належить потерпілому ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, керуючись корисливим мотивом, діючи умисно, з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб, ОСОБА_7 , під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка, повідомивши, що його мобільний телефон не працює, звернувся до ОСОБА_10 з проханням надати йому мобільний телефон, запевнивши, що після телефонного дзвінка поверне його, хоча у дійсності таких намірів не мав. В свою чергу, ОСОБА_10 , не усвідомлюючи злочинні наміри ОСОБА_7 , будучи впевненим у щирості його намірів, добровільно надав мобільний телефон торгівельної марки «Xiaomi» моделі «Redmi 8A» ІМЕІ: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 , серійний номер: НОМЕР_8 в корпусі чорного кольору.

Заволодівши таким чином мобільним телефоном торгівельної марки «Xiaomi» моделі «Redmi 8A» ІМЕІ: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 , серійний номер: НОМЕР_8 в корпусі чорного кольору, вартість якого відповідно до висновку експерта №1947/23-25 від 26.10.2023р. становить 2300 грн 80 коп, ОСОБА_7 не вчинив будь - яких дій для його повернення, залишив місце вчинення кримінального правопорушення та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 2300 грн 80 коп.

В судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину у вчиненні даних кримінальних правопорушень по даним епізодам обвинувачення визнав повністю, про вчинене шкодує, вибачився перед потерпілими. По епізоду шахрайських дій відносно потерпілої ОСОБА_8 пояснив, що придбав нову сім картку мобільного оператора зв`язку «Київстар», за допомогою якої переписувався з потерпілою, яка в свою чергу, була впевнена, що веде переписку зі своїм знайомим Стрижкіним. На даний час потерпілій ОСОБА_8 відшкодував шкоду в розмірі 2000 гривень. По епізоду заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_10 зазначив, що з травня 2023р. був військовослужбовцем, лікувався в міській лікарні №1, де проходив лікування раніше незнайомий йому ОСОБА_10 . Попросив у ОСОБА_11 мобільний телефон щоб зателефонувати, взяв та останньому мобільний телефон не повернув, одразу телефон продав. Мобільний телефон потерпілому ОСОБА_10 повернуто, шляхом вилучення майна. На запитання прокурора пояснив, що раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_10 звернулися до суду із письмовими заявами від 02.02.2024 року про розгляд кримінального провадження у їх відсутності, щодо міри покарання покладаються на розсуд суду.

Суд, відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів у добровільності їх позиції.

Обвинуваченому ОСОБА_7 роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не заперечували всі учасники судового провадження, погодившись на дослідження лише даних, що характеризують особу обвинуваченого, та в частині речових доказів, судових витрат. Відповідні наслідки роз`яснено всім учасникам судового провадження.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні даних кримінальних правопорушень, і ці умисні дії кваліфікує за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно.

Обираючи вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії нетяжкого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Так, обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин судом не встановлено та в обвинувальному акті не зазначено. В якості пом`якшуючих покарання обставин суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданого збитку.

Крім того, суд також враховує і те, що ОСОБА_7 є раніше неодноразово судимим, притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, офіційно не працює, інвалідності не має, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відшкодував шкоду потерпілій, зі слів має вагітну цивільну дружину, враховуючи думку прокурора, потерпілих, із врахуванням висновку органу пробації про високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства, а тому суд призначає покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді обмеження волі, яке належить відбувати реально.

При цьому судом також враховуються приписи закону про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також те, що призначене судом покарання буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку і твердого переконання про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень статей 69, 75, 76 КК України, оскільки в такому разі легітимна мета покарання не буде досягнута.

Цивільні позови потерпілими не заявлялися.

З обвинуваченого підлягають до стягнення судові витрати за проведення судових експертиз.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Запобіжний захід не обирати.

Керуючись ст.ст.368, 369, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в загальному розмірі 5698 (п`ять тисяч шістсот дев`яносто вісім) гривень 24 копійки, згідно довідок про витрати.

Речові докази - мобільний телефон в корпусі чорного кольору торгівельної марки «Xiaomi Redmi» моделі «8А» ІМЕІ: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 повернути власнику, ОСОБА_10 ; CD диск з інформацією по банківській картці № НОМЕР_9 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Арешт на речовий доказ (мобільний телефон), накладеного ухвалою слідчого судді Богунського районного суд м. Житомира від 30.10.2023р., скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом 30 днів, починаючи з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору, направити потерпілим.

Головуючий суддя ОСОБА_1