У Х В А Л А

іменем України

Справа №377/531/24

Провадження №1-кп/377/40/24

05 грудня 2024 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів),

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Славутичі клопотання прокурора Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР 14 квітня 2024 року за №0000505 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 121, частиною 2 статті 125 КК України,

У С Т А Н О В И В:

На розгляді Славутицького міського суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 121, частиною 2 статті 125 КК України.

05 грудня 2024 року прокурор Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

З клопотання та доводів прокурора ОСОБА_3 , висловлених під час його розгляду, вбачається, що строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 спливає 14 грудня 2024 року, проте не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України. Так, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, що підтверджує наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України. Ризик, передбачений пунктом 4 частини 1 статті 177 КПК України, продовжує існувати, оскільки обвинувачений може з урахуванням стадії судового розгляду, оскільки на даний час судом вже досліджено докази сторони обвинувачення, може створювати штучні докази та підбурювати осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих показань, з метою підтвердження висунутих ним у ході судового розгляду захисних версій, на дослідженні яких останній наполягатиме з метою підтвердження наданих ним у ході судового розгляду свідчень. Ризик, передбачений пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, ОСОБА_4 являється діючим військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період та з 2022 року по 07 жовтня 2023 року проходив військову службу у лавах Збройних Сил України, востаннє у складі військової частини НОМЕР_1 , після чого самовільно припинив виконання обов`язків військової служби, у зв`язку з чим йому призупинено військову службу, а за фактом самовільного припинення ним обов`язків військової служби Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м.Мелітополі, 10 лютого 2024 року зареєстровано в ЄРДР кримінальне провадження за №0000945 з попередньою правовою кваліфікацією за частиною 4 статті 408 КК України. Тому, у разі зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який, останній зобов`язаний повернутись на службу. Поряд із цим, з урахуванням його службової характеристики, він може повторно вчинити кримінальне правопорушення, зокрема, проти встановленого порядку несення військової служби. Запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави не забезпечать виконання покладених на обвинуваченого обов`язків. Домашній арешт також не забезпечить запобігання вказаним ризикам, оскільки один із потерпілих ОСОБА_6 також мешкає за адресою останнього місця проживання ОСОБА_4 . Тримання ОСОБА_4 під вартою є єдиним виключним і достатнім запобіжним заходом, який може забезпечити належну поведінку обвинуваченого на час судового розгляду кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що тяжкість обвинувачення не є підставою для продовження тримання під вартою; відсутні докази того, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню та спотворити речові докази; просив обрати обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився з доводами захисника, заперечував щодо поданого клопотання, посилався на те, що підозри у кримінальному провадженні за дезертирство немає.

Потерпілі у призначене судове засідання не з`явились, про дату, час місце судового засідання повідомлені належним чином, у поданих до суду заявах просили проводити розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 15 квітня 2024 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів у межах строку досудового розслідування, до 12 червня 2024 року включно з утриманням його в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор». Визначено заставу в розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 90 840 гривень, з покладенням на обвинуваченого обов`язків на підставі статті 194 КПК України у разі внесення застави.

Ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 11 червня 2024 року продовжено підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, по 14 липня 2024 року, з утриманням його в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор». Визначено заставу в розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 90 840 гривень, з покладенням на обвинуваченого обов`язків на підставі статті 194 КПК України у разі внесення застави.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 11 липня 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 06 вересня 2024 року включно, з утриманням його в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор». Визначено заставу в розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 90 840 гривень, з покладенням на обвинуваченого обов`язків на підставі статті 194 КПК України у разі внесення застави.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 26 серпня 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24 жовтня 2024 року включно, з утриманням його в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор». Визначено заставу в розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 90 840 гривень, з покладенням на обвинуваченого обов`язків на підставі статті 194 КПК України у разі внесення застави.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 16 жовтня 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 14 грудня 2024 року включно, з утриманням його в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор». Визначено заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 90 840 гривень, з покладенням на обвинуваченого обов`язків на підставі статті 194 КПК України у разі внесення застави.

Відповідно до частини 1 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення ( частина 3 статті 331 КПК України).

Згідно з частиною 2 статті 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і його продовження, суд для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до статей 177, 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, і особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення ( зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Частиною 1 статті 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу (частина 1 статті 183 КПК України).

Пунктами 1, 4 та 5 частини 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Питання про застосування запобіжного заходу вирішується під час судового розгляду кримінального провадження, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки на її заміну висунуте обвинувачення. Судом, який здійснює судовий розгляд обвинувального акту, перевіряється обґрунтованість обвинувачення шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даній стадії вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, на які вказує прокурор, і які не припинили своє існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Прокурор обґрунтовує клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 . наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Суд погоджується, що ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України щодо переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, продовжує існувати. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, що суд зобов`язаний врахувати відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 178 КПК України. При оцінці даного ризику, судом враховуються дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини вчинення злочину, поставленого у вину обвинуваченому, а також існування реальної можливості переховуватися від суду з урахуванням соціально-політичної обстановки в державі, введенням воєнного стану та існуванням непідконтрольних державі територій, в зв`язку з чим ступінь вказаного ризику є надзвичайно високим. Матеріали кримінального провадження не містять даних про наявність в обвинуваченого соціальних зв`язків такої міцності, які можуть запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду.

В судовому засіданні прокурором доведено, що заявлений ризик, передбачений пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшився. Так, встановлені в судовому засіданні дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 свідчать, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності: за частиною 2 статті 141 КК України (1960 року); частиною 2 статті 185, частиною 1 статті 122 КК України, за вчинення яких відбув покарання повністю, останній раз притягувався до кримінальної відповідальності вироком Згурівського районного суду Київської області від 23 квітня 2018 року за частиною 1 статті 309 КК України у виді штрафу в розмірі 1 360 гривень. Крім того, за фактом самовільного залишення 07 жовтня 2023 року солдатом ОСОБА_4 військової частини слідчим відділом ( м.Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань (у м.Мелітополь) внесені відомості до ЄРДР за №0000945 за частиною 4 статті 408 КК України.

Зазначені обставини свідчать про можливість вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення.

З огляду на те, що на час розгляду клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом досліджені докази не тільки сторони обвинувачення, а і сторони захисту, суд вважає, що ризик, передбачений пунктом 4 частини 1 статті 177 КПК України, тобто ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, прокурором не доведений, тому до уваги не береться, у зв`язку з чим суд погоджується із доводами сторони захисту про відсутність доказів того, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню та спотворити речові докази.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд бере до уваги також тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 злочину. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених пунктом 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які знайшли своє підтвердження під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , в судовому засіданні не встановлено.

Також суд враховує, що інкримінований обвинуваченому ОСОБА_4 злочин, передбачений частиною 1 статті 121 КК України, має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої вірогідності в оцінці порушень цінностей суспільства, вважає неможливим застосування до ОСОБА_4 іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що тримання обвинуваченого під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи на час вирішення питання про продовження йому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено та стороною захисту не доведено.

Доводи обвинуваченого та його захисника, наведені в судовому засіданні, не свідчать про відсутність чи зменшення ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу та продовжують існувати на час його продовження.

Відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України, на застосуванні яких наполягав захисник обвинуваченого, можуть забезпечити належну процесуальну поведінку останнього і попередити ризики, передбачені пунктами 1,5 частини 1 статті 177 КПК України у зв`язку з недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин.

Таким чином, виходячи з положень статей 177, 178, 331 КПК України, статей 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд доходить висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити строк тримання під вартою до 02 лютого 2025 року включно.

За змістом частини 3 статті 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Приписи частини 4 статті 182 КПК України передбачають, що розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньо мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» ( Istomina V.Ukraine, заява №23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі тощо.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі частини 3 статті 183 КПК України визначення розміру застави є обов`язковим для суду при прийнятті рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Положеннями пункту 1 частини 4 цієї статті передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

В той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Ковенції ( рішення у справі «Осипенко проти України»).

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів ( рішення у справі «Вренчев проти Сербії» п.76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції ( рішення у справі «S.B.C.v. the UK», п.п. 23-24).

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, статтю 183 КПК України, яка наділяє суд дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно застави, однак, відповідно до вказаної статті зобов`язує суд визначити розмір застави, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обставини злочину, інкримінованого обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, відповідно до положень частин 4-5 статті 182 КПК України суд дійшов висновку про можливість визначення ОСОБА_4 застави в розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 гривень, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 5 статті 194 КПК України.

Керуючись статтями 177, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 02 лютого 2025 року включно, з утриманням його в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Визначити заставу в розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 гривень, яку має право внести обвинувачений або інша фізична чи юридична особа (заставодавець) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області за наступними банківськими реквізитами:

Код отримувача ( код за ЄДРПОУ): НОМЕР_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 (МФО): 820172

Рахунок отримувача: UA0018661

Отримувач коштів: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області.

Призначення платежу: (зазначити який платіж зараховується (вид) та вказати номер справи по якій зараховується платіж, а також дату народження обвинуваченого).

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_4 покладаються такі обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України:

1) прибувати до Славутицького міського суду Київської області за першою вимогою;

2) не відлучатися за межі Київської області без дозволу суду;

3) повідомляти Славутицький міський суд Київської області про зміну місця свого проживання.

Строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого в разі його звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, визначити до 02 лютого 2025 року включно.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші, покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику.

Встановити строк дії ухвали до 02 лютого 2025 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим протягом п`яти днів з моменту вручення її копії.

Суддя ОСОБА_1