Справа № 363/1199/24 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3982/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі ВКЗ з Київським СІЗО) - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 08 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08 травня 2024 року, ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 06 липня 2024 року включно.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав, що встановлені ст. 177 КПК України ризики, а саме: переховуватись від суду, впливати на свідків, експертів, спеціалістів, вчинити інше кримінального правопорушення є обґрунтованими, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Також зазначив, що стороною захисту не наведено обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру застави, яка визначена ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.12.2023 року у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 536 800 гривень.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого вказано на незаконність ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив про те, що на стадії підготовчого судового засідання неможливо оцінити обґрунтованість підозри та вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Також вказав, що прокурор не довів реальну наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Додатково зазначив, що розмір визначеної застави повинен бути помірним та достатнім для забезпечення виконання особою процесуальних обов`язків, тоді як визначений ОСОБА_7 розмір застави є занадто великим для його сім`ї. Крім того, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував чому менший розмір застави не забезпечить належну поведінку обвинуваченого. Відтак, просив оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою визначити ОСОБА_7 заставу у виді 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити; прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема, наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов обгрунтованого висновку щодо необхідності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з вказаних підстав відсутні.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника в частині необґрунтованого визначення обвинуваченому ОСОБА_7 застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 536 800 гривень, то, на переконання колегії суддів, вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

З матеріалів справи вбачається, що обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави, суд першої інстанції виходив з обставин кримінальних правопорушень, встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, даних щодо особи обвинуваченого, стану його здоров`я. При цьому, судом першої інстанції враховано практику ЄСПЛ, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні.

Визначений обвинуваченому розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого та підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає, з урахуванням характеру вчинених кримінальних правопорушень та даних про особу обвинуваченого, відтак доводи апеляційної скарги захисника в цій частині також є необгрунтованими.

Таким чином, на думку колегії суддів, застава у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 536 800 гривень, здатна забезпечити виконання ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні ряду умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, покладених на нього обов`язків.

Відтак, будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку що ухвала суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 08 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4