Справа № 128/4612/23
Провадження №11-кп/801/1295/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 01.11.2024 року про продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 01.11.2024 року письмове клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_10 задоволено.

Продовжено строк дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , строком на 60 днів у ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1», а саме - по 30.12.2024 включно.

Одночасно визначено обвинуваченим: ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , для виконання покладених на них обов`язків, визначених КПК України, запобіжний захід у вигляді застави, - встановивши обвинуваченим: ОСОБА_6 та ОСОБА_10 заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних особі, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

У разі внесення застави на обвинувачених: ОСОБА_6 та ОСОБА_10 покладено такі обов`язки, передбачені ст.194 КПК України: 1) повідомляти суд про своє місце проживання та зміну свого місця проживання та/або місця роботи, навчання; 2) утримуватися від спілкування із свідками в даному кримінальному провадженні; 3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в України;

4) не відлучатися із зареєстрованого місця проживання - без дозволу суду.

Термін дії обов`язків, покладених судом на обвинувачених, у разі внесення застави визначено по 30.12.2024 включно.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив переглянути ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 01.11.2024 року та змінити йому міру запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт або домашній арешт в нічну пору доби з електронними засобами контролю.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 мотивовано тим, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України в клопотанні прокурора необгрунтований та недоведений.

Суд першої інстанції належним чином не розглядав можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки посилається лише на тяжкість покарання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися, продовжують існувати, ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задоволити його апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_8 , який підтримав думку свого підзахисного, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга обвинувченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження убачається, що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 за ч.1 ст.309, ч.ч.2,3 ст.307 КК України; ОСОБА_10 за ч.ч.2,3 ст.307 КК України; ОСОБА_12 за ч.ч.2,3 ст.307 КК України; ОСОБА_6 за ч.3 ст.307 КК України; ОСОБА_13 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_14 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_15 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_16 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_17 за ч.2 ст.307 КК України та ОСОБА_18 за ч.2 ст.307 КК України та 06.11.2023 в ЄРДР за № 0000835 за обвинуваченням ОСОБА_19 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.ч.2,3 ст.307 КК України.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не працює, не має постійного джерела доходу, без стійких соціальних зв`язків, тобто без жодних соціально-стримуючих факторів, обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших кримінальних правопорушень проти здоров`я населення, та те, що кримінальне провадження наразі перебуває на стадії судового розгляду, не заслухані пояснення свідків, обвинувачених, які на даній стадії судового процесу відмовилися надати суду покази в силу ст. 63 Конституції України; не досліджені судом письмові та речові докази та дійшов висновку, що продовжують існувати та не зменшилися ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, оскільки жоден із більш м"яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

При цьому, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо застосування більш м"якого запобіжного заходу, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки встановлені дані про особу обвинуваченого, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що інший запобіжний захід здатний забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

З матеріалів судового провадження вбачається, що при вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування обвинуваченого від суду, вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, можуть вказувати лише на те, що їх відсутність була попереджена шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Викладаючи доводи щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений фактично погоджується з існуванням ризиків.

Підстави для скасування ухвали Вінницького районного суду від 01.11.2024 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому відсутні.

Керуючись ст.404, 405, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 01.11.2024 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4