Провадження № 1-кп/643/488/24
Справа № 643/2099/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до реєстру досудових розслідувань за № 0004229 від 07.12.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1)02.03.2017 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт;

2) 04.07.2018 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, вироком Харківського апеляційного суду від 21.07.2021 вирок Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2018 скасовано в частині призначеного покарання та призначено покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України у виді 2 років позбавлення волі, 13.10.2022 року звільнений з ДУ «Первомайська виправна колонія (№ 117)» у зв`язку з відбуттям строку покарання;

3) 16.08.2023 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 15, 4. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 2 років 11 місяців 25 днів позбавлення волі, вважати по вказаному вироку покаранням повністю відбутим;

4) 25.01.2024 Орджонікідзевським районним

судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4

років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29.11.2023 року приблизно о 19:00 год., точний час під час досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 разом із своєю знайомою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив повз житловий будинок поруч із проїжджою частиною. В цей час у них раптово виник конфлікт. Під час конфлікту ОСОБА_4 , діючи з необережністю у формі злочинної самовпевненості, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховував на їх відвернення, наніс один удар кулаком правої руки в ділянку лівого плеча ОСОБА_6 , внаслідок чого остання впала з висоти власного зросту на асфальтну поверхню та вдарилась правою частиною тулубу. В результаті вищевказаних необережних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи спричинено: закритий осколчатий перелом правої ключиці зі зміщенням, який відповідно до п.п. 2.2.1. «В», п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Після цього, ОСОБА_4 припинив свої злочини дії, усадив ОСОБА_6 на лавку та зник з місця вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України, тобто необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчинення ним кримінального правопорушення, а також механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілій. Також обвинувачений вказав, що по закінченню досудового розслідування у повному обсязі ознайомлений з матеріалами кримінального провадження і не заперечує докази, зібрані в ході досудового розслідування. Крім того обвинувачений пояснив, що показання надає добровільно.

Враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив кримінального правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинуваченого, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням даних, які характеризують його особу. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання для досягнення його цілей, визначених у статті 50 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого, який не працює, суспільно-корисною працею не займається, не одружений, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, що свідчить про стійкі нахили обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, його небажання підкорюватися встановленим правилам поведінки та бути повноцінним членом суспільства.

Зокрема, останній раз обвинувачений був засуджений вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.01.2024 за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. 20.03.2024 року обвинуваченого було затримано для відбування покарання за цим вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції, визначеної ст. 128 КК України та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України застосовуючи принцип часткового складання призначених покарань остаточно призначити йому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.01.2024 року.

На переконання суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою. Саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирається.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом частково складання покарань за цим вироком та вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.01.2024 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 20.03.2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирається.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1