Справа № 334/6041/22
Номер провадження № 1-в/334/167/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі подання провідного інспектора Дніпровського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_3 про приведення вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2023 відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

11.10.2024 року до суду надійшло подання провідного інспектора Дніпровського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 , погоджене начальником Дніпровського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_6 , про приведення вироку Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26.01.2023 відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, в частині засудження за діяння, караність якого усунена.

В обґрунтування подання зазначено, що 09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024 року. Цим Законом внесені зміни до ст. 51 КУпАП, згідно з якими дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2023, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Згідно з вироком сума заподіяних ОСОБА_4 збитків на момент вчинення ним кримінального правопорушення становить 1973 грн. 75 коп., що менше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян станом на 01.01.2022 року, який згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» становив 2481,00 грн.

З наведених підстав просять привести вирок у відповідність на підставі ч.2 ст. 74 КК України та звільнити засудженого ОСОБА_4 від покарання.

Ухвалою судді від 21.10.2024 зазначене подання призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.10.2024 об 11-40 год.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд подання без застосування засобів технічної фіксації судового процесу, подання органу пробації підтримує, просить задовольнити.

Представник філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить подання задовольнити.

Засуджений ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, будь-яких заяв до суду не подавав.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Оскільки в поданні ставиться питання про покращення становища засудженого, суд не вбачає перешкод для розгляду справи за відсутності всіх учасників.

На підставі ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів не проводилось.

Дослідивши подання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 ст. 74 КК України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до ч. 3 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 62 КК України), 11, 13, 13-2 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ.

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ стаття 51Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини першої ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01.01.2022 року розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» становив 2481,00 грн.

Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2023 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Відповідно до змісту вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2023, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на початку серпня 2022 року вчинив крадіжку чужого майна на загальну суму 1973,75 грн., що станом на день вчинення крадіжки складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 2481,00 грн.).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України, наразі не може вважатись кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено кримінальну відповідальність.

Частиною другою ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст.74 КК України останнього необхідно звільнити від призначеного покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України.

Таким чином, подання Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Подання провідного інспектора Дніпровського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_3 про приведення вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2023 відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 року - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2023 року за ч. 4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1