ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2747/24 Справа № 208/2719/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю

прокурора ОСОБА_6

засудженої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро апеляційну скаргу прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , поданою на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2024 року про зарахування засудженій ОСОБА_7 у строк відбування покарання термінів перебування її під вартою та термінів перебування на тимчасово непідконтрольній території, -

встановила:

Ухвалою Заводського районного м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2024 року зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання, яка засуджена та відбуває на теперішній час покарання у виді позбавлення волі за вироком Павлоградського міськрайонного районного суду Дніпропетровської області від 06.11.2018 року, строк її ув`язнення:

- з 06.11.2018 року по 24.02.2022 року, як строк її перебування під вартою та строк відбуття покарання в установі відбуття покарання в кримінально-виконавчих установах Держави Україна;

- з 24.02.2022 року по 11.11.2022 року, як строк її перебування в установах відбуття покарання в установах, не підконтрольних кримінально-виконавчим установам Держави Україна;

- з 11.11.2022 року по 19.03.2024 року, як строк її перебування на підконтрольній Державі Україна території, протягом якого до затримання ОСОБА_7 вирок не виконувався та встановлена відсутність будь-яких намірів засудженої ухилитись від відбуття нею покарання.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_7 перебувала в колонії на тимчасово окупованій території, а згодом перевезена окупаційною владою до слідчого ізолятора м. Херсона, звідки звільнена окупантами при залишенні тимчасово окупованих територій 11.11.2022 року, і тому термін її незаконного ув`язнення окупаційною владою підлягає зарахуванню в строк відбуття нею покарання за вироком суду, ухваленого іменем України, коли його виконання в установленому законом порядку стало унеможливлене внаслідок збройної агресії, тимчасової окупації, до дня повернення засудженої на підконтрольну Україні територію, внаслідок її звільнення. Суд першої інстанції зробив висновок, що до відбутого ОСОБА_7 строку покарання повинно бути зараховано строк, протягом якого вирок Державою не виконувався, та встановлена відсутність будь-яких намірів засудженої ухилитись від відбуття нею покарання.

В апеляційній скарзі прокурор Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Заводського райсуду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2024 року та ухвалити нову, якою клопотання установи задовольнити та визначити датою обчислення початку строку покарання після повного затримання 19.03.2024 року, врахувавши відбуту частину строку покарання з 06.11.2018 року по 11.11.2022 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 06.11.2018 засуджена Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.187 КК України на строк 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного майна. Вирок набрав законної сили 17.07.2019.

Крім того, прокурор вказує, що ОСОБА_7 утримувалась під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» з 06.11.2018 по 04.08.2019 та після розподілу прибула для відбування покарання до Державної установи «Мелітопольська УВП (№144)». Згодом 05.02.2022 вибула з установи для проходження курсу лікування до ДУ «Дар`ївська ВК (№10)» Херсонської області. З пояснень засудженої 11.05.2022 вона була вивезена до слідчого ізолятору м. Херсона та 11.11.2022 була звільнена з-під варти окупаційною владою м. Херсона разом з іншими засудженими. 19.03.2024 її було затримано органами поліції України та направлено для подальшого відбування покарання призначеного Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 06.11.2018 до місць позбавлення волі.

Враховуючи викладене, прокурор вважає, що ОСОБА_7 перебувала поза межами установи виконання покарань в період часу за 11.11.2022 по 19.03.2024.

Вказує, що відповідно до офіційної інформації викладеної на офіційних сайтах Міністерства внутрішніх справ України, сайті АРМІЯ INFORM та інших, саме 11.11.2022 Збройні Сили України звільнили м. Херсон від окупаційних військ.

Отже, на думку прокурора ОСОБА_7 майже півтора року перебуваючи в місті Херсон умисно уникала відбування покарання призначеного вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.11.2018, а її твердження, як і твердження її адвоката про те що вона зверталась до правоохоронних органів не підтверджується матеріалами справи.

Прокурор вважає, що судом першої інстанції не враховано та не надано належної оцінки вищевказаному факту та безпідставно у строк відбутого покарання зараховано період часу з 11.11.2022 по 19.03.2024 коли ОСОБА_7 фактично умисно уникала відбування покарання.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції;

- засуджена ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просила залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог процесуального закону судом першої інстанції дотримано.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що вироком Павлоградського міськрайонного районного суду Дніпропетровської області від 06.11.2018 року, ОСОБА_9 засуджена за ч.2 ст. 187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Засуджена ОСОБА_9 в період з 06.11.2018 року по 04.08.2019 року утримувалась в державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4»

Згодом, прибула для відбування покарання до ДУ «Мелітопольська УВП (№144)», звідки 07.02.2022 року переведена для проходження лікування до ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№ 10) Херсонської області.

24.02.2022 року, розпочалась збройна агресія рф та засуджена ОСОБА_9 опинилась в районі проведення бойових дій і перебувала в установі відбуття покарання на тимчасовій окупованій території.

З початком війни, розв`язаної рф проти України, в небезпечному становищі опинилися установи виконання покарань, зокрема виправні колонії, в яких тримаються засуджені.

Держава Україна несе відповідальність за осіб, які утримуються в установах відбуття покарання, і тому при відповідних загрозах, має бути чітко запланована вчасна евакуація або релокація закладів, які знаходяться на небезпечних або наближених до небезпечних територій, а також подальший порядок організації їх перебування в інших установах.

Відповідно до Постанови № 934 про «Порядок проведення обов`язкової евакуації окремих категорій населення у разі введення правового режиму воєнного стану», у разі введення правового режиму воєнного стану у місцевостях, наближених до районів, де ведуться бойові дії, проводиться обов`язкова евакуація засуджених та осіб, взятих під варту.

Виконати цей імператив можна лише з дотриманням відповідної послідовності, пов`язаної з виникненням підстав та виконанням визначених умов, в тому числі Указу Президента «Про введення воєнного стану в Україні», п. 24. ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»

Засуджені належать до цивільного населення, яке підлягає захисту відповідно до норм Женевської конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» та Додаткових протоколів до Женевських конвенцій від 1977 року. Тримання в`язнів на непідконтрольній території є незаконним, оскільки такі дії здійснюються без відповідних повноважень.

Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасницям про Європейські пенітенціарні правила, ухваленої 11.01.2006 року, визначено, що:

«При поводженні з усіма особами, позбавленими волі, необхідно дотримуватись їхніх прав людини. Особи, позбавлені волі, зберігають усі права, яких вони не були законно позбавлені за рішенням суду, відповідно до якого вони засуджені до позбавлення волі чи взяті під варту»

Апеляційний суд зазначає, що евакуація установи відбуття покарання, де перебувала засуджена ОСОБА_7 , вчасно не відбулася, і ці причини знаходяться поза межами судового розгляду в даному провадженні.

Залишення засудженої ОСОБА_7 на непідконтрольній Україні території є порушенням її прав як особливо вразливої групи населення, і у даному випадку відповідальними за життя та здоров`я ув`язненої є відповідні органи влади, які мали забезпечити її евакуацію.

Відповідно до офіційних джерел (в тому числі повідомлення заступника міністра юстиції) під час відходу із Херсону російські військові вивозили в`язнів у Волгоградську та Ростовську область РФ, Ставропольський край, ОСОБА_10 , окремо випустили з СІЗО всіх в`язнів, і саме про факт звільнення ОСОБА_7 йдеться в клопотанні Кам`янської ВК-34 та поясненнях засудженої.

Відповідно до КВК України засудженим забороняється порушувати правила поведінки та правила відбуття покарання, без дозволу персоналу пеніцітарних установ виходити з камер та інших приміщень режимних корпусів.

Відповідно до пояснень ОСОБА_7 , наданих у суді першої та апеляційної інстанції, вона після звільнення з СІЗО м. Херсона звернулась до органів поліції України та повідомила про невідбуття строку покарання за вироком суду, обставини її ув`язнення та звільнення, які склались.

Тільки 19.03.2024 року, ОСОБА_7 затримана органами поліції та направлена для подальшого відбуття покарання до Кам`янської ВК-34.

Поза своєю волею опинившись на непідконтрольній Україні території, ОСОБА_7 була вимушена підкорятись нав`язаним їй агресором умовам, і ніяких доказів на підтвердження протилежного, матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції встановлено, що у встановленому законодавством порядку засуджена ОСОБА_7 не була евакуйована на підконтрольну Державі територію, опинилась в районі проведення бойових дій, тобто за своєю волею не порушувала обов`язки засудженої встановлені законодавством України, та без дозволу персоналу Державних пеніцітарних установ не залишала приміщень режимних корпусів, із чим погоджується колегія суддів.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що викладені вище дані підтверджують, що ОСОБА_7 перебувала в колонії на тимчасово окупованій території, а згодом перевезена окупаційною владою до слідчого ізолятора м. Херсона, звідки звільнена окупантами при залишенні тимчасово окупованих територій 11.11.2022 року, і тому термін її незаконного ув`язнення окупаційною владою підлягає зарахуванню в строк відбуття нею покарання за вироком суду, ухваленого іменем України, коли його виконання в установленому законом порядку стало унеможливлене внаслідок збройної агресії, тимчасової окупації, до дня повернення засудженої на підконтрольну Україні територію, внаслідок її звільнення.

На думку суду, встановленні під час судового розгляду обставини підтверджують пояснення ОСОБА_7 в частині повідомлення органів поліції про стан, в якому вона як особа, що не відбула покарання, опинилась внаслідок збройної агресії рф та обставини, за яких вирок суду не виконувався .

Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги прокурора та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що до відбутого ОСОБА_7 строку покарання повинно бути зараховано строк, протягом якого вирок Державою не виконувався, та встановлена відсутність будь-яких намірів засудженої ухилитись від відбуття нею покарання, а тому колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 409, 411 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2024 року про зарахування засудженій ОСОБА_7 у строк відбування покарання термінів перебування її під вартою та термінів перебування на тимчасово непідконтрольній території залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4