21.08.2024 Справа № 756/1413/22
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/1413/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2024 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

провівши відкрите судове засідання в залі суду в м. Києві на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0002810 від 20.12.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Луганськ, зареєстрованої у цьому ж місці (квартал АДРЕСА_1 ), такої, що має вищу освіту, працюючої на посаді директора з персоналу ТОВ «Ювента Фуд», раніше несудимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачена ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и в:

У провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України.

У судовому засіданні захисник, посилаючись на те, що 09.08.2024 набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-ІХ (далі - Закон України №3886-ІХ), яким фактично частково декриміналізовано кримінальні правопорушення у формі викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення, розтрати майна чи заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, просив закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 190 КК України, тобто у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Обвинуваченій ОСОБА_5 судом було роз`яснено право на закриття кримінального провадження за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі пункту 41 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, право заперечувати проти такого та право на продовження розгляду провадження судом, на що остання не заперечувала та надала свою згоду на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 41 ч. 1 ст. 284 КПК України, просила закрити провадження в цій частині.

Прокурор ОСОБА_4 не заперечував проти закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190 КК України з підстави, передбаченої пунктом 41 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши клопотання захисника про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190 КК України з підстави, передбаченої пунктом 41 ч. 1 ст. 284 КПК України, заслухавши позицію останньої стосовно порушеного питання захисником та думку прокурора, дослідивши матеріали судової справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що вона в період часу з 21.02.2020 по 21.08.2021 умисно з корисливих мотивів заволоділа чужим майном шляхом обману (грошовими коштами) резервного фонду державного бюджету в розмірі 8 645,16 грн, які було перераховано Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат через ІНФОРМАЦІЯ_2 на банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Державному ощадному банку України, якими ОСОБА_5 розпорядилася на власний розсуд.

Такі умисні дії ОСОБА_5 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Крім того, відповідно до обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що вона в період часу з 21.08.2021 по 21.10.2021 умисно з корисливих мотивів повторно заволоділа чужим майном шляхом обману (грошовими коштами) резервного фонду державного бюджету в розмірі 2 354,84 грн, які було перераховано Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат через ІНФОРМАЦІЯ_2 на банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Державному ощадному банку України, якими ОСОБА_5 розпорядилася на власний розсуд.

Такі умисні дії ОСОБА_5 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно.

27.01.2022 обвинувальний акт було затверджено прокурором Оболонської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_4 та 28.01.2022 вказане процесуальне рішення надійшло до місцевого суду на розгляд по суті обвинувачення.

Водночас, з метою врегулювання правовідносин в адміністративній та кримінально-правовій сферах та забезпечення більш ефективного, справедливого застосування покарання за фактами дрібних крадіжок, а також удосконалення процесу розкриття адміністративних та кримінальних правопорушень, законодавцем прийнято Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-ІХ, який набрав законної сили 09.08.2024.

Цим законом, серед іншого, внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), якими визначено, що дрібним викраденням чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається правопорушення вартість якого на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 51 КУпАП), а також вказану норму доповнено новою ч. 2, якою встановлено відповідальність за дію, передбачену частиною першою цією статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2 ст. 51 КУпАП).

Національним законодавством встановлено, що злочини у формі крадіжки (ст. 185 КК України), шахрайства (ст. 190 цього Кодексу) та привласнення, розтрати майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем (ст. 191 КК України) слід відрізняти від дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати як адміністративних правопорушень, передбачених ст. 51 КУпАП, лише таким елементом об`єктивної сторони, як вартість викраденого майна, що встановлюється законом.

Таким чином, станом на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні кримінально караним заволодіння чужим майном шляхом обману вважалося, якщо вартість вкраденого майна становила від 218,9 грн, оскільки станом 01.01.2021 кваліфікація фактично прив`язувалася до 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян згідно Закону України від 04.06.2009 № 1449-VI, що у свою чергу по адміністративним та кримінальним правопорушенням прив`язується до прожиткового мінімуму згідно з положеннями пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ (Перехідні положення) Податкового кодексу України, відповідно до якого неоподатковуваний мінімум доходів громадян, на який є посилання в нормах адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або правопорушень, установлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Кодексу, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, установленого законом на 01 січня звітного податкового року.

Водночас, після вступу в законну силу Закону України №3886-ІХ, тобто після 09.08.2024, кримінально караним заволодіння чужим майном шляхом обману стало вважатися, якщо вартість вкраденого майна перевищує 3028 грн (2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який, як указано вище, по адміністративним та кримінальним правопорушенням прив`язується до прожиткового мінімуму).

Згідно ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Частиною 1 ст. 2 КК України визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Так, відповідно до ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (частина 1).

Повертаючись до вирішення клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд звертає увагу, що національним законодавством встановлено, що злочини у формі крадіжки (ст. 185 КК України), шахрайства (ст. 190 цього Кодексу) та привласнення, розтрати майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем (ст. 191 КК України) слід відрізняти від дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати як адміністративних правопорушень, передбачених ст. 51 КУпАП, лише таким елементом об`єктивної сторони, як вартість викраденого майна, що встановлюється законом.

Внесені законодавцем зміни Законом України №3886-ІХ до положень ст. 51 КУпАП, якою встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна вартістю на момент вчинення правопорушення не більше 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (частина 1) та вартістю не більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина 2), після його вступу в законну силу фактично призвели до часткової декриміналізації діянь за Законом про кримінальну відповідальність, вчинених до вступу в законну силу Закону України №3886-ІХ, елементом об`єктивної сторони яких є вартість викраденого майна, що встановлюється законом, оскільки після вступу в законну силу Закону України №3886-ІХ відповідне діяння за кримінальним законом вартістю не більше 3028 грн не є кримінально-караним.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, якою визначено загальні засади кримінального провадження, серед іншого, й верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст. 8 КПК України).

У той же час, Законом України від 01.12.2022 №2810-IX «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» (далі - Закон України №2810-IX) до КПК України було внесено зміни, відповідно до яких кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння (п. 41 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Так, відповідно до абзацу 5 ч. 7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 41 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 4792 цього Кодексу.

Цим же Законом України положення КПК України доповнено главою 361, якою регулюється регулює особливості судового провадження кримінального провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність.

Статтею 4792 КПК України встановлено, що суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина 1).

Відповідно до ч. 3 ст. 4792 КПК України в разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 41 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

З огляду на викладене, враховуючи те, що особа не може перебувати під тягарем обвинувачення за ймовірно вчинене діяння, що законом про кримінальну відповідальність не визнається кримінально-караним діянням, беручи до уваги й те, що обвинувачена під час судового провадження висловила свою згоду на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 41 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження в частині обвинувачення останньої за ч. 2 ст. 190 КК України.

Керуючись ст. 51 КУпАП в редакції Закону України від 18.07.2024 №3886-ІХ, статтями 9, 284, 4792 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження задовольнити.

Кримінальне провадження № 0002810 від 20.12.2021 в частині обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 190 КК України закрити на підставі пункту 41 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1