ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2350/24 Справа № 175/2878/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконфереції кримінальне провадження № 0000060 від 26.01.2024 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Бердянськ Запорізької області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

на підставі угоди про визнання винуватості визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 15, ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням строком на один рік шість місяців, якщо він протягом цього іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

25 січня 2024 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_8 , діючи з корисливими намірами, з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, знаходячись у торгівельній залі гіпермаркету «Ашан» у ТРЦ «Караван», розташованому за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Нижньодніпровська, 17, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з полиці таємно викрав банку ікри лососевої марки «Pouce-КД/Ікра Лососева зерниста другого сорту 80 g», вартістю 159 гривень 00 копійок, рулетку марки «WG Рулетка Джокер ХS 12 кг», вартістю 587 гривень 67 копійок. Однак, обвинувачений ОСОБА_8 не довів свій злочинний намір до кінця, з незалежних від його волі причин, оскільки був затриманий працівниками служби безпеки ТОВ «АШАН Україна ГІПЕРМАРКЕТ». Тим самим обвинувачений ОСОБА_8 міг заподіяти потерпілому ТОВ «АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ» матеріальну шкоду на загальну суму 746 гривень 67 копійок.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування вироку суду щодо ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що судом першої інстанції не було виконано вимог ч.ч.4,6,7 ст.474 КПК, у тому числі щодо роз`яснення обвинуваченому наслідків укладення угоди.

Посилається на те, що обвинувачений давав згоду на призначення покарання з іспитовим строком на 1 років, а не 1 рік 6 місяців, як визначив суд.

Крім того, під час розгляду кримінального провадження судом не було з`ясовано психічний стан ОСОБА_8 , чи усвідомлював він значення своїх дій та міг ними керувати.

Так, згідно висновків судово-психіатричних експертів № 240, ОСОБА_8 виявляє психічний розлад у формі когнітивного розладу. Зазначені вади у психічному стані виникли в наслідок тяжкої поєднаної ЧМТ (2015 рік забій головного мозку ІІІ субдуральна гематома, вогнищеві забої скроневих часток, переломом кісток черепа і лівих кінцівок. Постравматична енцефалопатія ІІ ст. з вестибулярною дисфункцією, когнітивними порушеннями, перелом кісток лівих кінцівок, вегетативні розлади), йому була встановлена ІІ група інвалідності, з 2023 року його визнано інвалідом ІІІ групи.

На думку апелянта, вказане може свідчити про те, що обвинувачений не в повному обсязі розумів зміст, умови та наслідки угоди про визнання винуватості, що може вплинути на її дійсність.

Судом першої інстанції не було досліджено обставини про психічні розлади у стані обвинуваченого ОСОБА_8 під час затвердження угоди про визнання винуватості. З даними висновками судової експертизи сторона захисту була ознайомлена в рамках іншого кримінального провадження після ухвалення вироку, який оскаржується.

На підставі викладеного, захисник просить вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати і направити матеріали кримінального провадження до суду першої інстанції для здійснення судового провадження у загальному порядку.

В судове засідання апеляційного суду представник потерпілого - ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 не з`явилися, але подали заяви про розгляд справи без їх участі, що, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши захисника, яка частково підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження з підстав декриміналізації злочину, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, але просив закрити кримінальне провадження у зв`язку з декриміналізацією злочину, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справив суді апеляційної інстанції є:) неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому положеннями ч.2 ст.404 КПК передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

З огляду на вищезазначені положення кримінального процесуального закону колегія суддів вважає за необхідне скористатися своїм правом на вихід за межі вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 (що не погіршує становища обвинуваченого ОСОБА_8 ), оскільки станом на момент апеляційного розгляду набули чинності зміни до законодавства України в частині визначення розміру вартості викраденого майна, за яке передбачено адміністративну відповідальність, що, як наслідок, вплинуло на розмір матеріальної шкоди, у разі заподіяння якої настає кримінальна відповідальність.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З цього приводу об`єднана палата ККС ВС у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24) зробила висновок про те, що питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Закону № 3886-IX, вирішується судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК обвинувачений ОСОБА_8 вчинив 25 січня 2024 року.

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив - 3028 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.4 ст.185 КК, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК, становив у 2024 році 3028 грн.

Положеннями ч.1 ст.3 КК встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

За приписами частини першої, третьої статті 479-2 КПК суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Згідно ст.417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Під час апеляційного розгляду від захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 надійшло письмове клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з декриміналізацією злочину.

Ураховуючи те, що вартість майна, яке таємно намагався викрасти обвинувачений ОСОБА_8 становила - 746 гривень 67 копійок, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність у 2024 році 3028 грн, а також отриманої під час апеляційного розгляду згоди самого обвинуваченого ОСОБА_8 на закриття кримінального провадження у зв`язку з декриміналізацією злочину, колегія суддів вважає, що, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК принцип зворотної дії закону в часі та відповідно до приписів ч.2 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 417-419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

У порядку ч.2 ст.404 КПК вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК скасувати, а кримінальне провадження закрити з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення, але на неї учасниками кримінального провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4