Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/611/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 289 (215-3) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_15 , зі змінами на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 червня 2024 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, не одруженого, не маючого утриманців, працюючого в AT «Гідросила» на посаді слюсар механічної збірки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням строком на 3 роки /три/ роки, з покладенням на нього обов`язків відповідно до ч.1 ст. 76 КК України: а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Вітольдів Брід, Первомайського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньо -спеціальною освітою, не одруженого, не маючого утриманців, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України є особою, що не має судимості,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання: за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років; за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років, з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_13 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років, з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_13 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням строком на 3 /три/ роки, з покладенням на нього обов`язків відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Також вказаним вироком засуджено неповнолітнього ОСОБА_14 , відносно якого вирок суду першої інстанції учасниками процесу не оскаржується.

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та неповнолітній ОСОБА_14 вчинили:

- незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб,

- незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб,

Окрім того, ОСОБА_13 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у сховище, вчинену повторно, в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

23.06.2023 близько 03:32 годин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_13 разом з ОСОБА_12 та неповнолітнім ОСОБА_14 , знаходились за адресою: АДРЕСА_3 , в дворі житлового будинку, між АДРЕСА_4 , де побачили транспортний засіб, а саме: автомобіль марки ВАЗ 21063, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , та в цей час у них виник спільний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, та цілеспрямовано, з корисливих мотивів та переслідуючи мету власної наживи, впевнившись, що за ними ніхто не спостерігає, ОСОБА_13 , спільно з ОСОБА_12 , та неповнолітнім ОСОБА_14 , без розподілення ролей перебуваючи біля вищевказаного під`їзду, не встановленим шляхом потрапили до салону автомобіля марки ВАЗ 21063, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_12 , спільно з ОСОБА_13 , та неповнолітнім ОСОБА_16 , будучи в салоні авто, невстановленим шляхом, привели в дію двигун автомобіля марки ВАЗ 21063, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 34209 гривень 00 копійок.

Після цього, ОСОБА_13 , спільно з ОСОБА_12 , та неповнолітнім ОСОБА_14 , з місця вчинення кримінального правопорушення поїхали, викраденим розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_17 , матеріальну шкоду на суму 34209 гривень 00 копійок

Також, 24.06.2023 близько 22:00 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_12 разом з ОСОБА_13 та неповнолітнім ОСОБА_14 , знаходились за адресою: АДРЕСА_5 , в дворі житлового будинку, де помітили навпроти під`їзду №4 транспортний засіб, а саме: автомобіль марки ВАЗ 2107, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 ,. який на праві власності належить ОСОБА_18 , та в цей час у них виник спільний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, та цілеспрямовано, з корисливих мотивів та переслідуючи мету власної наживи, впевнившись, що за ними ніхто не спостерігає, ОСОБА_12 , спільно з ОСОБА_13 , та неповнолітнім ОСОБА_14 , без розподілення ролей перебуваючи біля вищевказаного під`їзду, невстановленим шляхом потрапили до салону автомобіля.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_12 , спільно з ОСОБА_13 , та неповнолітнім ОСОБА_16 , будучи в салоні авто, невстановленим шляхом, привели в дію двигун автомобіля марки ВАЗ 2107, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 18665 гривень 78 копійок.

Після цього, ОСОБА_13 , спільно з ОСОБА_12 , та неповнолітнім ОСОБА_14 , з місця вчинення кримінального правопорушення поїхали, викраденим розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_18 , матеріальну шкоду на загальну суму 18665 гривень 78 копійок.

16.07.2023 близько 23:18 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_13 знаходився за адресою: АДРЕСА_6 , в дворі житлового будинку, де побачив транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ 21061, білого кольору, державний номер НОМЕР_3 , який на праві власності належить ОСОБА_19 , та в цей час у нього виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів та переслідуючи мету власної наживи, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_13 перебуваючи біля вище вказаного житлового будинку, невстановленим шляхом потрапив до салону автомобіля.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_13 , будучи в салоні авто, невстановленим шляхом, привів в дію двигун автомобіля марки ВАЗ 21061, білого кольору, державний номер НОМЕР_3 , вартістю 36237 гривень 89 копійок та поїхав на ньому в сторону вул. В`ячеслава Чорновола в м. Кропивницькому. Таким чином, ОСОБА_13 , викраденим розпорядився на власний розсуд.

Також, 18.07.2023 близько 01:00 год., більш точного часу не встановлено, неповнолітній ОСОБА_14 , 2007р.н. спільно з ОСОБА_13 , 2002р.н., знаходились за адресою АДРЕСА_7 , в дворі житлового будинку, де побачили транспортний засіб, а саме автомобіль марки ВАЗ 21053, зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який на праві власності належить ОСОБА_20 , та в цей час у них виник спільний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів та переслідуючи мету власної наживи, впевнившись, що за ними ніхто не спостерігає, неповнолітній ОСОБА_14 , спільно з ОСОБА_13 , без розподілення ролей перебуваючи біля вищевказаного житлового будинку, через незачинені задні пасажирські двері потрапили до салону автомобіля.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, неповнолітній ОСОБА_14 спільно з ОСОБА_13 будучи в салоні авто, через кнопку з якої заводиться автомобіль, привели в дію двигун автомобіля марки ВАЗ 21053, зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартістю 37747 гривень 14 копійок та поїхали у напрямку провулку Крутого в м. Кропивницькому.

Надалі, неповнолітній ОСОБА_14 спільно з ОСОБА_13 , викраденим розпорядились на власний розсуд, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

21.07.2023 близько 00:04 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_13 разом спільно з неповнолітнім ОСОБА_14 , знаходились в дворі житлового будинку за адресою АДРЕСА_8 , де побачили транспортний засіб марки ВАЗ 21013, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 , який на праві власності належить ОСОБА_21 , та в цей час у них виник спільний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів та переслідуючи мету власної наживи, впевнившись, що за ними ніхто не спостерігає, ОСОБА_13 , спільно з неповнолітнім ОСОБА_14 , без розподілення ролей перебуваючи біля вищевказаного вказаного житлового будинку, невстановленим шляхом потрапили до салону автомобіля.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_13 , спільно з неповнолітнім ОСОБА_14 , будучи в салоні авто, намагалися привести в дію двигун автомобіля марки ВАЗ 21013, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 , вартістю 31738 гривень 25 копійок. У зв`язку з тим, що привести двигун у дію в останніх не вийшло, вони покинули автомобіль та почали його штовхати. Відштовхавши автомобіль від місця, де він був припаркований, ОСОБА_13 , спільно з неповнолітнім ОСОБА_14 , з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

30.08.2023 близько 02:25 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_13 разом з неповнолітнім ОСОБА_14 , знаходились за адресою: АДРЕСА_3 , де побачили транспортний засіб марки ВАЗ 2105, блакитного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_6 , який на праві власності належить ОСОБА_22 , та в цей час у них виник спільний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів та переслідуючи мету власної наживи, впевнившись, що за ними ніхто не спостерігає, ОСОБА_13 спільно з ОСОБА_14 , без розподілення ролей перебуваючи біля вищевказаного житлового будинку, через незачинені дверцята потрапили до салону автомобіля.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, неповнолітній ОСОБА_14 спільно з ОСОБА_13 будучи в салоні авто, через кнопку, з якої заводиться автомобіль, привели в дію двигун автомобіля марки ВАЗ 21053, зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартістю 37747 гривень 14 копійок та поїхали у напрямку провулку Крутого в м. Кропивницькому.

Надалі, неповнолітній ОСОБА_14 спільно з ОСОБА_13 , викраденим розпорядились на власний розсуд, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

Окрім того, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212- IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-ІХ, та Указом від 1 травня 2023 року №254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

30.07.2023 у нічний час доби, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_13 , знаходився на прибудинковій території біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходився автомобіль марки ВАЗ 2108, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_23 . В цей час, у ОСОБА_13 раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, а саме крадіжку належної ОСОБА_23 , акумуляторної батареї, яка знаходилась під переднім капотом вказаного автомобілю.

Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, скориставшись тим, що його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, ОСОБА_13 , не встановленим шляхом відчинив капот автомобіля ВАЗ 2108, червоного кольору реєстраційний номер НОМЕР_7 , звідки таємно викрав акумуляторну батарею Westa VEGA 60Ah 600А, серійний номер НОМЕР_8 , вартістю 2012 гривень 60 копійок.

Після чого, ОСОБА_13 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядившись на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_23 , матеріальної шкоди на суму 2012 гривень 60 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_15 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким:

ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 4 ст. 185 КК України - 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, відповідно до ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, покласти обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Заставу внесену за ОСОБА_13 повернути заставодавцю.

В іншій частині вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.06.2024 залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції призначаючи покарання за сукупністю злочинів ОСОБА_13 , за ч. 2 ст. 289 КК України призначив покарання у виді позбавлення років строком на 5 років з конфіскацією майна, за ч. 4 ст. 185 КК України призначив покарання у виді 5 років позбавлення волі, а за ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначив покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Однак, призначення однакових за своїм видом та строком покарань за двома кримінальними правопорушеннями унеможливлює застосування поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Однак, при призначенні судом покарання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 застосовано такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна, однак, судом неправильно застосовано кримінальний закон - та не враховано, що відповідно до ст. 77 KK у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням цією нормою не передбачено призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Крім того, судом проаналізовано сукупність доказів та за результатами встановлено та доведено викладені у вироку фактичні обставини кримінального правопорушення ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України.

При призначенні ОСОБА_13 покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому висновок суду щодо можливості звільнення особи від покарання, фактично покладено в основу позитивна характеристика та висновок пробації. Однак, жодного аналізу не зроблено на предмет наявності підстав для застосування ст. 75 КК України.

При цьому, суд при призначенні покарання ОСОБА_13 не врахував, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України не є достатнім для його виправлення.

Крім того прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_13 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави. ОСОБА_13 , в ході досудового розслідування, заставу внесено. При винесенні вироку судом вирішено питання щодо запобіжного заходу.

У змінах до апеляційної скарги прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати, в частині призначеного покарання ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 визнати виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на засудження ОСОБА_13 за ч. 4 ст. 185 КК України і провадження в цій частині закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна, відповідно до ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, покласти обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Заставу внесену за ОСОБА_13 повернути заставодавцю.

В іншій частині вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.06.2024 залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що Законом України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 08.08.2024, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, який вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України вчинене ОСОБА_13 30.07.2023 та збитки, спричинені останнім, за вчинення вказаного правопорушення становлять 2012.60 грн.

Враховуючи викладене, кримінальне провадження в частині таємн викрадення чужого майна ОСОБА_13 підлягає закриттю, на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу зі змінами та просила задовольнити апеляційні вимоги; захисника ОСОБА_9 та Обвинуваченкого ОСОБА_13 , які підтримали апеляційні вимоги прокурора в частині повернення застави, а щодо інших вимог заперечили; захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_12 , які підримали апеляційні вимоги прокурора щодо ОСОБА_12 ; захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_14 , які рішення щодо апеляційної скарги прокурора залишили на розсуд суду; потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційні вимоги прокурора; провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора зі змінами, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апеляційні доводи прокурора щодо необхідності закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_13 за ч.4 ст. 185 КК України є слушними та підлягають до задоволення з таких підстав.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту оскаржуваного вироку встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки майна ОСОБА_13 у потерпілого ОСОБА_23 , вчинений обвинуваченим 30.07.2023. Вартість викраденого майна становить 2012 гривень 60 копійок.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_13 крадіжки майна потерпілого ОСОБА_23 , тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2684 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_13 30.07.2023 майна становила 2012,60 грн., тобто сума була меншою за розмір, з якого настає кримінальна відповідальність, а саме 2684 грн., колегія суддів приходить до висновку про необхідність закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_13 за ч.4 ст. 185 КК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлено кримінальну протиправність діяння.

Разом з цим, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, а також незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності.

Враховуючи те, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушеннь та правильність кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 289 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому колегією суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не переглядаються.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував їх дії за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, а також незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, які б давали підстави для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не встановила.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність при призначенні додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, колегія суддів також вважає обґрунтованими.

Як убачається з вироку суду, при призначенні покарання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 застосовано такий вид додаткового покарання як конфіскація майна. Проте, судом першої інстанції неправильно застосовано кримінальний закон, оскільки не враховано, що відповідно до ст. 77 KK України у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням цією нормою не передбачено призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Крім того, слушними є також доводи прокурора про те, що суд першої інстанції при ухваленні вироку залишив поза увагою питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в ході досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_13 ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.11.2023 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави у тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в якості застави, що в грошовому еквіваленті становить вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять гривень 00 копійок. ОСОБА_13 , в ході досудового розслідування, визначену заставу внесено. Під час судового розгляду, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_13 не продовжувався та не змінювався.

Відповідно до ст. 374 КПК України при винесенні вироку судом вирішується питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження. Проте, як убачається з вироку запобіжний захід у вигляді застави залишився не вирішеним у частині повернення застави заставодавцю.

Ураховуючи, що дія застави як запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_13 закінчилась до ухвалення вироку, рішення про повернення застави заставодавцю не приймалось, а тому колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для прийняття рішення про повернення застави заставодавцю.

Разом з цим, апеляційні доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_13 , колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Положеннями ст. 65 КК України визначені загальні засади призначення покарання, зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

При призначенні обвинуваченим покарання, зокрема ОСОБА_13 , суд першої інстанції вищенаведених вимог дотримався у повному обсязі.

Так, судом першої інстанції належним чином враховано, що ОСОБА_13 вчинив тяжкі злочини, за місцем проживання характеризується позитивно, не одружений, не має утриманців, неофіційно працює. Згідно довідки з квартального комітету №19 від 26.06.2023 постійно, без реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_9 , разом з матір`ю. В силу ст.89 КК України є особою, що не має судимості. На обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Має позитивну характеристику з місця попередньої роботи. Також врахована досудова доповідь про обвинуваченого, згідно з висновком органу пробації, результати оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення відносно обвинуваченого показали середній ступінь ризику, результати оцінки ризику небезпеки для суспільства показали середній ступінь.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_13 , суд визнав щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданого збитку. Обставин, які обтяжуюють покарання не встановлено.

Врахувавши вказані обставини, а також те що обвинувачений ОСОБА_13 беззаперечно визнав свою винуватість у вчинених кримінальних правопорушеннях, щиро покаявся, є особою, що не має судимості, добровільно частково відшкодував потерпілим завдану шкоду, а потерпілому ОСОБА_8 в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про можливість звільнення останнього від відбуття основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Також колегія суддів приймає до уваги позицію потерпілих ОСОБА_23 та ОСОБА_18 , які у своїх заявах до апеляційного суду зазначили про те, що вони заперечують про призначення ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення вола на строк 6 років, як про те просить прокурор.

Твердження в апеляційній скарзі прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_13 раніше притягувався до кримінальної відповідальності не приймаються колегією суддів, оскільки обвинувачений в силу ст. 89 КК України є таким що не має судимості, а отже ця обставина не може бути врахована під час призначення покарання.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_13 у виді позбавлення волі на строк п`ять років є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати його явно несправедливим через м`якість колегія суддів не вбачає.

Відтак, враховуючи, що під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції застосовуючи вимоги ст. 75 КК України до ОСОБА_13 застосував закон, який не підлягає застосуванню та покарання за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість свого підтвердження не знайшли. Переконливих доводів щодо неможливості застосування до ОСОБА_13 положень ст. 75 КК України, прокурором також не надано.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів не знаходить підстав до скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції, як те просить у апеляційній скарзі прокурор, проте вважає за необхідне вирок суду першої інстанції змінити, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 284, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_15 , зі змінами - задовольнити частково.

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_13 за ч.4 ст. 185 КК України, - закрити на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 червня 2024 року стосовно ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 - змінити.

ОСОБА_12 вважати засудженим за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років, без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки /три/ роки, поклавши на засудженого обов`язки відповідно до ч.1 ст. 76 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

ОСОБА_13 вважати засудженим за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років, без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 /три/ роки, поклавши на засудженого обов`язки відповідно до ч.1 ст. 76 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Заставу внесену за ОСОБА_13 повернути заставодавцю.

В іншій частині вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.06.2024 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4