Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/677/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2024 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі:

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 серпня 2024, якою обвинуваченому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадженням за №0000110 від 20.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 23 серпня 2024 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на 60 днів, а саме до 21 жовтня 2024 року, включно, без визначення розміру застави.

Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Виходячи з вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність ризиків, встановлених п.1, п.3, п. 4, п.5 ст. 177 КПК України, тому, жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе їм запобігти.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить поновити строк на апеляційне оскарження, а за наслідком розгляду апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням додаткових обов`язків, передбачених КПК таких, як носити електронний засіб контролю або визначити розмір заставу з урахуванням майнового стану обвинуваченого.

В обґрунтування поважності пропуску строку захисник зазначає, що в судовому засіданні, яке відбулось 23.08.2024 було проголошено лише вступну і резолютивну частини ухвали. Ознайомитись з повним текстом ухвали захисник змогла лише 27.08.2024 після оприлюднення ухвали для загального доступу в електронному реєстрі «Єдиний державний реєстр судових рішень». З огляду на зайнятість захисника та постійні відключення світла в місті, через запровадження графіку погодинних відключень, вона не змогла підготувати та подати скаргу до 28.08.2024 включно, в останні день строку на оскарження.

У зв`язку із викладеним, вважає, що строк апеляційного оскарження пропущено з поважної причини, а тому є підстави для його поновлення.

Щодо апеляційних вимог захисник зазначає, що жодний ризик, передбачений статтею 177 КПК України прокурором не доведений. У матеріалах клопотання про застосування запобіжного заходу відсутні достатні докази які б свідчили, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду або впливати на свідків. Твердження сторони обвинувачення про можливість такого ризику ґрунтуються лише на припущеннях і на тому, що стаття за яким обвинувачується особа є особливо тяжким злочином.

Також не погоджується, що її підзахисний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Так, викладені у клопотанні прокурора обставини, не дають підстав вважати, що ОСОБА_8 причетний до інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Підозри відносно ОСОБА_8 не підкріплюються достатніми доказами та є не обґрунтованими. Крім того, ризик вчинення інших кримінальних правопорушень судом також не може оцінюватись виключно на підставі тяжкості правопорушення у якого підозрюють особу, без наявності достатніх доказів.

Вказане на думку захисника свідчить про шаблонне обґрунтування суддею доведеності зазначеного ризику без належного дослідження його реальності, поверхнево та з порушенням обов`язків покладених на суддю КПК України по перевірці наявності і реальності ризиків.

Щодо застосування більш м`яких запобіжних заходів захисник зазначає, що слідчий суддя в своїй ухвалі не розглянув жодного альтернативного запобіжного заходу передбаченого КПК України та не обґрунтував не можливість застосування запобіжного заходу, наприклад, у вигляді домашнього арешту з покладенням додаткових обов`язків, передбачених КПК таких, як носити електронний засіб контролю, заборону спілкування з певними особами, заборону відвідування певних місць, враховуючи, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання.

Крім того захисник вважає, що судом, необґрунтовано було відмовлено обвинувачуваному у визначенні розміру застави без належної оцінки даних про особу обвинуваченого, його матеріальне становище, суті, та характер злочину, у вчиненні якого він підозрюється.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме домашній арешт.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.08.2024 під час судового засідання йому було викликано швидку допомогу. Лікарі швидкої виявили у нього високий тиск 190/110, та підозру на черепно-мозкову травму та зазначили про необхідність його госпіталізації до обласної лікарні. Однак суд відмовив лікарям у госпіталізації його до лікарні та розгляд справи було перенесено на 23.08.2024.

Вже 23.08.2024 під час його етапування до суду він поскаржився на неможливість слідування до суду для розгляду справи, оскільки мав погане самопочуття. Лікарі слідчого ізолятора його оглянули та видали довідку про його неможливість приймати участь в судовому засіданні.

Не взявши до уваги рекомендації лікарів, наражаючи його життя на небезпеку, суд визнав за можливе провести судове засідання в режимі відео конференції та винести незаконне рішення, що на його думку порушує його права та Конституцію України.

Наведені у клопотанні ризики вважає безпідставними та такими, що не підтверджуються доказами.

Також зауважує, що підозру у вчиненні злочину йому вручили 20.11.2023, а 21.11.2023 він самостійно прибув до слідчого судді для обрання запобіжного заходу, що свідчить про те, що він не має наміру переховуватись від суду.

Крім того зазначає, що він є інвалідом ІІ групи, хворіє на туберкульоз легенів, має постійне місце проживання. Під час тримання під вартою погіршився його стан здоров`я та наразі потребує кваліфікованої допомоги та спеціальні прилади, що наразі є неможливо отримати в умовах слідчого ізолятора.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, захисників та обвинуваченого, які підтримали апеляційні вимоги, дослідивши матеріали надані районним судом, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження захиснику слід поновити, а у задоволенні апеляційних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 1-1 ч.2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті може бути подана - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України, строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду, якщо він пропущений з поважних причин.

Враховуючи вказані обставини та доводи захисника, з метою забезпечення особі права доступу до правосуддя для захисту своїх прав, апеляційний суд вважає за необхідне поновити захиснику строк на апеляційне оскарження Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 серпня 2024,як такий, що пропущений з поважних причин.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції під час перегляду апеляційних скарг у відповідності до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленого обвинувачення та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи, оскільки у даному випадку, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Як убачається з наданих районним судом матеріалів, в провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадженням за №0000110 від 20.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.06.2024 обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 25 серпня 2024 року включно, з визначенням відповідного розміру застави.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 серпня 2024 року суд першої інстанції, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на 60 днів, а саме до 21 жовтня 2024 року, включно, без визначення розміру застави.

Так, при продовженні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обраного запобіжного заходу суд належним чином оцінив вагомість існуючих ризиків, які на даний час не зменшились, особи обвинувачених, стан їх здоров`я, репутацію та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи апеляційних скарг про зворотне є безпідставними, а оскаржувана ухвала містить вичерпну відповідь на кожний з них.

Фактично подані апеляційні скарги викликані самим лише недосягненням бажаного результату у виді застосування більш м`якого запобіжного заходу, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

При цьому, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, умисного діяння, які створюють загрозу заподіяння шкоди або заподіюють фактичну шкоду здоров`ю невизначеного кола осіб від незаконного обігу наркотичних засобів.

Тяжкість, характер та обставини кримінальних правопорушень свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Тривалість судового розгляду, в даному випадку не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити та необхідністю забезпечення явку інших учасників процесу, що саме по собі не утворює підстав для звільнення з під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Слід зауважити, що відсутність, на даний час, фактів втечі обвинувачених чи впливу на свідків, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ними цих дій в подальшому. Фактично, належна процесуальна поведінка обвинувачених та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не їх високими моральними якостями, а дієвістю застосованого запобіжного заходу.

Наведені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду клопотання районним судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Що стосується апеляційних доводів захисника ОСОБА_7 про необхідність визначення обвинуваченому ОСОБА_8 застави, то колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при продовженні строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою має право не визначати розмір застави ( п.5 ч.4 ст. 183 КПК ) тим більш, що сам ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду пояснив, що не має можливості внести заставу навіть у мінімальному розмірі, який передбачений п.3 ч.5 ст. 182 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 для забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти встановленим ризикам.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи, на які посилається у своїх апеляційних скаргах сторона захисту не є суттєвими та не впливають на правильність прийнятого судового рішення і не можуть слугувати підставою для його скасування, а тому підстав для застосування судом до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, колегія суддів не вбачає.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом та за таких обставин апеляційні скарги сторони захисту задоволенню не підлягають, а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.08.2024.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.08.2024, якою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, - залишити без змін.

В порядку ст.206 КПК України, зобов`язати начальника ДУ "Кропивницький слідчий ізолятор" провести невідкладне медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_9 , який перебуває під вартою та утримується в ДУ "Кропивницький слідчий ізолятор" для надання невідкладної медичної допомоги.

Протягом 30 (тридцяти) днів повідомити Кропивницький апеляційний суд про виконання даної ухвали.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4