Справа № 536/950/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянина України, з вищою освітою, фізичної особи-підприємця, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч.2 ст.286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

Встановив:

04 січня 2024 року, приблизно о 14 годині 25 хвилин, в світлий час доби, в с. Піщане, Кременчуцького району Полтавської області, по вул. Київській в напрямку від вул. Колгоспної до вул. Заводської, керуючи автомобілем марки «Ford Transit Connect» державний номер НОМЕР_1 , рухався водій ОСОБА_3 та в цей же час, поблизу будинку АДРЕСА_2 на проїжджу частину вийшов пішохід ОСОБА_6 , який перетинав АДРЕСА_1 , справа наліво відносно напрямку руху згаданого автомобіля марки «Ford Transit Connect», рухаючись по пішохідному переходу, позначеному дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 (пішохідний перехід) та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра». Під час руху у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, водій ОСОБА_3 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебувають пішоходи, порушуючи вимоги п. 18.1 Правил Дорожнього руху України, не надав дорогу пішоходу, що переходив проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу та допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_6 . Відповідно висновку судово-медичної експертизи № 158 від 15.02.2024 у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, яка викликала перелом лобної та клиноподібної кісток зліва; закритої тупої травми грудної клітини, яка викликала перелом лівої ключиці зі зміщенням уламків; гематоми верхньої повіки лівого ока, які утворилися від дії тупих твердих предметів внаслідок ДТП і за ступенем тяжкості у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння. Відповідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/117- 24/2211-IT від 26.02.2024, в умовах заданої події водій автомобіля марки «Ford Transit Connect», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 мав технічну можливість зупинити автомобіль, щоб дати дорогу пішоходу, який знаходився на пішохідному переході, тобто виконанням вимог п.18.1 Правил дорожнього руху. В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «Ford Transit Connect», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачаються невідповідності з вимогами п.18.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення при вищевикладених обставинах визнав повністю, також повністю визнав заявлений цивільний позов. Суду пояснив, що 04 січня 2024 року він їхав на роботу після обіду по дорозі в с. Піщане Кременчуцького району. Одразу за ним їхав службовий автомобіль патрульної поліції. Коли він під`їжджав до пішохідного переходу в с. Піщане, то жодних осіб на ньому не бачив, пішохід раптово з`явився на пішохідному переході, він почав екстрене гальмування та задів боковою частиною свого автомобіля пішохода. Після чого він вийшов з автомобіля та побачив, що людина лежить на землі, намагався надати допомогу. Поліцейські, які їхали позаду, одразу викликали швидку медичну допомогу. Наступного дня він навідався до лікарні, але потерпілого вже виписали. Він поїхав до потерпілого додому, вибачався, допоміг йому фінансово, потерпілий прийняв його вибачення. Розкаюється у вчиненому, просить суворо його не карати та при призначенні покарання не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що потерпілий ОСОБА_6 був його батьком. Зі слів батька йому відомо, що обвинувачений приїздив до нього, просив вибачення та допоміг матеріально. Батько зла на обвинуваченого не тримав, він також не має претензій морального або матеріального характеру до обвинуваченого, тому із заявою про визнання його потерпілим не звертався. Вказав, що його батько помер, оскільки мав тяжку тривалу онкологічну хворобу та його смерть не пов`язана з травмами, отриманими батьком внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Представник цивільного позивача виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, надав в провадження суду заяву про розгляд справи за його відсутності, цивільний позов підтримує та просить його задовольнити.

Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом було досліджено наступні письмові докази:

висновок судово-медичної експертизи № 158 від 15.02.2024, згідно якого у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, яка викликала перелом лобної та клиноподібної кісток зліва; закритої тупої травми грудної клітини, яка викликала перелом лівої ключиці зі зміщенням уламків; гематоми верхньої повіки лівого ока, які утворилися від дії тупих твердих предметів внаслідок ДТП, про що свідчить локалізація, механізм утворення та характер тілесних ушкоджень, і за ступенем тяжкості у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння (а.с. 61-62);

висновок судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/117- 24/2211-IT від 26.02.2024, згідно якого в умовах заданої події водій автомобіля марки «Ford Transit Connect», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 мав технічну можливість зупинити автомобіль, щоб дати дорогу пішоходу, який знаходився на пішохідному переході, тобто виконанням вимог п.18.1 Правил дорожнього руху. В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «Ford Transit Connect», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачаються невідповідності з вимогами п.18.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди (а.с. 54-60);

копію лікарського свідоцтва про смерть № 10 від 18 березня 2024 року на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 23), з якого вбачається, що причиною смерті останнього є злоякісне новоутворення, дата смерті 18 березня 2024 року.

Також, судом було досліджено характеризуючи матеріали на ОСОБА_3 , довідки про витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні, ухвалу про накладення арешту та постанови про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні.

Досліджені експертні висновки та інші фактичні обставини учасники процесу не оспорювали, на дослідженні інших доказів не наполягали.

Таким чином, заслухавши пояснення обвинуваченого, свідка, оцінивши досліджені судом докази, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , суд бере до уваги обставини і характер скоєного кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів; обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання; на обліку у лікаря-нарколога, у лікаря-психіатра не перебуває, є особою з 2 групою інвалідності та фізичною особою-підприємцем.

Таким чином, з метою виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що відповідно до вимог ст.50 КК України, необхідно призначити ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі.

Поряд з цим суд приймає до уваги обставини вчинення злочину, необережну форму вини. Також, суд вважає щире каяття, визнання винуватості обвинуваченим, виявлення жалю з приводу вчиненого, поведінку обвинуваченого після скоєння злочину, який просив вибачення у потерпілого та добровільно надавав кошти на відшкодування завданої шкоди, обставинами, що знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим діяння.

З урахуванням вищевикладених обставин, які характеризують особу винного, обставин, які пом`якшують покарання, та в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості злочину та ступінь небезпечності винної особи для суспільства, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України обвинуваченого слід звільнити від призначеного основного покарання з випробуванням, та з метою організації органами пробації належного контролю за його поведінкою, покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Призначення саме такого покарання, на думку суду, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», забезпечить співрозмірність діяння та кари, та буде необхідним для досягнення цілей покарання.

Під час судових дебатів прокурор також просив звільнити обвинуваченого від відбування покарання у виді позбавлення волі, яке він просив суд призначити ОСОБА_3 , з випробуванням, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Захисник та обвинувачений під час судових дебатів просили не призначати обвинуваченому суворе покарання та не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд враховує, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України надає можливість суду як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати такого покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує залежно від конкретних обставин кримінального провадження.

Так, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто, керуючи транспортним засобом, грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, що призвело до заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням. При цьому хоча по відношенню до наслідків вина обвинуваченого є необережною, проте об`єктом посягання є здоров`я іншої людини, а наслідком вчиненого - спричинення потерпілому, зокрема, тяжких тілесних ушкоджень.

Отже, зазначені обставини мають значення під час вибору заходу примусу та для забезпечення його мети, а сукупність цих обставин свідчить про те, що призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспорту як самим обвинуваченим, так і іншими особами, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16 липня 2024 року по справі № 161/7319/23.

На переконання суду, призначення покарання із застосуванням додаткового покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про відшкодування витрат в сумі 2689 грн. 53 коп. на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_6 підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Так, згідно довідки Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» №01-16/497 від 13 березня 2024 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні в період часу з 04.01.2024 року по 05.01.2024 року та загальна сума лікування становить 2689,53 гривень.

Враховуючи викладене, цивільний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Процесуальні витрати по справі підлягають стягненню з обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України суд приходить до висновку про скасування арешту майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05 січня 2024 року.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

Ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов прокурора Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6 у розмірі 2689 (дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 53 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати на залучення експертів в загальній сумі 4543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) грн. 68 коп. на користь держави.

Скасувати арешт майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05 січня 2024 року на автомобіль Ford Transit Connect, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Після набрання вироком законної сили, речові докази по справі автомобіль Ford Transit Connect, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у володільця ОСОБА_3 залишити останньому за належністю.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1