Провадження №: 1-в/755/499/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" вересня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 31.12.2015р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

06 серпня 2024 року до суду надійшло клопотання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 31.12.2015 засудженого ОСОБА_3 .

Клопотання ОСОБА_3 мотивоване тим, що його засуджено вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18.12.2015 за ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України та вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 31.12.2015 р. за ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України.

У період з 14 липня 2017 року по 10 липня 2024 року він ніяким чином не ухилявся від відбуття покарання за вказаним судовим рішенням. 09 липня 2024 року його мати ОСОБА_6 повідомила, що їй з мобільного телефону НОМЕР_1 зателефонував невідомий чоловік, представився працівником карного розшуку Шевченківського районного управління поліції ГУНП у м. Києві на ім`я « ОСОБА_7 », який сказав, що його розшукують по старій справі і просив вийти з ним на зв`язок.

Захисник ОСОБА_4 одразу зателефонував вказаному працівнику поліції та сказав йому, що ОСОБА_3 не від кого не переховується на просив визначити час його явки до поліції. Було визначено, щоб він прибув 10.07.2024 о 10 год до Шевченківського районного управління поліції ГУНП у м. Києві.

9 липня 2024 року захисник ОСОБА_4 знайшов на сайті МВС України за електронним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 інформацію про розшук засудженого ОСОБА_3 . На сайті визначено, що він розшукується Шевченківським управлінням поліції ГУНП в м. Києві, як особа, засуджена до покарання у вигляді позбавлення волі, яка ухиляється від виконання вироку суду з 14.07.2017.

10 липня 2024 року в 10.00 він з`явився до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві. До клопотання додає копію заяви на адресу начальника Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві від 10.07.2024 про добровільну явку за викликом поліції та припинення розшуку.

Працівник поліції, який здійснював розшук, пояснив, що його розшукують для відбуття покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18.12.2015 в справі № 761/21810/15-к, в якій його визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України та ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року в справі № 761/36269/16-к, якою прийнято рішення задовольнити клопотання Шевченківського районного сектору Київського міського відділу з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, а ОСОБА_3 направлено для відбування призначеного покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18.12.2015 у вигляді 3 років позбавлення волі.

Коли захисник ОСОБА_4 спитав, що відбувається з виконанням вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 31.12.2015 року, він відповів, що йому про виконання цього вироку нічого невідомо, а ОСОБА_3 розшукують за вироком Шевченківського районного суду м. Києва, після чого ознайомив його із вказаним вироком та ухвалою суду.

У судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 просив задовольнити подане клопотання з викладених у ньому підстав. Оскільки розпорядження про виконання ухвали, що набрала законної сили щодо вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 31.12.2015 р. не надсилалась на виконання. ОСОБА_3 не ухилявся від його виконання, постійно проживав за адресою, яка вказана у вироку, але протягом певного часу проходив лікування від наркотичної залежності.

Засуджений ОСОБА_3 подав заяву про розгляд клопотання без його участі, просив задовольнити.

Прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку прокурора, захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд дійшов до наступного висновку.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 31.12.2015 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Вирок суду набрав законної сили 01 лютого 2016 року.

Згідно ч. 5 ст. 534 КПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, зокрема інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень п. 1, 4 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається:

до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу;

до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Частинами 3, 4 ст. 80 КК України встановлено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та ч. 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Таким чином, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання. За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Зокрема, редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Оскільки в матеріалах справи та клопотання відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України, та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі № 754/17643/21 (постанова від 21 листопада 2022 року) ст. 80 кримінального закону передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Правова природа цього виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, що виконують покарання. Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Оскільки відсутні дані про ухилення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання, а саме про притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 389 КК України, та про вчинення ним нового кримінального правопорушення до закінчення строку давності, то підстави вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався, відсутні.

Крім того, суд бере до уваги той факт, що розшукову справу було заведено щодо ОСОБА_3 за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18.12.2015, а не Дніпровського районного суду м. Києва від 31.12.2015.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання. Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів: 1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; 2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання; 3) не вчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 31.12.2015, факт ухилення ОСОБА_3 від відбування покарання не встановлений, суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 31.12.2015 ОСОБА_3 слід задовольнити.

Крім того, адвокат ОСОБА_4 у своєму клопотанні просить звільнити ОСОБА_3 з місця відбування покарання у виді позбавлення волі після рішення суду. Однак, враховуючи той факт, що ОСОБА_3 утримується в державній установі «Боржковська виправна колонія №16» у зв`язку з відбування покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18.12.2015, у задоволенні клопотання в цій частині слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 534, 537, 539 КПК України, ст. 80 КК України, ст. 152 КВК України, суд

п о с т а н о в и в :

клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 31.12.2015 р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 31.12.2015 за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки - звільнити від покарання у зв`язку з закінченням строків давності його виконання.

У задоволенні клопотання в іншій частині - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 7 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 15 год 30 хв 05 вересня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1