КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 01 серпня 2024 року включно без визначення розміру застави.

Судове рішення мотивоване тим, що прокурором доведено наявність ризиків, зазначених ст.177 КПК України, які не зникли та не зменшилися, а саме: існує необхідність запобігти спробам ОСОБА_6 , який обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, переховуватися від суду з метою уникнення покарання, усвідомлюючи суворість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання винуватими в інкримінованих їм злочинах; впливати на свідків, з огляду на стадію розгляду. Отже, вказані обставини виправдовують обмеження права ОСОБА_6 на даній стадії розгляду справи перебувати на волі, при цьому в матеріалах провадження відсутні та під час судового засідання не здобуто достатніх даних про наявність стримуючих факторів, які свідчили би про протилежне.

Суд уважає, що у даному випадку винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченому ОСОБА_6 .

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року, ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвала суду є необґрунтованою та має формальний характер. Крім того, обвинувачений одружений, має на утриманні малолітню дитину, постійне місце проживання та джерело доходу. Захисник наполягає про необґрунтованість ризику впливу на свідків, оскільки протягом тривалого строку жодних фактів на підтвердження вказаного ризику не зафіксовано. Також апелянт посилається на порушення строків досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та необґрунтованість пред`явленої підозрита обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав наведених в ній.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 , вивчивши надані матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" зазначено, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Відтак, враховуючи обставини вчинення злочинів обвинуваченим, які інкримінуються стороною обвинувачення, суспільний інтерес наразі у даному випадку переважає над правилом поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 01 серпня 2024 включно без визначення розміру застави.

На переконання колегії суддів таке рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону в ході розгляду вказаного питання.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є неспроможними. Приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані конкретні обставин справи, зокрема висунення ОСОБА_6 обвинувачення у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини, за яких йому інкримінується вчинення цих правопорушень, та наслідки їх вчинення, міра покарання, яка загрожує йому у разі визнання винуватим у скоєнні цих кримінальних правопорушень, у сукупності з даними про особу обвинуваченого, - дають є достатні підстави вважати, що існують ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення можливого покарання, незаконно впливати на осіб, які можуть бути допитані як свідки, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_6 , перебування його у шлюбі, наявність на утриманні малолітньої дитини, постійного місця проживання, на що посилається апелянт, не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки.

Водночас, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що жодних нових доказів проте, що ризики відпали, зменшилися і є неактуальними, сторона захисту не надала. Наявність житла у обвинуваченого ОСОБА_6 , саме по собі не може бути підставою для висновку, що останній не буде порушувати процесуальні обов`язки, а його поведінка буде належною.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи щодо наявності підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти не знайшли свого підтвердження зібраними матеріалами, а також не вказують на зменшення існуючих ризиків або на те, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у змозі їм запобігти.

Та обставина, що ОСОБА_6 має на утриманні малолітню дитину не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу.

Щодо доводів апелянта про відсутність доказів його причетності до кримінального правопорушення, слід вказати, що такі обставини перевіряються судом під час розгляду справи по суті шляхом дослідження доказів та надання їм відповідної оцінки.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року та зміни обвинуваченому запобіжного заходу, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 як необґрунтована задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3