15.07.2024
Справа № 642/2776/24
Провадження № 1-кс/642/2185/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 р. слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за № 0000844 від 15.05.2024 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, що офіційно не працевлаштований, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого; стосовно якого у Нововодолазькому районному суді Харківської області перебуває на розгляді обвинувальний акт за ч. 4 ст. 185 КК України, 15.01.2024 обвинувальний акт за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361 КК України направлено до Московського районного суду м. Харкова, 07.02.2024 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на строк 240 годин, -

підозрюваного за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361 КК України,

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2024 року до Ленінського районного суду м. Харкова звернувся слідчий СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185, ч.1 ст.361 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий послався на те, що у провадженні СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000844 від 15.05.2024, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.05.2024, ввечері, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виник злочинний умисел, направлений на несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , переслідуючи корисливий мотив, перебуваючи у гостях у потерпілої ОСОБА_8 , за місцем мешкання останньої, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , маючи на меті заволодіння її коштами, діючи умисно, з метою особистого збагачення, розуміючи, що не має законних підстав для втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж, в порушення вимог ст. ст. 2, 5, 14 Закону України «Про захист персональних даних», ст. ст. 11, 20, 21 Закону України «Про інформацію» та ст. 31 Конституції України, отримав від потерпілої ОСОБА_8 в своє розпорядження паспорт громадянина України та реєстраційний номер облікової картки платника податків, використовуючи які, за допомогою свого мобільного телефону Redmi Note 8A, відкрив на ім`я останньої банківський рахунок в АТ «АКЦЕНТ- БАНК» № НОМЕР_1 , до якого прив`язані картки: № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 та отримав від банку авторизаційні дані для входу у особистий кабінет застосунку «А-Банк», які належать ОСОБА_8 , які у свою чергу відповідно ст. 21 Закону України «Про Інформацію» відноситься до інформації з обмеженим доступом.

В подальшому, ОСОБА_4 , 07.05.2024, о 23 годині 09 хвилин, діючи умисно, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи власний мобільний телефон Redmi Note 8A, без згоди на те ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, здійснив несанкціоноване втручання до інформаційної (автоматизованої) системи, а саме до особистого кабінету інтернет- банкінгу

«А-Банк» останньої для дистанційного керування банківською карткою

№ НОМЕР_3 та перерахував з неї кошти в сумі 14 420 гривень, з комісією за перерахування в сумі 576 гривень 80 копійок, на картку АТ «АКЦЕНТ- БАНК»

№ НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_9 , якою фактично користується донька співмешканки ОСОБА_4 ОСОБА_10 , а саме ОСОБА_11 .

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 361 КК України, тобто несанкціонованому втручанні в роботу інформаційної (автоматизованої) системи.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово засудженим за скоєння умисних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, останнього разу 07.02.2024 Жовтневим районним судом м. Харкова, за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді громадських робіт тривалістю 240 годин, таким чином, маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно скоїв умисний корисливий злочин за наступних обставин.

03 травня 2024 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_4 в чаті спільноти для знайомств в месенджері «Telegram» познайомився з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з якою у нього в подальшому склалися близькі романтичні стосунки.

07.05.2024, ввечері, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи у гостях у ОСОБА_8 , за місцем мешкання останньої за адресою: АДРЕСА_2 , запропонував їй онлайн відкрити рахунок в АТ «АКЦЕНТ- БАНК» , для чого йому був необхідний реєстраційний номер облікової картки платника податків та паспорт громадянина України ОСОБА_8 . Після чого, потерпіла ОСОБА_8 надала ОСОБА_4 оригінали вищевказаних документів, за допомогою яких ОСОБА_4 , онлайн, через свій мобільний телефон марки Redmi 8 за допомогою мобільного додатку інтернет-банкінгу «А- Банк» відкрив рахунок

№ НОМЕР_5 , до якого прив`язані картки:

№ НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_8 . При цьому, банком АТ «АКЦЕНТ- БАНК» за карткою № НОМЕР_3 ОСОБА_8 банком АТ «АКЦЕНТ- БАНК» було надано кредитний ліміт в сумі 20 000 гривень.

ОСОБА_4 , побачивши, що за вищевказаною карткою ОСОБА_8 наявний кредитний ліміт в сумі 20 000 гривень, будучи достеменно обізнаним про введення військового стану, починаючи з 05 години 30 хвилин, 24 лютого

2022 року, строк дії якого в подальшому продовжувався, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015, реалізуючи свій прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи вільний доступ до мобільного додатку «А- Банк» для дистанційного керування банківською карткою ОСОБА_8 АТ «АКЦЕНТ- БАНК» № НОМЕР_3 , використовуючи свій мобільний телефон, авторизувався у вищевказаному додатку.

Отримавши доступ до кредитних коштів потерпілої, які знаходилися на картковому рахунку АТ «АКЦЕНТ- БАНК» ОСОБА_8 № НОМЕР_3 , 07.05.2024, о 23 годині 09 хвилин, здійснив з нього крадіжку коштів в сумі

14 420 гривень, з комісією за перерахування в сумі 576 гривень 80 копійок, шляхом переказу їх на картку АТ «АКЦЕНТ- БАНК» № НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_9 , якою фактично користується донька співмешканки ОСОБА_4 , ОСОБА_10 а саме ОСОБА_11 .

Таким чином ОСОБА_4 заволодів коштами в сумі 14 420 гривень, якими розпорядився на власний розсуд, спричинивши своїми протиправними умисними діями потерпілій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , майнову шкоду на загальну суму 14 996 гривень 80 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4

ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

У вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Харкова, українець, громадянин України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, не одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 26.05.2015 обвинувальний акт за ч. 2

ст. 190 КК України направлено до Дзержинського районного суду м. Харкова, 07.07.2023 обвинувальний акт за ч. 4 ст. 185 КК України направлено до Нововодолазького районного суду Харківської області, 15.01.2024 обвинувальний акт за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361 КК України направлено до Московського районного суду м. Харкова, 07.02.2024 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на строк 240 годин.

10.07.2024 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361 КК України.

В ході досудового розслідування було зібрано достатньо доказів, які вказують на факт вчинення ОСОБА_4 , зазначеного кримінального правопорушення та свідчать про наявність вини.

При цьому, вивченням матеріалів кримінального провадження та даних, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_4 встановлено, що на даний час у кримінальному провадженні мають місце ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України, з метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-переховуватись від органів досудового розслідування та (або) суду;

-знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється обвинувачується.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 361 КК України, за одне з яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, тобто у вчиненні тяжкого злочину, у зв`язку з чим, без застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він може покинути територію Харківської області та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, таким чином намагаючись уникнути кримінальної відповідальності. З огляду на зазначені обставини, в даному випадку існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того, підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити дії, спрямовані на здійснення незаконного психологічного або навіть фізичного впливу на потерпілого та свідків, які викривають його у вчиненні злочину, тобто незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Враховуючи характер скоєного кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_4 , який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та був судимий до реальної міри покарання, знову обґрунтовано підозрюється в умисному тяжкому кримінальному правопорушенні проти власності, офіційно не працевлаштований, тобто не має джерел для нормальної життєдіяльності, тому, в даному випадку, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення інших кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладені вище обставини, можна зробити висновок, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків, тому слідчий звертається до суду з клопотанням про обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_4 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у п.п. 127-128 рішення від 10 грудня 2019 року по справі «Кавала проти Туреччини» (CASE of Kavala v. Turkey (аpplication no. 28749/18)) наголосив, що "обґрунтована підозра" означає наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п.48 рішення "Чеботарь проти Молдови" №3561/06 від 13.11.2007р. Європейський Суд з прав людини зазначив" Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст.5,1(с), поліція незобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні підчас перебування заявника під вартою. Також необов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду.

Метою тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30серпня 1990року,п.32,SeriesA,№ 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, №300-A).

При вирішенні питання щодо можливості обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно звернути увагу, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

В судовому засіданні прокурор доводи клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Підозрюваний в судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого заперечував, пославшись, що він не має бажання переховуватись від органу досудового слідства та суду, просив обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, у виді домашнього арешту, також зазначив, що має зареєстроване та фактичне місце проживання в м. Харків, заробляє в таксі достатній рівень коштів для відшкодування потерпілій, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній раз був засуджений Жовтневим районним судому м. Харкова за ч.1 ст.190 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на строк 240 годин, яке досі відбуває.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи, сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду всі докази, на які вони посилаються.

З матеріалів поданого клопотання встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Підставами для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_4 умисного тяжкого кримінального правопорушення проти власності, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, свідчать про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України та спростовують можливість застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Разом з тим, твердження про те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення ґрунтується на припущеннях.

Небезпека переховування підозрюваного не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при обранні запобіжного заходу повинні враховуватись:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання;

6) репутація підозрюваного;

7) майновий стан підозрюваного;

8) наявність судимостей у підозрюваного;

9) дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, обставини злочину, в якому підозрюється ОСОБА_4 та данні про його особу свідчать про його схильність до скоєння протиправних дій. Законних джерел отримання заробітку він не має, відсутні у останнього стійкі міцні соціальні зв`язки. Крім цього, підозрюваний усвідомлює незворотність настання покарання, та може, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, покинути місце мешкання, проте ОСОБА_4 має постійне місце проживання, є особою раніше судимою, працює не офіційно в таксі, підробляє заробітками в денний час доби, чого вистачає йому для проживання та утримання малолітньої дитини.

Тому з наданих суду доказів не вбачається доведеності прокурором обставин, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Отже, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним кодексом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження, немає.

Враховуючи мотиви клопотання та обґрунтування його слідчим, оцінивши потреби досудового розслідування, слідчий суддя вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби у відповідності до ст. 181 КПК України.

Домашній арешт, за нормами ст.181 КПК України, полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, в клопотанні слідчого формально обґрунтовано про неможливість застосування іншого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає, що наявність підозри не може бути підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки цей запобіжний захід є винятковим.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов до переконання про відсутність підстав для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді взяття під варту внаслідок відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Отже, оскільки прокурором не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої ст. 194 КПК України, у задоволенні клопотання про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити.

При цьому, згідно зі ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту, суд вважає необхідним, відповідно до ст. 194 ч.5 КПК України покласти на нього на строк не більше двох місяців такі обов`язки: 1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; 2) у період часу з 22:00 години до 06:00 години не покидати місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Отже, суд вважає, що в результаті застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби буде забезпечена належна процесуальна поведінка ОСОБА_4 , а також те, що зазначений запобіжний захід буде запобігати вчиненню підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, з покладанням обов`язків, визначених ст. 194 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-79, 181, 183, 193, 194, 196, 201, 309, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 2 місяці.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1)прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

2)у період часу з 22:00 години до 06:00 години не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

3)не відлучатися із населеного пункту, де він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

4)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

5)утримуватись від спілкування з свідками та потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали два місяці.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1