Провадження № 11-кп/824/3446/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Шевченківського районного суду м.Києва від 20 лютого 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, із середньою освітою, тимчасово не працюючої, заміжньої, маючої на утриманні доньку 2015 року народження, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

засуджено за 126-1 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст.75КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи раніше тричі притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме постановами Шевченківського районного суду міста Києва від 21.11.2022, 08.06.2023 та за ч.1 ст. 173-2 КУпАП постановою Шевченківського районного суду міста Києва, які набрали законної сили, вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_8 , 12 червня 2023 року близько 13:30 години, перебуваючи за адресою їх спільного місця проживання: АДРЕСА_1 , діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, вчинила психологічне насильство, що виразилось у висловлюванні нецензурної лайки до ОСОБА_8 , вчинення морального та психологічного тиску, принижувала гідність, погрожувала застосуванням фізичної сили, що спричинило наявні зміни в психоемоційному стані потерпілої (переживання страху за своє життя та здоров`я, за стан родинного майна; насторогу з тривожним очікуванням нових скандалів, підвищений рівень тривоги, емоційну напругу), які мають ситуаційний характер та погіршують якість поточного життя.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 126-1 КК України у вигляді громадських робіт на строк у 120 годин.

В обґрунтування апеляційної скарги, не оспорюючи фактичні обставин кримінального правопорушення, зазначає про те, що судом при призначенні покарання у виді обмеження волі не враховано положення ч. 3 ст. 61 КК України, якими заборонено призначати такий вид покарання до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років. Вказує, що ОСОБА_8 має на утриманні малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому суд помилково, не враховуючи дану норму матеріального права, призначив обвинуваченій покарання, яке не підлягало застосуванню в даному випадку.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково, вважаючи необхідним призначити таке ж покарання, яке просив прокурор місцевої прокуратури, але із застосуванням вимог ст.69 КК України, обвинувачену, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації її дій за ст. 126-1КК України сторонами у апеляційному порядку не оскаржується та в силу вимог ст. 394 КПК України не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Санкція ст. 126-1 КК України передбачає покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до двох років.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з наявної копії свідоцтва про народження, ОСОБА_7 має доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4

Згідно з ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 , яка має дитину віком до 14 років, покарання у виді обмеження волі, допустив порушення п.2 ч.1 ст.65 КК України, не врахувавши положення Загальної частини КК України.

Виходячи із вказаного, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та про необхідність зміни вироку є слушними.

Проте, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги прокурора про призначення ОСОБА_7 покарання за ст.126-1 КК України у виді 120 годин громадських робіт є безпідставними, оскільки такий розмір такого виду покарання не передбачений санкцією ст.126-1 КК України, а підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

У той же час, колегія суддів враховує ту обставину, що у обвинуваченої на утриманні перебуває малолітня дитина, для виховання якої необхідно приділяти час та увагу, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність обставини, що пом`якшує покарання у виді щирого каяття, ступінь тяжкості вчиненого (кримінальний проступок), те, що вона раніше не судима, і вважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду на один рік з покладенням обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України, яке найбільш кореспондується покаранням, призначеним вироком суду та з принципами, які визначені у ст.76 КК України, а також не погіршує становище обвинуваченої.

На думку колегії суддів зазначене покарання відповідатиме меті кримінального покарання, визначеній у ст.50 КК України.

За таких обставин вирок підлягає зміні у частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання обчислювати з дня постановки засудженої на облік уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка перебуває під вартою, у той же строк з дня отримання її копії.

Суддя: Суддя: Суддя: