Номер провадження 1-кп/243/681/2024
Номер справи 243/3600/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 16 » вересня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

- прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6

- обвинуваченого ОСОБА_7

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000141, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08 лютого 2024 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської окружної прокуратури Донецької області 09 травня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ, Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, інвалідом не являється, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу статті 89 КК України,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 263 частина 1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Угода про визнання винуватості досягнута під час судового розгляду кримінального провадження.

ОСОБА_7 , 17 березня 2024 року, перебуваючи поблизу місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно (точний час в ході судового розгляду справи встановити не виявилось можливим) придбав при невстановлених під час судового розгляду обставинах у невстановленої під час судового розгляду особи, для подальшого збуту корпус гранати типу М67, (1 одиниця) та запал типу М213 (1 одиниця), яка є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом осколкової наступальної ручної гранати типу М67, промислового виготовлення, яка відноситься до категорії вибухових речовин та придатна для здійснення вибуху. Яку ОСОБА_7 став зберігати у невстановленому при судовому розгляді місці, без передбаченого законом дозволу.

Продовжуючи свій злочинний протиправний умисел, 17 березня 2024 року точний час в ході проведення судового розгляду встановити не виявилось можливими ОСОБА_7 , незаконно придбаний бойовий припас споряджений корпус осколкової наступальної ручної гранати типу М67 (1 одиниця), переніс до невстановленого під час судового розгляду місця, тим самим почав незаконно зберігати бойовий припас, без передбаченого законом дозволу.

Після цього, того ж дня приблизно о 12.00 годині ОСОБА_7 під час розмови з ОСОБА_10 , особисті дані якого були змінені відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні», діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх протиправних дій, маючи злочинний намір, спрямований на незаконний збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ігноруючи вимоги «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 року, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної зброї, а також бойових припасів до зброї та вибухових речовин», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, які забороняють носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут без відповідного дозволу вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, діючи умисно, розуміючи, протиправний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , зустрівся з «оперативним покупцем» ОСОБА_10 , якому незаконно збув бойовий припас споряджений корпус осколкової наступальної ручної гранати типу М67 (1 одиниця), шляхом продажу за грошові кошти в розмірі 1800 гривень НБУ.

В цей же день, 17 березня 2024 року у період часу з 12 години 48 хвилин до 14 годину 13 хвилин працівниками поліції ВП №4 КРУП ГУНП в Донецькій області на ділянці місцевості, розташованій поряд з будинком АДРЕСА_3 , оперативний покупець ОСОБА_10 добровільно надав після проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки для вилучення бойовий припас корпус гранати типу М67, (1 одиниця) та запал типу М213 (1 одиниця), яка є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом осколкової наступальної ручної гранати типу М67, промислового виготовлення, яка відноситься до категорії вибухових речовин та придатна для здійснення вибуху для огляду та вилучення.

Крім того, при невстановлених в ході судового розгляду обставинах, у невстановлений при судовому розгляді час, але не пізніше 17 березня 2024 року, ОСОБА_7 у невстановлений спосіб, маючи умисел на придбання та зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, всупереч вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і вогнепальної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, придбав при невстановлених під час судового розгляду обставинах у невстановленої під час судового розгляду особи бойовий припас, а саме: корпус гранати типу М67, (1 одиниця) та запал типу М213 (1 одиниця), яка є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом осколкової наступальної ручної гранати типу М67, промислового виготовлення, яка відноситься до категорії вибухових речовин та придатна для здійснення вибуху, без передбаченого законом дозволу.

Після чого, ОСОБА_7 незаконно придбаний бойовий припас, переніс до місця свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , де поклав на шафу в своїй спальній кімнаті, тим самим здійснив незаконне носіння та зберігання бойового припасу, без передбаченого законом дозволу.

17 березня 2024 року у період часу з 18 години 13 хвилин по 20 годин 30 хвилин у приміщенні квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , слідчим СВ ВП № 4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за участі власниці квартири ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проведено обшук, в ході якого у спальній кімнаті, де мешкав ОСОБА_7 виявлено та вилучено бойовий припас корпус гранати типу М67, (1 одиниця) та запал типу М213 (1 одиниця), яка є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом осколкової наступальної ручної гранати типу М67, промислового виготовлення, яка відноситься до категорії вибухових речовин та придатна для здійснення вибуху.

ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 263 частиною 1 КК України придбання, носіння, зберігання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

16 вересня 2024 року між Прокурором Слов`янської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_5 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000141, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08 лютого 2024 року та обвинуваченим ОСОБА_7 , з участю його захисника адвоката ОСОБА_8 укладено Угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно наданої суду разом з Обвинувальним актом Угоди про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду справи повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується: а) беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні і б) сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 263 частиною 1 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Згідно даної угоди Прокурор Слов`янської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_5 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000141, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08 лютого 2024 року та обвинувачений ОСОБА_7 , з участю його захисника адвоката ОСОБА_8 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за статтею 263 частина 1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений визнав свою винуватість у зазначеному кримінальному правопорушенні. Також вказаною Угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 частиною 1 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

В Угоді передбачені наслідки укладення та затвердження Угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що при укладенні Угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України і КК України, та просив суд Угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене в Угоді про визнання винуватості покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, в обсязі підозри, та пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення Угоди про визнання винуватості, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження Угоди про визнання винуватості та заявив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно Угоди про визнання винуватості зобов`язання. Розуміє, що умисне невиконання Угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Укладаючи відповідну Угоду про визнання винуватості, він цілком розумів надані йому законом права, а також роз`яснені судом наслідки укладення та затвердження вказаної Угоди, визначені ст. 473 КПК України і щодо відмови від здійснення прав, передбачених п. 1ст. 474 КПК України, в тому числі і наслідки невиконання вказаної Угоди, визначені ст. 476 КПК України. Крім того, обвинувачений вказав, що вищезазначена Угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь якого насильства, примусу, погроз.

Просив Угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав позицію свого підзахисного, та просив призначити йому узгоджену міру покарання, зазначив, що будь-якого тиску на обвинуваченого вчинено не було, всі дії є добровільними, укладення угоди відбувалося в його присутності, просив затвердити Угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження Угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог частини 5 статті 469 КПК України укладення Угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Перед ухваленням рішення про затвердження Угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання з`ясував в обвинуваченого чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також він має такі права:

- мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;

- мати захисника у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом або захищатися самостійно;

- допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Суд роз`яснив ОСОБА_7 наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України та характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, а також вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Сторони просять затвердити Угоду про визнання винуватості.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена Угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно частини 4 ст. 469 КПК України, Угода про визнання винуватості між прокурором, підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода, завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 263 частина 1 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням, що в силу вимог частини 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення Угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.п. 1.4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження Угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді і що угода відповідає вимогам закону і вважає можливим затвердити Угоду про визнання винуватості між Прокурором Слов`янської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_5 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000141, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08 лютого 2024 року та обвинуваченим ОСОБА_7 , з участю його захисника адвоката ОСОБА_8 , так як дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за статтею 263 частина 1 КК України, і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11 грудня 2015 року № 13, сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання.

У відповідності до вимог статті 50 КК України « Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.»

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи: - положення пунктів 1 - 2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК; - ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК України.

Врахування зазначених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.

Суд виходить із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема способу життя, характеризуючих його даних, його вік, стан здоров`я.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання , призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігти його злочинній діяльності не можливо без його ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що обвинувачений має бути засудженим за частиною 1 статті 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

17 березня 2024 року ОСОБА_7 було затримано на підставі статті 208 КПК України і на підставі Ухвали слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2024 року відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із триманням в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», дія якого судом неодноразово продовжувалася. Судом встановлено, що ризики передбачені статтею 177 КПК України на даний час не відпали, враховуючи, що особа засуджується до реального покарання у виді позбавлення волі, з метою запобігти ризикам ухилитись від суду та відбування покарання, суд приходить до висновку, що до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 слід залишити без змін, оскільки існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню шляхом ухилення від виконання судового рішення.

У відповідності до вимог частини 4 статті 174 КПК України «Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові».

У відповідності до положення ч.4 ст.174 КПК України та для можливості вирішення питання по речовим доказам, скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді.

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2024 року на:

-корпус гранати типу «М67» споряджений запалом типу «М213». Корпус гранати типу «М67» було поміщено до спец. пакету № CRI 1017282, а запал типу «М213» поміщено до спец пакету № CRI 1017283;

-змив з поверхні корпусу гранати, що поміщено до паперового конверту;

-мобільний телефон сірого кольору Nokia C21, imei1: НОМЕР_1 , з sim-картою абонентського номеру « НОМЕР_2 », який поміщено до сейф пакету № PSP 1127061;

-змиви на марлевий тампон з долоней лівої та правої руки ОСОБА_7 ;

Відповідно до вимог ч.3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України «Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Згідно Довідки Дніпропетровського науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судової вибухово - технічної експертизи за Висновком № СЕ-19/104-24/12142- ВТХ від 20 березня 2024 року проведеної в кримінальному провадженні №0000141, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 лютого 2024 року складають 3786 грн 40 коп.

Згідно Довідки Донецького науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судової експертизи спеціальних хімічних речовин за Висновком № СЕ-19/105-24/2111- ФХД від 03 квітня 2024 року проведеної в кримінальному провадженні №0000141, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 лютого 2024 року складають 3029 грн 12 коп.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити Угоду про визнання винуватості від 16 вересня 2024 року між Прокурором Слов`янської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_5 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000141, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08 лютого 2024 року та обвинуваченим ОСОБА_7 , з участю його захисника адвоката ОСОБА_8 .

Визнати ОСОБА_9 винуватим за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 частина 1 КК України.

Призначити ОСОБА_12 узгоджене сторонами покарання за ст. 263 частина 1 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально виконавчої установи закритого типу.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_12 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, в редакції, чинній на теперішній час, зарахувати засудженому ОСОБА_12 у строк відбуття призначеного покарання строк тримання під вартою під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження з 17 березня 2024 року до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_12 до набрання вироком чинності, залишити без змін - «тримання під вартою в Державній установі « Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ, Донецької області, РНОКПП: невідомий, інвалідом не являється, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави за проведення судової вибухо - технічної експертизи по кримінальному провадженню № 0000141, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 лютого 2024 року - Висновок експерта № СЕ-19/104-24/12142- ВТХ від 20 березня 2024 року, у розмірі 3786 грн 40 коп ( три тисячі сімсот вісімдесят шість грн. 40 коп).

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ, Донецької області, РНОКПП: невідомий, інвалідом не являється, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави за проведення судової експертизи спеціальних хімічних речовин по кримінальному провадженню № 0000141, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 лютого 2024 року - Висновок експерта № СЕ-19/105-24/2111- ФХД від 03 квітня 2024 року, у розмірі 3029 грн 12 коп ( три тисячі двадцять дев`ять грн. 12 коп).

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2024 року на:

-корпус гранати типу «М67» споряджений запалом типу «М213». Корпус гранати типу «М67» було поміщено до спец. пакету № CRI 1017282, а запал типу «М213» поміщено до спец пакету № CRI 1017283;

-змив з поверхні корпусу гранати, що поміщено до паперового конверту;

-мобільний телефон сірого кольору Nokia C21, imei1: НОМЕР_1 , з sim-картою абонентського номеру « НОМЕР_2 », який поміщено до сейф пакету № PSP 1127061;

-змиви на марлевий тампон з долоней лівої та правої руки ОСОБА_7 ;

Речові докази по справі: марлевий тампон, первинна упаковка; три марлевих тампони в паперових згортках, первинна упаковка; поміщені в сейф- пакети № 5677333, № 5677323, № 5677325, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000141, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 лютого 2024 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 03 квітня 2024 року, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією № 202 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Речові докази по справі: дві банкноти загальною сумою 700 ( сімсот) гривень України ( номіналом 500 ( п`ятсот) гривень, серія та номер АМ0451747 та номіналом 200 ( двісті) гривень, серія та номер ЕЖ0348626, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000141, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 лютого 2024 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 03 квітня 2024 року, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією № 137 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України конфіскувати в дохід Держави Україна.

Речові докази по справі: первинна упаковка, марлевий тампон, первинна упаковка - в сейф пакетах № 5677324 із полімерного матеріалу ( упаковка експерта), які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000141, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 лютого 2024 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 03 квітня 2024 року, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією № 137 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Роз`яснити, що у разі невиконання Угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з Клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду першої інстанції на підставі Угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

-обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначеного судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

-прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України Угода не може бути укладена.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .