ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000293 ввід 26.04.2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Грузьке Гайсинського району Вінницької області, громадянина України, раніше не судимого, не одруженого, із середньо-спеціальною освітою, який має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації. на особливий період, командир бойової машини - командир НОМЕР_1 механізованого взводу 3-ї механізованої роти 1-го механізованого батальйону в/ч НОМЕР_2 , молодший сержант, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, -

за участю: прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , представника потерпілого - ОСОБА_11 , захисника - ОСОБА_12 , обвинуваченого - ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 16 березня 2023 року № 76 молодшого сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду командира бойової машини - командира 1-го відділення 2-го механізованого взводу 3-ї механізованої роти 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Будучи військовослужбовцем Збройних сил України молодший сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила дорожнього руху), та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до:

п. 2.9«а» Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп яніння,

п. 12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Проте, молодший сержант ОСОБА_4 , достовірно знаючи вимоги вказаного вище законодавства, яке регламентує правила дорожнього руху та маючи можливість належно їх виконувати, діючи із кримінально-протиправною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, допустив їх порушення та вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Як наслідок, молодший сержант ОСОБА_4 , близько 14 години 30 хвилин 25 квітня 2024 року, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем «Mitsubishi Pajero Sport» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який на балансі військової частини не перебуває, рухався зі швидкістю 72,6...75,8 км/год по проїжджій частині автодороги між населеним пунктом с. Ставки та с. Зелена Долина Лиманської ОТГ Краматорського району Донецької області, з боку с. Зелена Долина в напрямку с. Ставки, в порушення вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.14 Закону України «Про дорожній рух», п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, недостатньо оцінивши дорожню обстановку, маючи об`єктивну можливість в умовах необмеженої видимості та оглядовості спостерігати за дорожньою обстановкою, а також своєчасно реагувати на її зміни, не вибравши безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та виїхав за межи проїзної частини дороги вліво, де трапилось перекидання транспортного засобу, внаслідок чого пасажир автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» реєстраційний номер НОМЕР_3 - молодший сержант ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, множинних переломів кісток черепу та обличчя з руйнацією головного мозку, садна обличчя, закритого перелому правої променевої кістки, які стосовно живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть ОСОБА_13 настала від відкритої черепно-мозкової з множинними переломами кісток черепу та обличчя з руйнацією головного мозку.

В умовах вказаної події, молодший сержант ОСОБА_4 , керуючи вищезазначеним транспортним засобом, мав технічну можливість запобігти настанню дорожньо-транспортної події за умови виконання ним вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху.

З огляду на вказане, порушення молодшим сержантом ОСОБА_4 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, знаходились у прямому причинному зв`язку з виникненням вказаної вище дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого молодшого сержанта ОСОБА_13 .

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_4 виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

У судовому засіданні при допиті обвинуваченого, ОСОБА_4 свою провину у пред`явленому обвинуваченні в повному обсязі, щиро покаявся у скоєному та пояснив суду, що дійсно, 25 квітня 2024 року близько 14:30 годин керував транспортним засобом «Mitsubishi Pajero Sport» реєстраційний номер НОМЕР_3 . Разом з ОСОБА_4 в транспортному засобі перебував ОСОБА_13 , який сидів на передньому пасажирському сидінні. ОСОБА_4 рухаючись зі швидкістю 75 км/год не впорався з керування в результаті чого автомобіль виїхав за межі проїзної частини та перекинувся, в результаті чого ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження та помер. ОСОБА_4 повідомив, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди внаслідок загибелі ОСОБА_13 визнав в повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_9 суду повідомила, що свідком події дорожньо транспортної пригоди не була, з ОСОБА_13 перебувала в шлюбі від якого має двох малолітніх дітей.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 підтримала позовну заяву та просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 за рахунок спричиненої моральної шкоди 2 500 000 гривень, оскільки має на утриманні двох дітей.

Потерпіла ОСОБА_10 суду повідомила, що свідком події дорожньо транспортної пригоди не була, є матір`ю загиблого. Цивільний позов підтримала та просила його задовольнити.

Потерпілі ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у судовому засіданні висловили думку щодо призначення покарання обвинуваченому не пов`язаного з позбавленням волі, з огляду на його позицію у судовому засіданні та відношення до вчиненого ним кримінального правопорушення.

За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи (обставини, за яких сталася дорожньо-транспортна пригода, керування обвинуваченим автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, наслідки, що настали від кримінального правопорушення (заподіяння загиблому ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть), поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а саме те, що він щиросердно розкаявся у вчиненому та у повному обсязі визнав вимоги потерпілих морального характеру.

У відповідності до положень ст. 66 КК України, враховуючи обставини справи, а також особу обвинуваченого, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття, сприяння розкриттю злочину.

В судовому засіданні обвинувачений надавав критичну оцінку своєї протиправної поведінки шляхом визнання вини й готовності нести кримінальну відповідальність, погодився з фактичними обставинами дорожньо-транспортної пригоди, які викладені в обвинувальному акті.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , не встановлено.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, що визначені у ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд, оцінюючи конкретні обставини вчиненого злочину та його наслідки, враховує те, що ОСОБА_4 допустив порушення Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до загибелі потерпілого ОСОБА_13 , є особою раніше не судимою, має на утриманні малолітню доньку, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває на обліку, з місця проживання характеризується позитивно.

Імперативні положення ч.1 ст.75 КК України не дозволяють суду прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у разі засудження осіб за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Крім того, слід застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На думку суду, таке покарання є справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його наслідкам.

Вирішуючи питання про обрання виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує відповідно до ст.ст.65-67 КК України ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості цього злочину, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд відносить щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді реального позбавлення волі, якого буде достатньо для перевиховування обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана злочином може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно до положень ст.ст. 128, 129 КПК України цивільний позов особи, якій злочином завдано майнової та/або моральної шкоди, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з положеннями ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Верховним Судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При вирішенні позовної заяви потерпілої ОСОБА_9 внаслідок заподіяння моральної шкоди у розмірі 2 500 000 гривень, беручи до уваги, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини обвинуваченого ОСОБА_4 загинув її чоловік ОСОБА_13 , їй заподіяна значна моральна шкода у вигляді душевних страждань та нервових переживань пов`язаних зі смертю чоловіка, а також шкода завдана втратою годувальника, оскільки від шлюбу ОСОБА_9 має двох малолітніх дітей та на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, розмір соціальних виплат не забезпечує належний рівень життя, а тому суд вважає задовольнити цивільний позов в повному обсязі, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Розглядаючи позовну заяву потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 500 000 гривень суд приходить до наступних висновків.

Суд вважає, що розмір шкоди повинен бути співрозмірний ступеню вини відповідача за цивільним позовом в наслідках, спричинених його протиправними діями.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілих, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, при визначенні розміру моральної шкоди.

Так, суд враховує, що внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_4 потерпіла ОСОБА_10 втратила сина, чим було порушено звичні соціальні зв`язки, суд враховує глибину моральних страждань потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках.

Водночас, враховуючи вимоги розумності та справедливості, беручи до уваги ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за доцільне позовні вимоги потерпілої ОСОБА_10 задовольнити у повному обсязі, враховуючи в сукупності негативні наслідки які настали.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 26 квітня 2024 року залишив незмінним запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті Військової Служби НОМЕР_4 до набрання вироком законної сили.

Цивильний позов ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_10 - 500 000 гривень за рахунок спричиненої моральної шкоди.

Цивильний позов ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_9 - 2 500 000 гривень за рахунок спричиненої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави кошти за рахунок проведення експертиз у розмірі 2271,84 гривень, 2271,84 гривень, 2271,84 гривень.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02.05.2024 року - скасувати.

Речові докази - Mitsubishi Padjero р/н DZS400, що знаходиться на території майданчика ВП№3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, - повернути власнику.

Речові докази - змиви, 1 фрагмент біологічного матеріалу з поверхні землі, подушка безпеки з керма автомобіля марки Mitsubishi Padjero р/н НОМЕР_3 , рідка кров ОСОБА_4 , кров на марлі, зразок марлі трупа ОСОБА_13 , що знаходяться на зберіганні в камері схову Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, - знищити.

Вирок суду може бути оскаржений до судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча: ОСОБА_1