Провадження № 1-кс/643/1476/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові погоджене з прокурором клопотання слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 по кримінальному провадженню за №0000753 від 21.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Портнівка, Полтавського району, Полтавської області, громадянин України, з базовою середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого: 18.06.2012 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.187 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України із іспитовим строком на 3 роки; 25.11.2014 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.190, ст.71 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі, звільненого 09 січня 2015 року по відбуттю покарання; 18.11.2016 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.ч. 2, 3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ст.70 КК України, звільненого 07 березня 2018 року по відбуттю покарання; 12.06.2024 вироком Полтавського апеляційного суду за ч.2 ст.125, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі; 22.02.2023 до Фрунзенського районного суду м. Харкова направлено обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України (на цей час перебуває на розгляді суду); 19.06.2023 до Московського районного суду м. Харкова направлено обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України (на цей час перебуває на розгляді суду); 10.08.2023 до Фрунзенського районного суду м. Харкова направлено обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України (на цей час перебуває на розгляді суду), без місця реєстрації, який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, знову вчинив умисний злочин проти власності за наступних обставин.

Так, 20.02.2024 приблизно о 09:30, у період дії в Україні воєнного стану, який введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05 лютого 2024 року № 49/2024 строком на 90 діб з 14 лютого 2024 року, ОСОБА_6 , перебуваючи у салоні вагону трамваю №3016 на маршруті №16 на зупинці станції метро «Героїв Праці» за адресою: АДРЕСА_2 , та побачив, як жінка-водій трамваю ОСОБА_7 , зупинила рух трамваю та вийшла з кабіни водія для того, щоб перевести стрілку на трамвайній колії.

В цей час ОСОБА_6 , знаходячись біля кабіни водія, діючи за раптово виниклим злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю потерпілої ОСОБА_7 , яка вийшла із кабіни водія трамваю, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи свої протиправні дії та, бажаючи настання їх наслідків, в умовах воєнного стану, таємно, шляхом вільного доступу взяв із кабіни водія гаманець, який знаходився ліворуч від вікна, та матеріальної цінності для потерпілої не представляє, в якому знаходились грошові кошти у розмірі 3 300,00 грн., ікона пластмасова у вигляді книжечки чорного кольору, вартість згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 1407/24 від 15.03.2024 - встановити не представилось можливим, золотий підвіс проби 585, вагою 2,06 г, арт. Р-448-Р/01/4531 у вигляді серця, а саме його половини, вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 1407/24 від 15.03.2024 - 3 518,36 грн., що належить ОСОБА_7 , та утримуючи майно при собі, з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 6 818, 36 грн.

Крім того, в період часу з 20:00 26.02.2024 до 09:00 27.02.2024, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, у період дії в Україні воєнного стану, який введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05 лютого 2024 року № 49/2024 строком на 90 діб з 14 лютого 2024 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , побачив, що на міжповерховому майданчику п`ятого під`їзду між 11-м та 12-м поверхами знаходяться дитячі візочки, що належать потерпілій ОСОБА_8 .

Після чого, ОСОБА_6 , діючи за раптово виниклим злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи свої протиправні дії та, бажаючи настання їх наслідків, в умовах воєнного стану, таємно, шляхом вільного доступу, викрав дитячий візок чорного кольору з металу з пластиковими вставками чорного кольору з тканевими елементами синього кольору з написом «KRASNAL», вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 2636 від 08.04.2024 - 1 800,00 грн., та дитячий візочок чорного кольору з тканевою обшивкою темно-синього кольору з елементами коричневого кольору «LUCA BEBETTO», де також знаходилась пара рукавичок чорного кольору з написом «FOR kids», матрац та два утеплювачі у формі серця, вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 2636 від 08.04.2024 - 4 650,00 грн., та утримуючи майно при собі, з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 6 450,00 грн.

Крім того, 07.03.2024 року в період часу з 17:00 до 20:00, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, у період дії в Україні воєнного стану, який введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05 лютого 2024 року № 49/2024 строком на 90 діб з 14 лютого 2024 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись на дитячому майданчику навпроти під`їзду № 4 за адресом: АДРЕСА_4 , побачив на лавці раніше не знайомого йому чоловіка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння, та спав.

Після чого, ОСОБА_6 , діючи за раптово виниклим злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_9 та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи свої протиправні дії та, бажаючи настання їх наслідків, в умовах воєнного стану, таємно, шляхом вільного доступу, викрав мобільний телефон «Motorola E 13» (xt2345-3) 8/128 GB Cosmic Black ua UCRF темно- синього кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_3 , вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 3538 від 26.04.2024- 3 308,85 грн., та утримуючи майно при собі, з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 3 308,85,00 грн.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.4 ст.185 КК України тобто таємне викрадення чужого майна, (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Слідчий в клопотанні посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за який законом передбачено покарання від п`яти до восьми років позбавлення волі.

У органу досудового розслідування є підстави вважати що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України спроби:

- переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 будучи раніше засудженим за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, знову вчинив умисні злочини проти власності за які законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років, а тому, побоюючись покарання яке загрожує, у разі визнання його винним може переховуватись органів досудового розслідування;

- незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному правопорушенні, з метою змусити останніх відмовитись від раніше наданих показів, щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, оскільки маючи процесуальний статус підозрюваного, останньому вручені додатки до цього клопотання, у тому числі копії протоколів допиту потерпілих та свідків з яких вбачаються їх анкетні дані, у тому числі місця мешкання, у зв`язку із чим, у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 матиме можливість впливати на свідків.

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки у ОСОБА_6 відсутні міцні соціальні зв`язки, а саме, підозрюваний не одружений, дітей та утриманців не має, веде асоціальний спосіб життя, суспільно корисною працею не займається, не має законного джерела доходів, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, а тому є припущення, що вчинення злочину, пов`язаного із протиправним заволодінням чужим майном є єдиним джерелом доходів підозрюваного.

Враховуючи викладене, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 діб.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання та обранні стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні вказав, що підозра обґрунтована, у задоволенні клопотання просив відмовити, просив обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки перебуває на замісній терапії і бажає продовжити лікування у реабілітаційному центрі.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала позицію свого підзахисного та просила відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу, оскільки по кримінальним провадження, які перебувають на розгляді суду, обвинувальні вироки відсутні, останній бажає продовжити лікування у реабілітаційному центрі, а тому застосувати до останнього запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши учасників кримінального провадження встановив наступне.

В силу ст.ст.131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 29.10.2024 слідчим СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області за погодженням з процесуальним керівником - прокурором Салтівської окружної прокуратури м. Харкова повідомлено про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, що підтверджується: протоколом огляду місця події від 20.02.2024; протоколом огляду відеозапису від 22.02.2024; постановою про визнання речовими доказами та долучення їх до кримінального провадження від 22.02.2024; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 12.03.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 13.03.2024; протоколом огляду предмету від 13.03.2024; постановою про визнання речовими доказами та долучення їх до кримінального провадження від 13.03.2024; протоколом пред`явленням особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_10 від 13.03.2024; протоколом огляду предмету від 13.03.2024; протоколом огляду предмету від 141.03.2024; протоколом додаткового допиту потерпілої ОСОБА_7 від 14.03.2024; протоколом огляду місця події від 27.02.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 ; протоколом огляду місця події від 08.03.2024; протоколом огляду речей від 08.03.2024; постановою про визнання речовими доказами та долучення їх до кримінального провадження від 08.03.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 20.03.2024; протоколом пред`явленням особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_11 від 20.03.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 04.03.2024; протоколом пред`явленням особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_12 від 04.03.2024; протоколами пред`явлення речей для впізнання від 23.08.2024; протоколом додаткового допиту потерпілої ОСОБА_8 від 23.08.2024; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 11.03.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 17.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 03.05.2024; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_9 від 17.06.2024; протоколом огляду предмету від 29.07.2024; протоколами огляду від 28.10.2024; постановами про визнання речовими доказами та долучення їх до кримінального провадження від 28.10.2024; протоколом слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_6 від 29.10.2024.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування, суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на свідків.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні тяжкого корисливого, а також наявність на розгляду суду декількох обвинувальних актів стосовно останнього, що, на думку слідчого судді, свідчить про недостатність застосування до останнього запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі в межах даного кримінального провадження, оскільки вказаний запобіжний захід не дозволить забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім того, настання кожного окремо, та усіх у сукупності ризиків можливе і з урахуванням невідворотності призначення реального покарання особі, оскільки санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; відсутність соціальних зав`язків підозрюваного, постійного місця роботи; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які безумовно свідчили про неможливість тримання підозрюваного під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України, тому суд доходить переконання, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання ОСОБА_15 процесуальних прав та обов`язків, не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КК України, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави, оскільки ОСОБА_6 вчиняє кримінальне правопорушення не вперше та стосовно нього на розгляду суду вже знаходяться декілька обвинувальних актів.

Частина друга статті 197 КПК України регламентує, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до пункту 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів, експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 діб з моменту затримання.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання з 13.50 години 30.10.2024.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) до 13.50 години 28.12.2024.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_6 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Повний текст ухвали 01 листопада 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Копію ухвали отримав: «_____» ______2024 року _______________________________________