Єдиний унікальний номер судової справи 462/3151/24
Номер провадження 1-кп/462/401/24
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000176 від 14.02.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Миколаїв Миколаївської обл., зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

І. Рух справи в суді.

10.04.2024 року (вх. № 9022) з Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області у Залізничний районний суд м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000176 від 14.02.2024 року відносно ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, до якого долучено реєстр матеріалів досудового розслідування, розписка про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування та цифровий носій (а.с. 1, 2-6, 7, 8-9, 10).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю ОСОБА_1 (а.с. 11).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.04.2024 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні (а.с. 12).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.05.2024 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 21).

ІІ. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , 11.02.2024 року близько 16 год. 00 хв., перебуваючи біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, за рахунок злочинної діяльності, в умовах воєнного стану, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, таємно, шляхом вільного доступу, викрала із тактичної куртки чорного кольору потерпілого шкіряний гаманець чорного кольору у якому були грошові кошти в сумі 7 500 грн. 00 коп., банківська картка банку «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та посвідчення УБД видане на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Своїми протиправними діями ОСОБА_4 спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 7 500 грн. 00 коп.

Окрім цього, 12.02.2024 року о 06 год. 37 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні магазину «Король напоїв», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Широка, 70в, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, повторно, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою банківської карти «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_5 , яку вона привласнила, завідомо розуміючи, що вказана банківська картка використовується для доступу до чужого банківського рахунку, та маючи намір на викрадення коштів, здійснила розрахунок вказаною банківською картою за товари за допомогою безконтактної дії «Pay Pass» на суму 151 грн. 00 коп.

Також, 12.02.2024 року о 06 год. 47 хв., ОСОБА_4 , продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, перебуваючи у приміщенні магазину «Король напоїв», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 в, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, за рахунок злочинної діяльності, в умовах воєнного стану, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, таємно, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою банківської карти банку «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_5 , яку вона привласнила, завідомо розуміючи, що вказана банківська картка використовується для доступу до чужого банківського рахунку, та маючи намір на викрадення таких коштів, здійснила розрахунок вказаною банківською картою за товари за допомогою безконтактної дії «Pay Pass» на суму 107 грн. 37 коп.

У подальшому, 12.02.2024 о 07 год. 10 хв., ОСОБА_4 , продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, перебуваючи у приміщенні магазину «Король напоїв», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 в, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, за рахунок злочинної діяльності, в умовах воєнного стану, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, таємно, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою банківської карти банку «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , виданої на ім?я ОСОБА_5 , яку вона привласнила, завідомо розуміючи, що вказана банківська картка використовується для доступу до чужого банківського рахунку, та маючи намір на викрадення таких коштів, здійснила розрахунок вказаною банківською картою за товари за допомогою безконтактної дії «Pay Pass» на суму 305 грн. 00 коп.Так, своїми протиправними діями ОСОБА_4 спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 563 грн. 37 коп.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року на підставі Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, із подальшими змінами та доповненнями у зв`язку із вторгненням російської федерації на територію України, злочин вважається вчиненим в умовах воєнного стану.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Окрім цього, 11.02.2024 року близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, за рахунок злочинної діяльності, в умовах воєнного стану, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, таємно, шляхом вільного доступу, викрала із тактичної куртки чорного кольору потерпілого шкіряний гаманець чорного кольору у якому були грошові кошти в сумі 7 500 грн. 00 коп. та банківська картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка у відповідності до норм ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. 1, п. 3 ст. 36 Закону України «Про платіжні послуги», ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» - є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, та усвідомивши, що банківська картка належить іншій особі, маючи злочинний умисел, спрямований на привласнення офіційного документу, з корисливих мотивів, привласнила вказану банківську картку з метою подальшого викрадення коштів з неї.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у привласненні офіційного документу (банківської картки), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

ІІІ. Позиція сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження.

Щодо позиції обвинуваченої.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 надала суду пояснення, свою вину у інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України визнала повністю, не заперечила фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаялася, просила суд суворо її не карати.

Судом було встановлено, що ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності її позиції.

Щодо позиції потерпілої сторони.

Потерпілий ОСОБА_5 , 14.05.2024 року подав до суду заяву, в якій просить провести підготовче судове засідання, а також судовий розгляд по обвинуваченню ОСОБА_4 , за фактами вчинення крадіжок без його участі. Вказує, що при призначенні покарання повністю покладається на розсуд суду. Цивільний позов заявляти не буде (а.с. 16).

Щодо позиції сторони обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні наполягала на вказаній кваліфікації дій обвинуваченої, просила суд визнати її винною у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а також у привласненні офіційного документу (банківської картки), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити покарання у межах санкцій вказаних частин статей, з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначивши остаточне покарання.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише допитом обвинуваченої.

ІV. Мотиви суду, оцінка та висновки.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану та за ч. 1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційного документу (банківської картки).

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Так, показання обвинуваченої у судовому засіданні послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції. Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.

Таким чином, вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є у матеріалах кримінального провадження, обвинуваченою не оспорюються.

V. Призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченій у даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У той же час згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Отже при призначенні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, яка визнала свою вину, висловила щире каяття у скоєному, не перебуває на обліку у наркологічному диспансері (а.с. матеріалів кримінального провадження 109), не перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері (а.с. матеріалів кримінального провадження 111), а також ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення протиправних дій.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої є щире каяття. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлені.

Суд звертає увагу на те, що у відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Також, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва у справі № 488/206/22 від 25.01.2022 року ОСОБА_4 ухвалено визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначити їй покарання у виді громадських робіт строком вісімдесят годин (а.с. 122-123).

Покарання за вказаним вироком ОСОБА_4 не відбула, отже, невідбутий строк покарання становить 80 годин громадських робіт.

За таких обставин, згідно п. п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Враховуючи викладене, остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити відповідно до ст. 71, 72 КК України шляхом повного приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Окремо суд враховує, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/1999/24 від 13.03.2024 року ОСОБА_4 , визнано винною у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та обрано їй покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбуття призначеного покарання із визначенням 1 року іспитового строку.

Так, суд звертає увагу на те, що Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові № 760/26543/17 від 15.02.2021 року зазначила, що якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Таким чином, вирок Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/1999/24 від 13.03.2024 року за яким ОСОБА_4 , визнано винною у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та обрано їй покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбуття призначеного покарання із визначенням 1 року іспитового строку необхідно виконувати самостійно.

Таке покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави у приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

VІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Щодо запобіжного заходу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний обвинуваченій ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.09.2024 року слід залишити до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити їй покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71, 72 КК України до покарання призначеного ОСОБА_4 даним вироком приєднати невідбуте нею покарання за попереднім вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва у справі № 488/206/22 від 25.01.2022 року, яким її засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт та остаточно за сукупністю вироків призначити покарання у виді 5 (п`ять) років 10 (десть) днів позбавлення волі.

Обраний обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити до вступу вироку в законну силу.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/1999/24 від 13.03.2024 року за яким ОСОБА_4 , визнано винною у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та обрано їй покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбуття призначеного покарання із визначенням 1 року іспитового строку виконувати самостійно.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- DVD-R диск, об`ємом 4,7 Гб, на якому міститься відеозапис від 12.02.2024 року з камер спостереження із приміщення магазину «Король напоїв», що за адресою АДРЕСА_4 в (а.с кримінального провадження 42) залишити у матеріалах кримінального провадження;

Порядок оскарження вироку, набрання ним законної сили та отримання копії вироку.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

З текстом судового рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Вирок суду виготовлений та підписаний суддею у нарадчій кімнаті 24.09.2024 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1