Березівський районний суд Одеської області
23.07.2024
Справа № 494/743/24
Провадження № 1-кп/494/94/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2024 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 0000044 щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Анатолівка Березівського району Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше судимого:

- 15.11.2023 року Березівським районним судом Одеської області за ч.1 ст .125 КК України до 180 (ста восьмидесяти) годин громадських робіт.

в скоєні кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 389 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України); суд -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Березівського районного суду Одеської області від 15.11.2023 року, який набрав законної сили 18.12.2023 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт строком на 180 (сто вісімдесят) годин.У подальшому, 08.02.2024 року співробітниками Березівського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_4 був письмово ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання відповідно до статті ст. 389 КК України, та 12.02.2024 року отримав направлення до Розквітівської ОТГ Березівського району Одеської області за адресою: вул. Миру, 1, с.Розквіт Березівського району Одеської області для відбування призначеного судом покарання.Розпорядженням Розквітівського сільського голови №01-АГ від 12.02.2024 року «Про виконання громадських робіт ОСОБА_4 » останнього прийнято тимчасово підсобним працівником для виконання громадських робіт до Розквітівської сільської ради Березівського району Одеської області з 13.02.2024 року до 15.04.2024 року.Надалі, 13.02.2024 року ОСОБА_4 приступив до виконання громадських робіт і відбував їх згідно з графіком до 29.02.2024 року. Таким чином, на виконання вироку Березівського районного суду Одеської області від 15.11.2023 року засуджений у період з 13.02.2024 року до 29.02.2024 року фактично відбув 52 (п`ятдесят дві) години громадських робіт.Однак, у порушення графіку 01.03.2024 року та з 04.03.2024 року до 06.03.2024 року ОСОБА_4 , діючи умисно та протиправно, з метою ухилення від призначеного йому покарання, усвідомлюючи, що шляхом ухилення від покарання він підриває авторитет судової влади та перешкоджає здійсненню правосуддя, без поважних причин не з`являвся до Розквітівської сільської ради для відбування призначеного покарання у виді громадських робіт, у зв`язку з чим 08.03.2024 року співробітниками Березівського районного сектора №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області засуджений був письмово попереджений про те, що у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності відповідно до статті 389 КК України. Після чого, у продовження свого протиправного умислу, спрямованого на ухилення від відбування покарання, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою ухилення від покарання у виді громадських робіт, свідомо ігноруючи покладені на нього вказаним вироком суду обов`язки, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, без поважних причин для відбування покарання до Розквітівської сільської ради Березівського району Одеської області не з`являвся та покарання у виді громадських робіт в повному обсязі не виконав.Таким чином, ОСОБА_5 у період часу з 01.03.2024 року до 15.04.2024 року без поважних причин не виконував призначене йому вироком Березівського районного суду Одеської області від 15.11.2023 року покарання у виді громадських робіт, тим самим, засуджений умисно ухилився від відбування покарання, відбувши фактично 52 (п`ятдесят дві) години з призначених йому 180 годин.

Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_4 , будучи засудженим, ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений частиною другою статті 389 КК України.

Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.

Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Будучи допитаним під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчинені кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та надав суду пояснення про те, яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені кримінального проступку та просив суд призначити найменш суворе покарання.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 389 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.

На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким обвинувачений скористався.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України не встановлено.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за частиною другою статті 389 КК України у виді пробаційного нагляду на 1 рік 6 місяців із покладанням обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України та приєднанням на підставі ст.71,72 КК України невідбутої частини покарання за попереднім вироком у кількості 16 днів та остаточного покарання у виді 1року 6 місяців 16 днів пробаційного нагляду. Обвинувачений просив призначити найменш суворе покарання та вказав, в подальшому житті не буде вчиняти таких дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з ч. 3 ст. 4 КК України, часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, за загальним правилом покарання за вчинене кримінальне правопорушення визначається законом про кримінальну відповідальність на час його вчинення.

У разі, якщо новий закон про кримінальну відповідальність пом`якшує кримінальну відповідальність, то він має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Суд зазначає, що на час вчинення ОСОБА_4 кримінального проступку, санкція ч. 2 ст. 389 КК України, також передбачала покарання у виді арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років.

Разом з тим, на час розгляду кримінального провадження, набрали чинності зміни до КК України, які внесені Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 23 серпня 2023 року № 3342-ІХ, які набрали законної сили 28.03.2024 року.

Відповідно до внесених змін, санкція ч. 2 ст. 389 КК України викладена у новій редакції, нею передбачене покарання у виді пробаційного нагляду на строк до трьох років або обмеженням волі на той самий строк.

Тобто, редакція санкції ч. 2 ст. 389 КК України, на час вчинення кримінального правопорушення та на час судового розгляду відрізняється, замість арешту, передбачений новий вид покарання у виді пробаційного нагляду, який є більш м`яким покаранням відповідно до ст. 51 КК України.

У зв`язку з цим, відповідно до правил зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, закріплених у ст. 5 КК України, суд призначаючи ОСОБА_4 покарання керується редакцією частини другої статті 389 КК України (в редакції Закону від 23 серпня 2023 року № 3342-ІХ).

Призначення покарання у виді пробаційного нагляду пом`якшує кримінальну відповідальність порівняно із покаранням у виді арешту, тому зазначений закон має зворотну дію в часі та підлягає застосуванню до обвинуваченого.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції, встановленої ч.2 ст. 389 КК України, у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік 6 місяців.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання необхідно приєднати часткове невідбуте покарання за вироком Березівського районного суду Одеської області від 15.11.2023 року у виді 128 годин громадських робіт, яке за правилами ч.1 ст. 72 КК України необхідно перевести у 16 днів пробаційного нагляду і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 року 6 місяців 16 днів пробаційного нагляду та покласти обов`язки, передбачені ч.2 ст. 59-1 КК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Речові докази відсутні. Цивільний позов у справі не заявлено.

Судові витрати відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 389 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Березівського районного суду Одеської області від 15.11.2023 року у виді 128 годин громадських робіт, переведену відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 КК України в 16 днів пробаційного нагляду, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків у виді 1 (одного) року 6 (шість) місяців 16 (шістнадцять) днів пробаційного нагляду.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на засудженого наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Заходи забезпечення кримінального провадження -не застосовувалися.

Речові докази- відсутні. Цивільний позов у справі -не заявлено.

Судові витрати -відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1