У Х В А Л А

26 вересня 2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В:

1. Скарга та позиція особи, яка її подала.

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР у м.Миколаєві. В обґрунтування скарги зокрема зазначив, що 09.09.2024 року із заявою про вчинення злочину він звернувся до начальника ТУ ДБР в місті Миколаєві (із дислокацією у м. Одесі ). В заяві він вказував, що посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишній ІНФОРМАЦІЯ_2 ) вчинили порушення своїх посадових обов`язків, яке полягає у неналежному ведені обліку персональних даних та не розгляді заяв про надання відстрочки від мобілізації у передбачені законом строки. Наводив фактичні обставини правопорушення та надав докази отримання його заяв представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказував, що в діях посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.425, 426-1 КК України. Просив внести відомості в ЄРДР та ініціювати досудове розслідування по вищевказаним обставинам.

23.09.2024 року ним було отримано лист заступника керівника другого слідчого відділу ТУ ДБР в місті Миколаєві (з дислокацією у м.Одесі), що матеріали його заяви разом із додатками скеровано до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказував, що з відповіддю керівника другого слідчого відділу ТУ ДБР в місті Миколаєві (з дислокацією у м.Одесі ) він не погоджується, оскільки фактично в діях посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається склад кримінального правопорушення, яке полягає у неналежному зберіганні особистих даних особової справи та порушенні порядку обліку ведення таких даних. Також вважає, що у зв`язку із особистими поганим ставленням до нього (підтверджується Постановою Малиновського РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області) вчиняються заходу щодо позбавлення його законного права на відстрочку від мобілізації.

Стверджував, що суспільна небезпечність полягає у тому, що діями посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 його може бути оголошено у розшук по надуманим підставам, незаконного затримання його, порушення його прав та обов`язків і це породжує кримінальну відповідальність вищевказаних посадових осіб, яка полягає у порушенні порядку та правил ведення військового обліку.

Посилаючись на викладене, керуючись зокрема ст.ст.214, 303 КПК України, просив слідчого суддю: 1) зобов`язати посадових осіб ТУ ДБР в місті Миколаєві (із дислокацією у м. Одесі) внести відомості в ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 09.09.2024 року; 2) надати копію витягу з ЄРДР на протязі 24-х годин та пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

В судове засідання заявник не з`явився, подав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності.

2. Заперечення на скаргу та позиція слідчого.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки слідчого суддю не повідомив. Заперечення на скаргу не подав.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

3. Висновки слідчого судді.

Стаття 26 КПК України передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Неявка в судове засідання учасників кримінального провадження, на думку слідчого судді не є перешкодою для розгляду клопотання на підставі наявних матеріалів, оскільки вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя виходить з наступного.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Крім того, такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Згідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Зі ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Положення п.1 ч.1 ст.303 КПК України передбачають можливість оскарження на досудовому провадженні бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно ч.5 п.4 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. До ЄРДР також вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п.2.2 розділу ІІ положення).

Системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До того ж законодавцем розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч.1 ст.214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч.4 ст.214 КПК України.

Отже, предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінально-караного діяння.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

З матеріалів скарги вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР у м.Миколаєві, була отримана заява ОСОБА_3 від 09.09.2024 року. У вказаній заяві, ОСОБА_3 зокрема стверджував, що фактично в діях посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається склад кримінального правопорушення, яке полягає у неналежному зберіганні особистих даних особової справи та порушенні порядку обліку ведення таких даних. Також вважав, що у зв`язку із особистими поганим ставленням до нього, вчиняються заходи щодо позбавлення його законного права на відстрочку від мобілізації.

Листом від 18.09.2024 року Другий слідчий відділ (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві повідомив заявнику, що вивченням змісту вищевказаної заяву встановлено, що вона не містить достатніх об`єктивних даних, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких здійснюється слідчими органів Державного бюро розслідувань, ґрунтується лише на припущеннях про протиправність дій вищевказаних, у зв`язку з чим відсутні достатні правові підстави для застосування слідчими органів Державного бюро розслідувань наданих повноважень щодо початку досудового розслідування і внесення відомостей до ЄРДР. Однак, факти та обставини викладені у вищевказаній заяві, можуть бути предметом відповідного службового розслідування. З урахуванням викладеного, направлено заяву для організації перевірки та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Слідчий суддя наголошує, що до ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

Відмінністю заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення від будь-якого іншого звернення є викладення в такій заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного кримінального правопорушення. Якщо таких даних немає, то такі відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому, слідчий суддя вважає, що для перевірки відомостей, зазначених у заяві відсутня необхідність у проведенні слідчих дії для здобуття та дослідження вже наданих доказів, які можуть свідчити про наявність чи відсутність в діях осіб ознак кримінального правопорушення, оскільки такий занадто формальний підхід свідчить про неадекватне застосування належної правої процедури коли для розсудливої людини вже на стадії прийняття заяви очевидно відомо, що діяння не містить обов`язкових ознак кримінального правопорушення, а саме: суспільної небезпеки та передбачення, нормами КК України.

В противному випадку, кримінальна відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст.383 КК України), втратила би сенс.

Вказані висновки слідчого судді абсолютно точно узгоджуються з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.09.2021 у справі №556/450/18, відповідно до якої підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Слідчий суддя звертає увагу, що вирішальним чинником для внесення відомостей до ЄРДР за повідомленням є саме наявність у цьому повідомленні обставин, які свідчать про кримінальне правопорушення. Ініціювати процедуру кримінального переслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, а також є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

В той же час, у заяві ОСОБА_3 від 09.09.2024 року не зазначено, яку суспільну небезпечність, передбачену саме КК України, а не на думку заявника, несуть дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто заява ОСОБА_3 від 09.09.2024 року не містить об`єктивних відомостей, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення, зокрема ознаки кримінального караного діяння.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що у заяві ОСОБА_3 від 09.09.2024 року до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві про вчинення кримінальних правопорушень, факти за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.425, 426-1 КК України, оскільки зазначені у заяві обставини не містять обов`язкової ознаки цих кримінальних правопорушень - суспільної небезпеки, при наявності якої саме й настає кримінальна відповідальність за вищевказаними статтями КК України, тобто заява ОСОБА_3 не містить об`єктивних відомостей, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення, зокрема, що шкода була істотною або настали тяжкі наслідки.

Так, п.2 примітки до ст.425 КК України передбачає, що у статтях 425, 426 та 426-1 цього Кодексу істотною шкодою, якщо вона полягає у заподіянні матеріальних збитків, вважається шкода, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а тяжкими наслідками за тієї самої умови вважається шкода, яка в п`ятсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга заявника є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

2. Ця ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1