ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/486/24 Справа № 243/2619/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представника потерпілих ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,

В СТ А Н О В И Л А:

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2023 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 03 грудня 2009 року Олександрівським районним судом Донецької області за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 162 ч. 1, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. Звільнений 10 червня 2011 року умовно-достроково на невідбутий строк десять місяців двадцять вісім днів;

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 70 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Стягнуто з нього процесуальні витрати, моральну та матеріальну шкоду на користь потерпілих. Вирішено долю речових доказів;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Очеретине Олександрівського району Донецької області, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній 12 січня 2017 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ст.ст. 309 ч. 2, 317 ч. 1, 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. Звільнений 25 лютого 2020 року по відбуттю строку покарання;

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 70 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Стягнуто з нього процесуальні витрати, моральну та матеріальну шкоду на користь потерпілих. Вирішено долю речових доказів;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Єнакієве Донецької області, українки, громадянки України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованої, заміжньої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судима;

визнано винуватою та засуджено за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 70 КК України до 6 (шести) років позбавлення волі. Стягнуто з неї процесуальні витрати, моральну та матеріальну шкоду на користь потерпілих. Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 12 листопада 2020 року, точний час під час судового розгляду справи встановити не виявилось можливим, у ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виник спільний корисливий злочинний намір на незаконне заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 , шляхом вимагання, який начебто мав заборгованість перед ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій спільний корисливий злочинний намір 12 листопада 2020 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, точний час під час судового розгляду справи встановити не виявилось можливим, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи умисно за попередньою змовою групою осіб, з метою незаконного заволодіння майном ОСОБА_12 , прибули на автомобілі марки «Hyundai Sonata YF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, під керуванням ОСОБА_11 , який належить останній, до місця мешкання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_4 , де розподіливши між собою злочинні ролі, відповідно до яких, ОСОБА_11 залишилась в автомобілі, спостерігаючи за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно та разом проти волі ОСОБА_12 проникли до квартири АДРЕСА_5 , в якій мешкає останній.

Перебуваючи у приміщенні вище вказаної квартири, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно та разом, реалізуючи спільний злочинний умисел на заволодіння чужим майном, висунули ОСОБА_12 незаконну безпідставну вимогу сплатити неіснуючий перед ОСОБА_11 борг у розмірі 50 000 грн.

Отримавши відмову потерпілого сплатити вказану суму грошових коштів, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно, з невстановлених при судовому розгляді справи причин, вийшли за межі попередньої домовленості щодо незаконного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 , шляхом вимагання, в частині обсягу злочинних дій, вчинення яких не охоплювалось умислом ОСОБА_11 , а саме спричинення ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень.

Так, ОСОБА_9 , маючи на меті залякування потерпілого, тримання його у страху та спонукання до якнайшвидшого повернення неіснуючого боргу, спочатку наніс один удар в грудну область потерпілого ОСОБА_12 , від якого останній впав на підлогу. Після чого, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 разом почали наносити ОСОБА_12 чисельні удари руками і ногами по голові та тулубу, при цьому продовжили вимагати в останнього грошові кошти та золоті вироби. Коли ОСОБА_12 повідомив нападникам, що в нього немає грошових коштів та золотих виробів, останні наказали йому подзвонити батьку та повідомили, що батько буде віддавати гроші за нього. Після чого, ОСОБА_9 зв`язав пластиковою затяжкою руки ОСОБА_12 та вивів його на вулицю, де посадив на заднє сидіння автомобіля, за кермом якого чекала ОСОБА_11 , яка не була обізнана про спричинені ОСОБА_12 тілесні ушкодження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . На вказаному автомобілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яка керувала транспортним засобом, та ОСОБА_12 направились до місця мешкання ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є батьком ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_6 .

Прибувши за вищевказаною адресою 12 листопада 2020 року приблизно о 19.00 годині, точний час під час судового розгляду справи встановити не виявилось можливим, продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_11 залишилась в автомобілі, спостерігаючи за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_9 , ОСОБА_10 спільно та разом проникли у квартиру ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_6 , куди завели також ОСОБА_12 .

Перебуваючи у приміщенні вищевказаної квартири, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно та разом, маючи на меті залякування ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , тримання їх у страху та спонукання до якнайшвидшого повернення неіснуючого перед ОСОБА_11 боргу, почали погрожувати фізичною розправою йому та ОСОБА_12 , а потім знову з невстановлених при судовому розгляді причин, вийшли за межі попередньої домовленості щодо незаконного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_13 , шляхом вимагання, в частині обсягу злочинних дій, вчинення яких не охоплювалось умислом ОСОБА_11 , а саме: вимагаючи грошові кошти та золоті вироби, декілька разів штовхнули в обличчя ОСОБА_13 , наносили ОСОБА_12 удари руками по обличчю та тулубу.

У певний час вказаних дій ОСОБА_9 приставив до голови ОСОБА_13 , а потім до голови ОСОБА_12 пневматичний газобалонний пістолет «МР-654К», с/№ « НОМЕР_2 » калібру 4,5 мм, споряджений кулями калібру 4,5 мм. ОСОБА_13 відмовився надавати будь-які кошти, тоді у цей час ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно зв`язали пластиковою затяжкою руки ОСОБА_13 та почали бити його сина ОСОБА_12 , якому надягали пакет на голову, придушували та занурювали головою у відро з водою, чим спричинили насильство, небезпечне для життя та здоров`я ОСОБА_12 . Через короткий проміжок часу ОСОБА_13 , побоюючись за своє життя та життя свого сина, вказав на шафу в кімнаті, де були грошові кошти в сумі 3500 грн. та 1600 доларів США, якими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 спільно, незаконно заволоділи, а також незаконно заволоділи мобільним телефоном «Nоkіа C2 01» в корпусі чорного кольору, імей: НОМЕР_3 вартістю 326 грн. 67 коп., тобто заволоділи майном, яке належало ОСОБА_13 .

Після чого, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 спільно та разом вивели з квартири ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та посадили їх на заднє сидіння до автомобіля, де за кермом чекала ОСОБА_11 , яка не була обізнана про спричинені ОСОБА_12 тілесні ушкодження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Вказані особи сіли в автомобіль та направились до підсобного приміщення КП «Сервіскомуненерго», розташованого поблизу будинку АДРЕСА_7 , де працював ОСОБА_12 , куди і завели останнього.

Перебуваючи у вищевказаному приміщенні, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно та разом знову погрожували фізичною розправою ОСОБА_12 , при цьому наносили йому удари руками по обличчю та тулубу, вимагали грошові кошти та золоті вироби. ОСОБА_12 відмовився надавати будь-які кошти, тоді у цей час ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно та разом надягали пакет на голову ОСОБА_12 , придушували та занурювали головою у відро з водою, тим самим спричинили насильство, небезпечне для життя та здоров`я ОСОБА_12 .

Після чого, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно та разом вивели з вказаного приміщення ОСОБА_12 та посадили його у багажник автомобіля, де за кермом чекала ОСОБА_11 , а на задньому сидінні сидів ОСОБА_13 . Вказані особи на автомобілі направились до водного каналу «Сіверський Донець-Донбас» поблизу с. Високоіванівка, Слов`янського району, де ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно та разом дістали з багажнику ОСОБА_12 , а ОСОБА_13 залишився сидіти в автомобілі разом з ОСОБА_11 . В цей час ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно та разом, продовжуючи свій спільний злочинний намір на незаконне заволодіння чужим майном шляхом вимагання, стали занурювати голову ОСОБА_12 у водний канал, продовжуючи вимагати грошові кошти та золоті вироби, тим самим знову спричинили насильство, небезпечне для життя та здоров`я ОСОБА_12 , спричинення якого не охоплювалося умислом ОСОБА_11 .

Після чого, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за попередньою змовою та разом залишили ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на березі водного каналу «Сіверський Донець-Донбас» поблизу с. Високоіванівка, Слов`янського району, з місця подій з грошовими коштами у сумі 3500 грн. та 1600 доларів США та мобільним телефоном «Nоkіа C2 01» в корпусі чорного кольору, імей: НОМЕР_3 зникли.

В результаті протиправних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які умислом ОСОБА_11 не охоплювались, ОСОБА_12 спричинено наступні тілесні ушкодження: закриті переломи ІІІ ребра зліва по заднє-пахвовій лінії, VI ребра зліва по переднє-пахвовій лінії зі зміщенням фрагментів, VIІ ребра зліва по заднє-пахвовій лінії зі зміщенням фрагментів, ІХ ребра по пахвовій лінії без зміщення. Вказані переломи ускладнилися розвитком лівобічного пневматорексу, що є небезпечним для життя явищем, тому відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, а також забої, ссадна м`яких тканин голови, обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Таким чином, в результаті злочинних дій, направлених на вимагання грошових коштів, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 діючи у групі, за попередньою змовою незаконно заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_13 у сумі 3500 грн. та 1600 доларів США та мобільним телефоном «Nоkіа C2 01».

Крім того встановлено, що 12 листопада 2020 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, точний час під час судового розгляду справи встановити не виявилось можливим, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно, перебуваючи у приміщенні квартири ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_4 , під час вимагання грошових коштів та цінностей у останнього, отримавши відмову потерпілого, з метою заволодіння грошовими коштами та майном ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_11 , з корисливих мотивів, нехтуючи вимогами статей 3, 10, 29, 33 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, та статті 1 Міжнародної конвенції про захист усіх осіб від насильницьких зникнень, якою визначено, що ніхто не може піддаватися насильницькому зникненню, зв`язали руки ОСОБА_12 пластиковою стяжкою, після чого вивели на вулицю та силоміць посадили потерпілого усупереч його волі на заднє сидіння автомобіля марки «Hyundai Sonata YF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, під керуванням ОСОБА_11 , яка очікувала в салоні автомобіля та спостерігала за навколишньою обстановкою, який стояв біля зазначеного будинку АДРЕСА_8 , при цьому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сіли поруч з потерпілим та продовжили контролювати його рухи та дії, позбавивши можливості покинути салон автомобілю та вільно пересуватись, тим самим здійснили викрадення ОСОБА_12 та направилися на ньому до місця мешкання батька ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме за адресою: АДРЕСА_6 .

Прибувши за вищевказаною адресою 12 листопада 2020 року приблизно о 19.00 годині, точний час під час судового розгляду справи встановити не виявилось можливим, продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_11 залишилась в автомобілі, спостерігаючи за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно та разом проникли у квартиру ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_6 , та куди усупереч його волі завели також і ОСОБА_12 .

Перебуваючи у вищевказаній квартирі, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно та разом декілька разів штовхнули в обличчя ОСОБА_13 , почали погрожувати фізичною розправою йому та ОСОБА_12 , при цьому наносили йому - ОСОБА_12 удари руками по обличчю та тулубу, чим завдали фізичних страждань, вимагали грошові кошти та золоті вироби. У певний час вказаних дій ОСОБА_9 приставив до голови ОСОБА_13 , а потім до голови ОСОБА_12 пневматичний газобалонний пістолет «МР-654К», с/№ « НОМЕР_2 » калібру 4,5 мм, споряджений кулями калібру 4,5 мм. ОСОБА_13 відмовився надавати будь-які кошти, тоді у цей час ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно та разом зв`язали пластиковою затяжкою руки ОСОБА_13 та почали бити його сина ОСОБА_12 , надягали пакет на голову, придушували та занурювали головою у відро з водою. Через короткий проміжок часу ОСОБА_13 , побоюючись за своє життя та життя свого сина, вказав на шафу в кімнаті, де були грошові кошти в сумі 3500 грн. та 1600 доларів США, якими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно та разом незаконно заволоділи, а також незаконно заволоділи мобільним телефоном «Nоkіа C2 01» в корпусі чорного кольору, імей: НОМЕР_3 вартістю 326 грн. 67 коп., тобто заволоділи майном, яке належало ОСОБА_13 .

Після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб, продовжуючи свої умисні злочині дії, об`єднанні спільним умислом, направленим на викрадення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , протиправно, відкрито, нехтуючи вищезазначеними вимогами законодавства України, якими передбачено, що ніхто не може бути позбавлений свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, користуючись чисельною перевагою та подавленою волею потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до супротиву та втечі, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді порушення прав потерпілих на свободу та особисту недоторканність, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, взяли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під руки та повели на вулицю, де проти їх волі посадили останніх до автомобіля марки «Hyundai Sonata YF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, під керуванням ОСОБА_11 , та відвезли до підсобного приміщення КП «Сервіскомуненерго», розташованого поблизу будинку АДРЕСА_7 , де працював ОСОБА_12 .

Перебуваючи у вищевказаному приміщенні, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно та разом знову погрожували фізичною розправою ОСОБА_12 , при цьому наносили йому удари руками по обличчю та тулубу, вимагали грошові кошти та золоті вироби. ОСОБА_13 відмовився надавати будь-які кошти, тоді у цей час ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно та разом надягали пакет на голову ОСОБА_12 , придушували та занурювали головою у відро з водою.

Після чого, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , продовжуючи свої умисні злочині дії, об`єднанні спільним умислом, направленим на викрадення потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , приблизно о 22.00 годині вивели з вказаного приміщення ОСОБА_12 та посадили останнього проти його волі у багажник автомобіля, де за кермом чекала ОСОБА_11 , а на задньому сидінні сидів ОСОБА_13 , на якому направились до водного каналу «Сіверський Донець-Донбас» поблизу с. Високоіванівка, Слов`янського району, де ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно та разом дістали з багажнику ОСОБА_12 , а ОСОБА_13 залишився сидіти в автомобілі разом з ОСОБА_11 . ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно та разом, продовжуючи свій спільний злочинний намір на незаконне заволодіння чужим майном стали занурювати голову ОСОБА_12 у водний канал, продовжуючи вимагати грошові кошти та золоті вироби, а після залишили обох на березі водного каналу «Сіверський Донець-Донбас», тобто були відпущені після викрадення, яке тривало приблизно з 18 годин 30 хвилин до 22 годин 30 хвилин 12 листопада 2020 року.

На вказане рішення суду подані апеляційні скарги:

- прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених внаслідок м`якості. Наполягає на скасуванні вироку в частині призначеного покарання та ухваленню в цій частині нового вироку, яким призначити покарання ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 70 у виді 6 років позбавлення волі; ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 70 КК України у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна кожному.

Крім того, прокурор просить зарахувати ОСОБА_10 у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк тримання під вартою з 16.11.2020 (а не з 13.11.2020 як зазначено у вироку).

Стягнути у дольовому порядку з обвинувачених процесуальні витрати на користь держави за проведення судових експертиз.

В обґрунтування апеляційних вимог, в частині м`якості призначеного покарання, прокурор послався на підвищену суспільну небезпеку кримінальних правопорушень, особи обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які раніше неодноразово судимі за тяжкі насильницькі корисливі злочини, відбували покарання у місцях позбавлення волі.

Мотивуючи неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, прокурором зазначено, що суд у резолютивній частині вироку правильно зазначивши про визнання ОСОБА_11 винуватою у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 2 ст. 189 КК України, при призначенні остаточно покарання помилково послався на призначення їй покарання за ч. 4 ст. 189 КК України.

- обвинуваченим ОСОБА_10 та захисником ОСОБА_8 подані аналогічні апеляційні скарги, в яких вони просять вирок суду відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати, виправдати їх та закрити кримінальне провадження за відсутності достатніх доказів винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Захисник ОСОБА_8 зазначає, що в діях обвинувачених відсутній склад інкримінованих правопорушень, оскільки обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не вимагали у потерпілих передати їм власне майно, а просили повернути майно (гроші та золото), викрадені ОСОБА_12 у ОСОБА_11 . Описані судом обставини вчинених кримінальних правопорушень, визнаних доведеними, не ґрунтуються на досліджених доказах. Органом досудового розслідування допущено порушення прав обвинувачених на захист через безпідставне затримання, тривале тримання без оформлення належної процедури, відібрання у них біологічних зразків без захисника. Вказує, що проведені судові експертизи експертами системи МВС є недопустимими, оскільки відсутні у матеріалах кримінального провадження постанови слідчого про призначення експертиз; порушення слідчим суддею порядку розгляду клопотань про продовження строків тримання під вартою; недослідження судом безпосередньо речових доказів.

Суд першої інстанції при винесені вироку не врахував того факту, що потерпілий ОСОБА_13 05.04.2021 отримав від ОСОБА_11 в рахунок відшкодування обом потерпілим моральної та матеріальної шкоди кошти в сумі 4000 доларів США (що становить 146409 грн.). Крім того, в текстах ухвал, які винесені після 23.02.2022 року, містяться недостовірні відомості в частині проведення судового засідання «в режимі відеоконференції за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів в залі №4 Слов`янського міськрайонного суду. Також, судом безпідставно зазначено в анкетних даних ОСОБА_9 наявність непогашеної судимості за вироком від 09.07.1997.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_11 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, при викладених у вироку обставинах, підтверджені сукупністю належних та допустимих доказів, перевірених судом та докладно наведених у вироку.

Обвинувачена ОСОБА_11 в своїх поясненнях наголошували, що вона тільки хотіла написати заяву в поліцію про крадіжку, наміру лякати ОСОБА_12 у неї не було. Ніякої домовленості про те, що саме будуть ОСОБА_9 та ОСОБА_10 робити з ОСОБА_12 між ними не було. Вона не знала, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 наносили ОСОБА_12 тілесні ушкодження.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в своїх поясненнях наголошували, що жодних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 не наносили, вони прохали його повернути гроші, які він вкрав у ОСОБА_11 . Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за добровільною згодою пересувались разом з обвинуваченими.

Так, фактично обвинувачені не заперечують, що вони на прохання ОСОБА_11 намагались повернути кошти, начебто викрадені у неї потерпілим ОСОБА_16 , при обставинах встановлених у вироку. Але, вони наполягали на тому, що не наносили тілесні ушкодження потерпілому, не застосували насилля та не вимагали кошти.

Колегія суддів вважає, що їх покази дані з метою уникнути відповідальності та такими, що спростовуються показами потерпілих та дослідженими доказами, викладеними у вироку.

Так, потерпілі пояснили, що 12 листопада 2020 року обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 побили потерпілого ОСОБА_17 за те що він вкрав гроші ОСОБА_11 квартиру батька ОСОБА_9 та ОСОБА_10 привели потерпілого ОСОБА_12 , він був побитий, губи припухлі. ОСОБА_12 поклали на диван в залі з лівої сторони і почали вимагати гроші. Потерпілий ОСОБА_18 витягнув гроші і передав їх ОСОБА_9 Гроші ОСОБА_9 поклав в задню ліву кишеню. Він віддав їм гроші, оскільки переживав за сина, якого били. Він віддав 1600 доларів США і 3500 грн. Потім ОСОБА_10 почав вимагати золото, але в нього золота не було. ОСОБА_9 надів на голову ОСОБА_12 пакет, а ОСОБА_10 давив сину коліном на груди. ОСОБА_10 направив на нього пістолет, в область грудей. ОСОБА_9 став занурювати ОСОБА_12 у відро з водою. Всі пересування були на автомобілі, за кермом якого була ОСОБА_19 . Вони під`їхали до каналу на відстань 5-6 метрів, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 витягнули ОСОБА_12 з автомобіля і повели до каналу, а він та ОСОБА_11 залишилися в автомобілі. Він не намагався вийти з автомобіля. Після цього відкрили багажник і ОСОБА_12 кинули туди. Коли ОСОБА_12 витягнули з каналу, то ОСОБА_20 сказала, щоб не клали ОСОБА_12 в салон автомобіля, вони поклали його до багажника. Багажник закрили і поїхали в м. Миколаївка. Вони ще їздили по місту потім вернулись на канал, де обвинувачені звільнили потерпілих і поїхали без них. Потерпілий ОСОБА_21 підійшов до ОСОБА_12 звільнив руки і вони пішли до каналу, де їм викликали «Швидку допомогу».

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили, що раніше не були знайомі з обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а ОСОБА_11 знали, однак ніяких відносин між ними не було, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутніх у потерпілих жодних причин на оговорення обвинувачених.

Свідок ОСОБА_22 , пояснив, що обвинувачених та потерпілого ОСОБА_13 він не знає і ніколи не бачив. Він знайомий з ОСОБА_12 , який отримує у нього, як у лікаря психіатра, психіатричну допомогу. У зв`язку з наявним у ОСОБА_12 захворюванням, він не здатен до перекручування будь яких подій. Він знає ОСОБА_12 , як свого пацієнта, який дисципліновано ставиться до лікування. ОСОБА_12 , у силу свого захворювання, цілком реально сприймає суть такою, яка вона є в дійсності.

Таким чином, показання свідка ОСОБА_23 , на думку колегії суддів, цілком спростовують твердження обвинувачених в тій частині, що потерпілий ОСОБА_12 давав в суді неправдиві пояснення, вигадував та надавав свідчення, які не відповідають дійсності.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_24 , який працює фельдшером станції Швидкої допомоги м. Слов`янська, він прибув на виклик Швидкої допомоги, на канал, в районі с. Високоіванівка, 12 листопада 2020 року. Зустрів їх працівник насосної станції і повідомив, що у нього в приміщенні знаходяться два побитих чоловіка. Двоє чоловіків знаходилися в коридорі станції, один сидів на стільці, а його батько стояв і просив надати сину допомогу. Син знаходився у мокрому одязі, він його оглянув і молодший чоловік пояснив, що його неодноразово побили, намагалися утопити. Чоловіки, які його били вимагали від нього повернути цінності, які пропали у жінки, у якої він працював. Він пояснював тим чоловікам, що йому взагалі невідомо, де і що пропало. Молодший чоловік був побитий, очі в крові. У батька були ушиби, але допомогу він йому не надавав. ОСОБА_12 був у свідомості, на питання відповідав, але в нього на голові були складні травми, він казав, що в нього все болить. ОСОБА_12 вони доставили до травмпункту.

Аналізуючи пояснення свідка, в тій частині, що у ОСОБА_12 були множинні тілесні ушкодження, в тому числі і на голові, він був весь мокрий і в крові колегія суддів приймає ці показання свідків, оскільки вони цілком узгоджуються з показаннями потерпілих та підтверджені висновками судово медичних експертиз. Окрім того, вказані свідки є сторонніми особами, відношень між ними та обвинуваченими і потерпілими ніяких ніколи не було і тому їх пояснення в частині наявності тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_12 , його зовнішнього вигляду повністю відповідають дійсності.

Відповідно до протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками ОСОБА_12 заявив, що він впізнає осіб які 12 листопада 2020 року здійснили на нього та його батька напад, та вимагали золото та гроші. На фотознімках зображені ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Вказана слідча дія була проведена у відповідності до вимог статті 228 КПК України, а складений протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 листопада 2020 року цілком відповідає вимогам статті 231 КПК України.

Крім того, стороною захисту не надано будь - яких переконливих доказів, які б свідчили про порушення норм статті 228 КПК України при проведенні вказаної слідчої дії. Також сторона захисту не посилається на будь - які порушення КПК України з боку органу досудового розслідування при складанні вказаного протоколу.

Аналогічні дії були проведені з потерпілим ОСОБА_13 , який також вказав на обвинувачених, як на осіб, що скоїли відносно них інкриміновані злочини.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 13 листопада 2020 року вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії потерпілий ОСОБА_13 докладно розповів та показав обставини вчинення кримінального правопорушення 12 листопада 2020 року відносно нього та його сина ОСОБА_12 .. ОСОБА_13 , під час слідчого експерименту надав пояснення, аналогічні свідченням, наданим під час його допиту в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, слідча дія була проведена з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих.

Окрім того, у відповідності до ч. 3 ст. 240 КПК України до участі у слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник, але це не є обов`язковим.

Аналогічні дії були проведені з потерпілим ОСОБА_12 , який докладно розповів та показав обставини вчинення кримінального правопорушення 12 листопада 2020 року відносно нього та його батька, ОСОБА_13 .. Також потерпілий ОСОБА_12 на статисті вказав механізм та локалізацію нанесення йому ударів. ОСОБА_12 під час слідчого експерименту надав пояснення, аналогічні свідченням, наданим під час його допиту в судовому засіданні.

Зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Колегія суддів приходить до висновку, що відомості, які зафіксовані у протоколах слідчих експериментів, фактично не суперечать показанням, наданим самими потерпілими, які на досудовому слідстві так і в суді. Загалом інформація про розвиток подій, як у протоколах слідчих експериментів, так і в показаннях потерпілих не містять суперечностей.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 42 від 25 січня 2021 року вбачається, що судячи з кількості, характеру та локалізації виявлених у ОСОБА_12 , 1973 року народження, тілесних ушкоджень, не виключається можливість їх утворення при обставинах та механізмах, на які він вказав під час проведення слідчого експерименту від 22 січня 2021 року.

Відповідно до висновку судової експертизи зброї № 2/2-411 від 24 грудня 2020 року вбачається, що предмет, наданий на дослідження, не є вогнепальною зброєю це пневматичний газобалонний пістолет. П`ять предметів, надані на дослідження є 4,5 мм кулями до пневматичної зброї.

Відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/121-20/22641-Б від 31 березня 2021 року вбачається, що на наданій на дослідження куртці, яка належить обвинуваченому ОСОБА_14 , виявлено кров людини. Встановлено генетичні ознаки слідів крові, збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/121-20/22639-Б від 03 березня 2021 року вбачається, що на наданому на дослідження марлевому тампоні, яким зроблено змив речовини схожої на кров, на задніх сидіннях в салоні автомобіля марки "Hyundai Sonata YF", який належить обвинуваченій ОСОБА_11 , виявлено кров людини. Встановлено генетичні ознаки сліду крові, виявленого на змиві з заднього сидіння автомобіля збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до протоколу затримання у порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_9 , у якого під час особистого обшуку в кишенях одягу виявлено гроші в сумі 3409 грн., 200 доларів США, у наплічній сумці 1700 грн., 1000 доларів США та 100 євро; у спортивній сумці мобільний телефон «Нокіа», який належить потрепілому ОСОБА_13 та пневматичний газобалонний пістолет.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінивши сукупність наведених доказів, колегія суддів вважає, що винуватість обвинувачених у незаконному позбавленні волі людини та вимаганні чужого майна, доведена поза розумним сумнівом.

В основу обвинувального вироку суд першої інстанції поклав не тільки показання потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , але і всі дослідженні в сукупності докази, які беззаперечно доводять вину обвинувачених ОСОБА_19 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Крім того, покази потерпілих є стабільними, логічними, узгоджуються між собою і з іншими доказами по справі та беззаперечно доводять вину обвинувачених. Твердження ОСОБА_19 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про відсутність жодного доказу на підтвердження їх вини повністю спростовується показами потерпілого ОСОБА_17 , який заперечував крадіжку коштів у ОСОБА_11 та матеріалами кримінального провадження. Жодних доказів про викрадення потерпілим ОСОБА_16 коштів у ОСОБА_19 матеріали справи не містять.

Дії обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 правильного кваліфіковані судом першої інстанції як викрадення з корисливих мотивів двох людей, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань та вимогою передачі чужого майна з погрозою насильства та його застосуванням, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Аналізуючи доводи захисника щодо недопустимості 8 ухвал слідчого судді, винесених 13.11.2020 та 2 ухвал від 16.11.2020 з підстав порушення таємниці нарадчої кімнати, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові ОП ККС ВС від 24.02.2020, вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні судових рішень по інших справах слід вважати порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі ч. 1 ст. 412 КПК може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у разі, коли воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення.

Враховуючи, що слідчий суддя ОСОБА_25 13 та 16 листопада 2020 року здійснював розгляд ряду клопотань по кримінальному провадженню №0001945 в той час, коли знаходився в нарадчій кімнаті по розгляду інших клопотань по цьому ж самому кримінальному провадженню, не може вважатися істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, оскільки такі дії слідчого судді жодним чином не перешкодили йому ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення.

Обговорюючи доводи захисника про визнання недопустимими протоколів затримання підозрюваних, в порядку ст. 208 КПК України, оскільки на вказаній слідчій дії були відсутні захисники під час безпосереднього затримання особи та під час особистого обшуку, який є невід`ємною частиною затримання, колегія суддів вважає їх надуманими.

Відповідно до протоколу затримання, обвинувачений ОСОБА_9 був повністю забезпечений правом на захист через Центр безоплатної правової допомоги з моменту прибуття захисника ОСОБА_26 о 14-13 годині 13.11.2020 року

В протоколі про затримання від 13 листопада 2020 року міститься підпис самого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_26 . Також, містяться відомості щодо зауважень ОСОБА_9 до протоколу, а саме те, що він не знає звідки в нього під час особистого обшуку взявся мобільний телефон Нокіа С2 01. Будь які інші зауваження (час затримання, застосування недозволених методів) ні від ОСОБА_9 , ні від його захисника не надходили.

Доводи захисника про тривале перебування ОСОБА_11 13.11.2021 у приміщенні відділу поліції до її затримання в порядку ст. 208 КПК України, які підтверджені ксерокопією журналу Слов`янського ВП №327 за цей день, крім самої констатації такого факту не містять посилання на те, що в зазначений проміжок часу за участю ОСОБА_11 проводились якісь процесуальні/слідчі дії, були отримані докази, які повинні бути визнані недопустимими, тому зазначена обставина сама по собі не свідчить про недопустимість наявних у провадженні доказів вини ОСОБА_11 та порушення її права на захист.

Стосовно доводів захисника щодо незаконно проведених експертиз, експертами системи МВС, які де-факто перебували в службовій залежності від органу досудового розслідування, суд зазначив, що відповідно до ст. 7 ЗУ «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, до яких належать, в тому числі, експертні служби МВС. Жодного підпорядкування чи службової залежності між слідчим та експертами не вбачається. Чинне законодавство не містить заборони на проведення судових експертиз експертними службами МВС в разі їх призначення слідчими органів поліції.

Також, відсутня обов`язкова законодавча норма щодо присутності учасників провадження під час проведення судових експертиз.

Щодо невідкриття стороні захисту висновків судово-молекулярних експертиз та відсутності постанов про їх призначення, колегія суддів зазначає про їх безпідставність, оскільки прокурором вказані висновки та постанови були заздалегідь спрямовані обвинуваченим та їх захиснику, відкритті стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, з якими захисник ОСОБА_8 був ознайомлений 15.03.2021 року

Крім того, твердження захисту, щодо відсутності учасників кримінального провадження безпосередньо в залі суду є безпідставними, оскільки в переважній більшості судових засідань в приміщенні суду знаходилась головуюча у справі суддя ОСОБА_1 , а інші учасники в режимі відеоконференції з власних технічних засобів.

На період відсутності судді у залі суду, під час евакуації справ зі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у зв`язку із збройною агресією рф, в ухвалах суду зазначено проведення судового розгляду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з власних технічних засобів з посиланням на відповідний наказ голови суду щодо впровадження дистанційної роботи.

Дійсно декілька судових засідань були проведені головуючим суддею дистанційно, поза межами приміщення суду, але це було безумовно викликано воєнним станом та безпекою учасників провадження. Разом з тим, в більшості судових засідань, зокрема, дослідження доказів, стадія дебатів та останнє слово, головуючий суддя перебував в приміщенні суду, тому принцип безпосередності судового розгляду порушено не було.

Доводи захисника, щодо зазначення в анкетних даних обвинуваченого ОСОБА_9 нібито погашених судимостей є безпідставними, оскільки в даних обвинуваченого зазначено про наявність трьох непогашених судимостей, у тому числі 09.12.1997 вироком Слов`янського районного суду він був засуджений за ст. 142 ч.3, 42 КК України до 12 років позбавлення волі.

Захисник посилається на те, що оскільки 05.06.2003 призначене покарання судом було замінене на виправні роботи, від яких 12.06.2003 засудженого було умовно-достроково звільнено, а отже відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 90 КК України і зазначена судимість погашена протягом року з дня відбуття покарання.

Така вимога захисника не ґрунтується на законі, оскільки наступний злочин ОСОБА_9 вчинив 26.03.2008, за що засуджений вироком 03.12.2009, то передбачений п. 8 ч. 1 ст. 89 КК України строк погашення судимості не сплинув.

Ознайомившись з матеріалами кримінального провадження встановлено, що захисником під час розгляду кримінального провадження по суті суду були надані лише копії заяв потерпілих про відсутність претензій до ОСОБА_11 , заява про отримання коштів не долучалась і в матеріалах кримінального провадження відсутня, тому колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно не визнав обставини що пом`якшують покарання ОСОБА_11 добровільне відшкодування шкоди.

Обговорюючи доводи прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_11 колегія суддів вважає їх слушними, оскільки вона обвинувачувалась саме за ч. 2 ст. 189 КК України, обвинувачення за ч. 4 ст. 189 КК України їй не висувалось.

Так само слушними є доводи щодо необхідності стягнення судових витрат з обвинувачених у дольовому порядку, оскільки згідно з п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого. При цьому солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Колегія суддів відхиляє доводи прокурора, про зарахування ОСОБА_10 у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк його тримання під вартою з 16.11.2020, оскільки відповідно до протоколу затримання Білицького цей строк обчислюється саме з 13.11.2020 року, як правильно зазначено у вироку суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції виніс законне, обґрунтоване рішення згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу.

Призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для їх виправлення та запобігання вчинення нових злочинів, тому доводи прокурора в цій частині є безпідставними.

Перевіривши вирок суду першої інстанції в межах апеляційних вимог, колегія суддів, підстав для його скасування або зміни, передбачених ст. 409 КПК України, не вбачає, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 змінити в частині призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_11 та розподілу судових витрат.

Вважати ОСОБА_11 засудженою за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, ч. 2 ст. 189 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді 6 (шістьох) років позбавлення волі.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в дольовому порядку процесуальні витрати на користь держави за проведення судової експертизи зброї по 272,41 (двісті сімдесят дві) гривні 41 копійки з кожного.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в дольовому порядку процесуальні витрати на користь держави за проведення судової експертизи дослідження матеріалів речовин та виробів, за експертною спеціальністю 8.8 «Дослідження грунтів» по 871 (вісімсот сімдесят одній) гривні 73 копійки з кожного.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в дольовому порядку процесуальні витрати на користь держави за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи по 3233 (три тисячі двісті тридцять три) гривні 73 копійки з кожного.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в дольовому порядку процесуальні витрати на користь держави за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи по 4061 (чотири тисячі шістдесят одній) гривні 61 копійки з кожного.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той же строк, з дня вручення їм копій ухвали.

Судді