ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2969/24 Справа № 932/2381/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2024 року про повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000352 відносно ОСОБА_8 , за ч. 5 ст. 191 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2024 року обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000352 відносно ОСОБА_8 , за ч. 5 ст. 191 КК України було повернуто прокурору.

Підставою для повернення обвинувального акту стало те, що з обвинувального акту не вбачається, в яких саме діях ОСОБА_8 виразилось зловживання своїм службовим становищем з використанням наданих йому повноважень та в чому це полягало, оскільки у встановлених обставинах зазначено, що у ОСОБА_8 виник умисел на розтрату бюджетних коштів, але не зазначено, чи охоплювались умислом дії з розтрати бюджетних коштів шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, та в чому конкретно полягає зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Суд в ухвалі зазначив, що в обвинувальному акті прокурор посилається на положення Статуту Комунального підприємства «Міськсвітло» Дніпровської міської ради та зазначає, що ОСОБА_8 , працюючи на посаді директора КП «Міськсвітло» Дніпровської міської ради, був службовою особою уповноваженою на здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, при цьому, в обвинувальному акті не розмежовується поняття організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та не зазначено, які саме адміністративно-господарські функції були порушені ОСОБА_8 .

Також в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення за попередньої змовою групою осіб, однак, у формулюванні обвинувачення відсутні відомості, щодо обставин попередньої змови (дата, час, місце, спосіб) та не зазначено ролі всіх учасників групи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність пред`явленого конкретизованого обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_8 щодо інкримінованого йому кримінального правопорушення з зазначенням складових правової кваліфікації його дій, що порушує його право на захист.

Крім того, в порушення ст. 291 КПК України, відсутні докази щодо направлення обвинуваченому та його захиснику копії обвинувального акту разом із реєстром матеріалів досудового розслідування, а також їх отримання. Не вручення підозрюваному копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, порушує його право, передбачене ст. 42 КПК України, знати у вчиненні якого кримінального правопорушення він обвинувачується, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати йому свій захист, чим істотно порушується його право на захист.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи такі вимоги тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , за ч. 5 ст. 191 КК України повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, і підстав для його повернення у відповідності до ст. 314 КПК України в суду першої інстанції не було.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Захисник проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення прокурора, заслухавши учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги прокурора, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кодексу. Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому і таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити наступні відомості: найменування кримінального провадження та його номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав самостійно.

Тобто, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Нормами ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Тобто, вище проаналізовані норми кримінального процесуального законодавства зобов`язують орган обвинувачення викласти фактичні обставини кримінального правопорушення, із зазначенням статті (частини статті) КК України, яке має містити точний опис обставин злочину із зазначенням об`єктивної сторони складу злочину та його кваліфікуючих ознак, обставини, які визначають ступінь участі кожного із співучасників, їх ролі у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, за змістом висунутого обвинувачення вбачається, що ОСОБА_8 , працюючи на посаді директора КП «Міськсвітло» Дніпровської міської ради, будучи службовою особою уповноваженою на здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, використовуючи надані йому повноваження, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, за попередньою змовою з директором ТОВ «Укртехнопром» та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, вчинили дії направлені на розтрату майна бюджетних коштів Дніпровської міської ради на загальну суму 35126439,94 гривень, внаслідок укладання 06 грудня 2021 року договору на закупівлю «Ілюмінаційне обладнання та новорічні вироби» у ТОВ «Укртехнопром» за завищеними цінами, тобто, в особливо великих розмірах. Умисні дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 5 ст. 191 КК України, що виразились у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

На думку колегії суддів, місцевий суд вірно зазначив, що як вбачається з обвинувального акту, його зміст містить певні протиріччя в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення формулюванню обвинувачення. Зокрема, висунуте обвинувачення вказує, що ОСОБА_8 , будучи службовою особою, використовуючи надані йому повноваження, зловживаючи своїм службовим становищем, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України.

Проте в цей же час, в яких саме діях ОСОБА_8 виразилось це зловживання своїми службовим становищем з використанням наданих повноважень та в чому це полягає, формулювання обвинувачення не містить, в обвинувальному акті не розмежовується поняття організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та не зазначено, які саме адміністративно-господарські функції були порушені ОСОБА_8 .

Також, орган досудового розслідування вважає, що кримінальне правопорушення за ч. 5 ст. 191 КК України було вчиненого групою осіб, а саме, ОСОБА_8 та іншими невстановленими особами. При цьому, яку саме роль при вчиненні даного злочину виконували інші невстановлені особи та як між ними були розподілені ролі, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не містить, що має важливе значення для вирішення питання щодо наявності такої кваліфікуючої ознаки як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що таке недотримання органом досудового розслідування процедури складання обвинувального акту призвело до порушення засади кримінального провадження щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, і як наслідок порушення права обвинуваченого на захист, якому повинен бути чітко зрозумілий зміст формулювання обвинувачення, із викладом фактично встановлених органом досудового розслідування обставин вчинення винною особою кримінального правопорушення, кваліфікуючих ознак вчиненого злочину та кваліфікації дій винної особи.

Таким чином, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та порушення права обвинуваченого на захист обґрунтованими, а відтак підстав для скасування оскаржуваної ухвали щодо повернення обвинувального акту суд апеляційної інстанції не вбачає.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2024 року про повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000352 відносно ОСОБА_8 , за ч. 5 ст. 191 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_4