УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 344/13969/22

провадження № 51-3990ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ? адвоката ОСОБА_5 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2024 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 26 червня 2024 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 111 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини

За вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 111 КК, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 26 червня 2024 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.

Згідно з вироком місцевого суду, ОСОБА_4 вчинив незакінчений замах на злочин за таких обставин.

У період 14 ? 23 липня 2022 року ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Івано-Франківську, отримавши від жителя Одеської області ОСОБА_6 , який діяв в інтересах представників Російської Федерації та її організацій, пропозицію на здійснення дій, спрямованих на допомогу Російській Федерації в здійсненні збройної агресії проти України, з метою встановлення каналу зв`язку, та погодившись на співпрацю, придбав СІМ-карточку оператора мобільного ПрАТ «ВФ Україна» з номером телефону НОМЕР_1 , яку помістив у попередньо придбаний мобільний телефон марки «Samsung» модель «SM-G925F», та встановив на вказаний пристрій додаток для обміну повідомленнями «Telegram X», зареєструвавши в ньому профіль «Виктор НОМЕР_1 ».

В подальшому, 23 липня 2022 року, о 19:08, ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Івано-Франківську, використовуючи вищевказаний профіль в додатку для обміну повідомленнями «Telegram X», отримав від ОСОБА_6 , збереженого в контактах як « ОСОБА_7 », який діяв в інтересах представників ФСБ Російської Федерації, повідомлення, переслане від контакту « ІНФОРМАЦІЯ_2 », із завданням збору інформації щодо місця знаходження будівель центрів прийняття рішень, стратегічних військових об`єктів, блок постів на в`їзді та виїзді з міста Івано-Франківська, переміщення та скупчення військової техніки.

26 липня 2022 року, о 22:33, ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Івано-Франківську, використовуючи вищевказаний профіль в додатку для обміну повідомленнями «Telegram X», під час листування з невстановленою досудовим розслідуванням особою - представником ФСБ Російської Федерації, яка використовувала номер телефону НОМЕР_2 , збережену в контактах як « ОСОБА_8 », підтвердив згоду на здійснення підривної діяльності проти України та о 22:36 хвилин цього ж дня, отримав завдання зі збору актуальної інформації про місця знаходження блок постів, будівель центрів прийняття рішень, адміністрацій, підрозділів Національної Поліції, Служби безпеки України, військових частин, а також про пересування військової техніки в східному та південному напрямках України.

Разом з тим, злочинні дії ОСОБА_4 були припинені з причин, що не залежали від його волі, а тому він не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки 3 серпня 2022 року був затриманий працівниками УСБ України в Івано-Франківській області.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник засудженого, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо нього і закрити провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК).

Зазначаючи стосовно порушень, допущених судами обох інстанцій, захисник переважно вдається до переоцінки доказів та аналізу фактичних обставин.

Посилається на те, що апеляційний суд у порушення приписів КПКне дав вмотивованих відповідей на всі доводи сторони захисту, а також безпідставно відмовив у повторному дослідженні доказів, не дав оцінку факту провокації щодо ОСОБА_4 .

Також вказує, що судами не враховано, що до 3 серпня 2022 року засуджений мав можливість вчинити дії, які вказували б на виконання ним завдання із надання актуальної інформації про державні та військові об`єкти, проте не вчиняв їх. Мобільний телефон та СІМ-карточку придбав на початку червня 2022 року, тобто до пред`явлених в обвинуваченні дій, що підтвердив свідок ОСОБА_9 .

Крім того, зазначає про відсутність доказів, які б підтвердили мету ОСОБА_4 збирати та передати інформацію державі агресору, що було б направлено на завдання будь-якої шкоди України. Також вказує, що у вироку не мотивовано, якими доказами підтверджено прямий умисел на досягнення мети, яка зазначена у диспозиції ч. 1 ст. 111 КК.

Крім цього, ставить інші вимоги, що стосуються фактичних обставин кримінального правопорушення.

Мотиви Суду

Згідно із ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, однобічність та неповнота судового розгляду самі собою можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду апеляційним судом (статті 409, 410 КПК).

Підставами ж для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального закону, а вирішуючи питання щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень, виходить із установлених фактичних обставин, викладених у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.

Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, як про це ставить питання в касаційній скарзі захисник.

З урахуванням приписів статей 433 та 438 КПК Суд позбавлений можливості констатувати обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій.

Натомість зазначені захисником доводи були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який погодився з рішенням місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 та юридичною кваліфікацією його дій.

За статтею 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів згідно зі ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, який постановив вирок.

Апеляційний розгляд згідно з ч. 1 ст. 405 КПК здійснюється за правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою

31 КПК.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності та обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку. Вона повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.

За статтею 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.

Відповідно до ч. 2 цієї статті при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Вказаних вимог закону суд апеляційної інстанції під час перегляду вироку суду першої інстанції дотримався.

Так, колегія суддів зазначила, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 111 КК підтверджена дослідженими в судовому засіданні місцевого суду доказами, зокрема показаннями свідка ОСОБА_6 , який підтвердив, що у 2022 році перебував на зв`язку із представниками ФСБ РФ для яких за грошову винагороду виконував завдання та збирав інформацію. Зазначеним представникам ФСБ він порадив ОСОБА_4 як надійну людину. Останнього він попередив про ці обставини та зацікавив тим, що той буде отримувати грошову винагороду. Пізніше засуджений підтвердив, що з ним зв`язалися.

Незважаючи на заперечення засудженого, його винуватість обґрунтовано сукупністю інших доказів, зокрема, зібраних в ході проведення НСРД, якими зафіксовано переписку засудженого з ОСОБА_6 та з особами з номером абоненту російського оператору зв`язку. Зокрема з тексту повідомлень вбачається, що ОСОБА_4 погодився виконувати завдання зі збору актуальної інформації про місця знаходження блок постів, будівель центрів прийняття рішень, адміністрацій, підрозділів Національної Поліції, Служби безпеки України, військових частин, а також про пересування військової техніки в східному та південному напрямках України.

Зазначені докази узгоджуються і з фактичними даними отриманими в ході огляду мобільного телефону марки «Samsung», який був вилучений у засудженого під час санкціонованого обшуку та приєднаний до матеріалів справи в якості речового доказу. Зокрема, в ньому зберіглася інформація про з`єднання з ОСОБА_6 .

Також встановлені судом обставини підтверджуються висновками комп`ютерно-технічної експертизи мобільного телефону «Samsung», у пам`яті якого виявлено встановлену програму «Telegram X» з історією обміну повідомленнями.

Крім наведеного факт спілкування обвинуваченого з ОСОБА_6 підтверджується доказами зібраними під час НСРД та проведення експертизи відео та звукозапису.

Зміст переписки засудженого з невідомою особою, яка має номер російського оператора зв`язку через програму «Telegram X», був предметом ретельного дослідження судом першої інстанції, є конкретним та однозначним. При цьому, за своєчасний збір актуальної інформації про місця знаходження зазначених в обвинуваченні об`єктів, ОСОБА_4 гарантовано винагороду, а «при скором развитии ситуации, гарантируют положительний статус в социуме».

Апеляційний суд не встановив наявність фактичних обставин, які підтверджують провокацію щодо ОСОБА_4 з боку правоохоронних органів, а захисник у касаційній скарзі не наводить обставин, які не були враховані під час апеляційного розгляду та свідчать про обґрунтованість його доводів.

Як зазначив апеляційний суд, доводи про наявність підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, передбачені ч. 3 ст. 111 КК, не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, оскільки злочин ОСОБА_4 не було доведено до кінця через його затримання працівниками правоохоронного органу, а його зв`язок з представниками іноземної держави та завдання доведені.

Із викладеного видно, що доводи захисника про невинуватість засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 111 КК належним чином перевірені судами обох інстанцій, як і доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційний розгляд справи проведено в межах поданої апеляційної скарги з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Посилання захисника на порушення апеляційним судом приписів КПК через те, що ним не здійснено повторного дослідження доказів є неспроможним.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як убачається з вищевикладеного апеляційний суд не порушив установленого законом порядку апеляційного розгляду.

Аналіз КПК дає підстави стверджувати, що цей закон не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку (статті 85 та 94 КПК).

Крім того, згідно з усталеною судовою практикою, доказування тих чи інших обставин злочину, як правило, ґрунтується не на одному чи кількох прямих доказах, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих, доказів. І саме на такому аналізі та оцінці всіх доказів і робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Апеляційний суд правильно зауважив, що сукупність фактичних даних в цьому кримінальному провадженні, що містяться у джерелах доказів, наданих стороною обвинувачення, свідчать про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Зіставивши докази в їх взаємозв`язку, апеляційний суд умотивовано визнав, що показання учасників судового процесу, як і дані протоколів НСРД, експертних висновків речових та письмових доказів, на підставі ст. 84 КПК є належними і допустимими доказами, і правомірно поклав їх в основу ухваленого рішення.

Оцінка достовірності цих доказів перебуває у компетенції апеляційного суду і не віднесена до повноважень Верховного Суду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджуючись з висновками суду першої інстанції зазначила про те, що наведені у вироку докази логічні, послідовні та узгоджуються між собою. Зазначеним доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку як окремо, так і у сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Суд касаційної інстанції не має підстав ставити під сумнів вищевказані висновки суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі містяться також інші аргументи захисника, які не потребують детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Наведені у касаційній скарзі доводи не ставлять під сумнів правильності висновків судів попередніх інстанцій і не містять переконливих обґрунтувань, які би давали підстави Верховному Суду безспірно стверджувати, що ці судові рішення постановлено без додержання вимог статей 370, 419 КПК.

На переконання колегії суддів касаційної інстанції, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги адвоката з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2

ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 ? адвоката ОСОБА_5 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2024 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 26 червня 2024 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3