КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №371/732/24 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/4361/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 24 травня 2024 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 24 травня 2024 року задоволено частково клопотання слідчого у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000149, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 травня 2024 року за ч. 1 ст. 382 КК України, та накладено арешт шляхом заборони розпорядження та користування транспортним засобом автомобілем марки «BMW» моделі «3161», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_6 .

Відмовлено у вимозі слідчого про визначення місця зберігання автомобіля марки «BMW» моделі «3161», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору на спеціалізованому майданчику тимчасово вилучених транспортних засобів відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, який знаходиться за адресою: вулиця Соборності, 139 міста Миронівка Обухівського району Київська область.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 24 травня 2024 року, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити повністю в задоволенні клопотання про арешт автомобіля.

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт вказує на те, що автомобіль не є речовим доказом, так як не є знаряддям, не містить сліди злочину, не є об`єктом правопорушення, був придбаний задовго до подій, що інкримінуються.

Апелянт звертає увагу на те, що автомобіль не належить підозрюваному, а встановлення заборони користування та розпорядження повною мірою обмежить права власності ОСОБА_6 на автомобіль.

Також апелянт наголошує на тому, що продовжуване зберігання автомобіля без використання призведе до його виведення з ладу, знецінення, завдасть матеріальної шкоди власнику, а також несення затрат на зберігання автомобіля.

На переконання апелянта, в органу досудового розслідування було достатньо часу для огляду автомобіля та фіксації відомостей про нього у відповідних процесуальних протоколах.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку апелянт вказує на те, що розгляд клопотання відбувся без власника майна, а копію ухвали останній отримав лише 27.05.2024.

В судове засідання прокурор та представник власника майна не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавали, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у їх відсутність.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги представника власника майна, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без участі власника майна та його представника, а копію ухвали власник майна отримав лише 27.05.2024, іншої інформації матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вбачає підстави для задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 24 травня 2024 року.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що СВ ВП № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000149 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

За встановленими в ході досудового розслідування обставинами, 19 травня 2024 року на 102 км автомобільної дороги сполученням Київ-Знам`янка», під час зупинки автомобіля марки «BMW» моделі «3161», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_10 та було встановлено, що водій вказаного автомобіля є особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами на підставі рішення судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року, прийнятого за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке набрало законної сили. Ці обставини дали підстави для висновку, що особа умисно не виконує рішення суду.

19 травня 2024 року після зупинки водія транспортного засобу слідчим проведено огляд місця події, якою стала відкрита ділянка місцевості на 102 км автомобільної дороги сполученням «Київ-Знам`янка», в адміністративних межах села Росава Обухівського району Київської області.

Виявлений в ході огляду місця події транспортний засіб автомобіль марки «BMW» моделі «3161», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору вилучено до ВП № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області. Факт вилучення майна зафіксований у протоколі огляду місця події від 19 травня 2024 року.

20.05.2024 слідчий ВП № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , за погодженням із начальником Миронівського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Миронівського районного суду Київської області із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000149, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 травня 2024 року за ч. 1 ст. 382 КК України.

На обґрунтування вимог поданого клопотання слідчий зазначив, що автомобіль марки «BMW» моделі «3161», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_6 , має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, оскільки вказаний автомобіль являється знаряддям (засобом) вчинення вище вказаного злочину, та без використання якого дане кримінальне правопорушення не було б вчинено.

24.05.2024 ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області вказане клопотання слідчого задоволено частково та накладено арешт шляхом заборони розпорядження та користування транспортним засобом автомобілем марки «BMW» моделі «3161», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_6 .

Відмовлено у вимозі слідчого про визначення місця зберігання автомобіля марки «BMW» моделі «3161», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору на спеціалізованому майданчику тимчасово вилучених транспортних засобів відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, який знаходиться за адресою: вулиця Соборності, 139 міста Миронівка Обухівського району Київська область.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Зокрема, вказуючи у клопотанні, що транспортний засіб автомобіль марки «BMW» моделі «3161», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_6 , є речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, слідчий не привів у клопотанні та не надав жодного належного і допустимого доказу, що це майно дійсно може бути речовим доказом у кримінальному провадженні.

Разом з цим, слідчий суддя при розгляді клопотання прокурора про накладення арешту на транспортний засіб мав перевірити чи вказане майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а саме було предметом вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Матеріали, які долучені до клопотання про арешт майна такі обставини не підтверджують.

При цьому, посилання слідчого судді на ст. 170 КПК України, як на підставу для накладення арешту на майно, з огляду на те, що майно є речовим доказом злочину, не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивовано, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму закону.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, у порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт вказаного у клопотанні майна, належним чином не перевірив, не обґрунтував та не зазначив в ухвалі мету та правову підставу для такого арешту, обмежившись лише переліком норм кримінального процесуального закону, які регулюють порядок накладення арешту на майно з підстав збереження речових доказів.

Враховуючи зазначене колегія суддів вважає, що долучена до клопотання постановаслідчого ВП № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 від 20.05.2024 про визнання майна речовим доказом є необґрунтованою, оскільки за своїм змістом не містить даних на підтвердження того, що майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, отже є формальною.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, ухвала слідчого судді щодо накладення арешту на майно винесена без належного об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження, оскільки органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що майно є матеріальним об`єктом, яке було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Однак слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Беручи до уваги те, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення майно має до розслідування кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні орган досудового розслідування не довів необхідності у накладенні арешту на майно, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 173 КПК Українимало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на вказаний автомобіль, власником якого є ОСОБА_6 , не виправдовує такий ступінь втручання у її права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відтак, на переконання колегії суддів, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Колегія суддів вважає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження шляхом заборони розпорядження та користування транспортним засобом , здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в право на мирне володіння майном зазначеної особи здійснено без законних на те підстав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 24 травня 2024 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 24 травня 2024 року, якою задоволено частково клопотання слідчого у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000149, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 травня 2024 року за ч. 1 ст. 382 КК України, та накладено арешт шляхом заборони розпорядження та користування транспортним засобом автомобілем марки «BMW» моделі «3161», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_6 .

Відмовлено у вимозі слідчого про визначення місця зберігання автомобіля марки «BMW» моделі «3161», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору на спеціалізованому майданчику тимчасово вилучених транспортних засобів відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, який знаходиться за адресою: вулиця Соборності, 139 міста Миронівка Обухівського району Київська область,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , погодженого прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000149, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 травня 2024 року за ч. 1 ст. 382 КК України, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4