Справа № 350/1412/22
Номер провадження 1-кп/350/34/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 року Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 ,

основних присяжних: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

запасних присяжних: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,

з участю: прокурора ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_12 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в селищі Рожнятів Калуського району Івано-Франківської області в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 187, пунктами 6, 12, 13 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 187, пунктами 6, 12, 13 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

У цьому кримінальному провадженні щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відповідно до ухвали Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 2 грудня 2022 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався.

Прокурор подав до суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строком на 60 днів, враховуючи, що строк тримання під вартою обвинувачених завершується 1 вересня 2024 року. Посилаючись на те, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України на підставі яких було обрано запобіжний захід щодо обвинувачених не змінилися та продовжують існувати, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених та запобігти вказаним ризикам, просив клопотання задовольнити, при цьому не визначати розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_10 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, вказавши, що прокурор не долучив до клопотання жодних матеріалів, вказані злочини він не вчиняв та ризики на які посилається прокурор відсутні, а тому просив змінити відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, або заставу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_12 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, посилаючись на тривале триманням обвинуваченого під вартою.

Обвинувачена ОСОБА_11 та її захисник адвокат ОСОБА_13 не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора.

Суд, ознайомившись із клопотаннями, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши позицію учасників судового провадження, приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.

У відповідності до статті 131 Кримінального процесуального кодексу України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ухвали Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 2 грудня 2022 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 30 січня 2023 року, який неодноразово продовжувався та останній раз відповідно до ухвали Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 4 липня 2024 року на 60 днів до 1 вересня 2024 року.

Відповідно до частин першої, третьої статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, або продовжити його.

Відповідно до частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених суд приходить до переконання, що процесуальні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, які враховувалися при обранні до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовженні, на час розгляду кримінального провадження не зменшились, продовжують існувати та виправдовують тримання обвинувачених під вартою.

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у скоєнні особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я людини та у найнебезпечнішому злочині серед категорії злочинів проти власності, так як обов`язковим додатковим об`єктом його виступають життя чи здоров`я потерпілого.

При цьому за вчинення цих злочинів, зокрема, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, а отже, будучи обізнаними про ступінь тяжкості інкримінованих їм кримінальних правопорушень та виду і міри покарання, яке їм загрожує, у разі визнання винуватими, існує реальний ризик того, що обвинувачені зможуть переховуватися від суду. Крім того, учасниками провадження не надано доказів щодо зміни обставин, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинувачених на свідків, суд враховує, що судовий розгляд кримінального провадження ще не завершено, та обвинуваченим ОСОБА_10 заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_14 . Окрім того, вже допитані свідки також можуть бути допитані судом повторно, якщо під час судового розгляду з`ясується, що свідки можуть надати показання стосовно обставин, щодо яких вони ще не допитувалися або якщо суд призначить одночасний допит двох чи більше вже допитаних свідків для з`ясування причин розбіжностей в їхніх показаннях, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинувачених на свідків, останні можуть змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді.

Суд вважає, що наразі існує і ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, так як обвинувачений ОСОБА_10 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, крім того ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у скоєнні двох особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я людини.

Ухвалюючи рішення про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зміни запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний зтриманням під вартою, щодо обвинувачених, суд враховує положення статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, та те, що запобіжний захід може бути змінений, якщо суттєво змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, або ж виникли нові обставини після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, про які не було відомо на час прийняття рішення, а також, що продовження строку тримання під вартою можливе тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, рішення Європейського суду з прав людини у справах "Белевитський проти Росії" від 01 березня 2007 року, "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року, а також враховує дані про осіб обвинувачених, обставини у кримінальному провадженні, в тому числі характер протиправних діянь, які інкримінуються обвинуваченим, серйозність звинувачень, відповідності особам обвинувачених та запобіганню можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду, вплив на свідків, потерпілих, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Крім цього, суд враховує і позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Москаленко проти України", в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Тяжкість обвинувачення хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також слід зазначити, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. Відповідно до пунктку 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 3 березня 2022 року № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини щодо вказаного кримінального провадження та дані щодо осіб обвинувачених, суд дійшов переконання щодо неможливості застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

З урахуванням викладеного суд вважає, що у цій справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Крім того, враховуючи, що строк дії обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає 1 вересня 2024 року, а підстав для його зміни, скасування або обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається, враховуючи, що судове провадження не завершено, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинувачених під вартою на 60 днів.

Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в тому числі за станом здоров`я сторонами не надано.

Одночасно суд вважає, що усні клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_12 не підлягають задоволенню, так як ними не спростовано належними та допустимими доказами, що наведені прокурором ризики відпали, та обвинуваченому можливо обрати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Окрім того, суд в ухвалі про обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначав, що при постановленні ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначає розмір застави, так як ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у злочині, вчиненому із застосуванням насильства та у злочинах, які спричинили загибель людей, а тому підстави для застовування застави відсутні.

Також суд вважає, що тривалість триманння обвинувачених під вартою не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними Кримінальним процесуальним кодексом України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції Європейського суду з прав людини у справі «Самойлович проти України» від 16 травня 2013 року, яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Керуючись статтями 177, 178, 183, 199, 331 Кримінального процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнити.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 187, пунктами 6, 12, 13 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України продовжити на 60 днів до 20 жовтня 2024 року, включно.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 187, пунктами 6, 12, 13 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України продовжити на 60 днів до 20 жовтня 2024 року, включно.

У задоволенні усних клопотань обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_12 про зміну відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, заставу відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору та надіслати начальнику Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)», для виконання в частині запобіжного заходу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Присяжні: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5