Справа № 541/3173/24
Провадження № 1-кс/541/850/2024
У Х В А Л А

Іменем України

06 вересня 2024 рокум.Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миргород матеріали клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000948 від 29.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в ст а н о в и в:

Прокурор Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000948 від 29.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що 28.08.2024 до Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надійшло повідомлення про те, що 25.08.2024 близько 04:31 год. невстановлена особа, діючи таємно, двома транзакціями на банківські картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 заволоділа грошовими коштами останнього з його банківського рахунку в АТ «Приватбанк» НОМЕР_3 в загальній сумі 87 601,5 грн, чим ОСОБА_4 завдано матеріальної шкоди на вказану суму.

03.09.2024 проведено огляд речей за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Iphone 11» IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 . В ході проведення огляду присутній ОСОБА_5 повідомив, що даний мобільний телефон частково придбав за грошові кошти, які викрав у потерпілого.

Крім того, 03.09.2024 проведений огляд речей за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Redmi 7» IMEI 1: НОМЕР_6 , IMEI 2: НОМЕР_7 . Під час проведення огляду присутній ОСОБА_6 повідомив, що даний мобільний телефон частково придбав за грошові кошти, які викрав у потерпілого.

Постановою слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 03.09.2024 вилучене визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Під час проведення досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно.

Оскільки у кримінальному провадженні є достатньо даних вважати, що тимчасово вилучене майно є доказом вчинення кримінальних правопорушень, і відповідає вимогам ст. 167 КПК України, з метою збереження речових доказів, а також запобігання можливості їх приховування, знищення, пошкодження, псування, втрати, передачі, пересування, відчуження.

Прокурор в судове засідання подала заяву про розгляд клопотання за її відсутності, підтримала його, просила задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 надав заяву в якій просив розгляд клопотання провести без його участі, не заперечував проти його задоволення, інший власник майна ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду клопотання повідомлявся.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за № 0000948 від 29.08.2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України.

03.09.2024 року слідчим СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 було проведено огляд в приміщенні Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, в м.Миргород, вул. Я.Усика, 34, телефону марки «Iphone 11» IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , який був вилучений в ході огляду речей ОСОБА_5 .

03.09.2024 року слідчим СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 було проведено огляд в приміщенні Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, в м.Миргород, вул. Я.Усика, 34, телефону марки «Redmi 7» IMEI 1: НОМЕР_6 , IMEI 2: НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_6 , який був вилучений в ході огляду речей.

Постановою слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 03.09.2024 року два телефони були визнані речовим доказом у кримінальному провадженню та визначено їх місце зберігання: камеру зберігання речових доказів за адресою АДРЕСА_1 .

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зважаючи на сукупність наявних доказів, прокурор у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, звернувся з клопотанням про накладення арешту на вказане майно (речі) з тих підстав, що вони є речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У даному кримінальному провадженні є розумні підстави вважати, що вказане вище майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин, їх арешт забезпечить їх зберігання до закінчення проведення відповідних слідчих дій, судових експертиз. Таким чином, арешт на це майно з підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна і не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи». На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження майном, з метою запобігання знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак перераховані основоположні суспільні інтереси переважають принцип мирного володіння майном.

Вказаний прокурором захід забезпечення кримінального провадження, на думку слідчого судді, є в даному випадку співмірним з тими обмеженнями, які існують під час досудового розслідування, необхідними для всебічного, повного встановлення обставин кримінального правопорушення. Незастосування арешту вказаних речей може призвести до їх знищення або настання інших наслідків, що перешкоджатимуть кримінальному провадженню, оскільки відносно даних речей є необхідність у проведенні слідчих дій та експертних досліджень.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку , що клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Одночасно суд роз`яснює власнику майна, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 98, 100, 167, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000948 від 29.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України задовольнити.

Накласти арешт на наступне майно: мобільний телефон марки «Iphone 11» IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та мобільний телефон марки «Redmi 7» IMEI 1: НОМЕР_6 , IMEI 2: НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з позбавленням права відчуження, розпоряджання, використання та зберіганням, які будуть зберігатися у кімнаті зберігання речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за адресою: вул. Якова Усика, 34 м. Миргород, Полтавської області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1