ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/1703/21 Номер провадження 11-кп/814/1192/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000159, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 із внесеними доповненнями на вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Харківці, Гадяцького району, Полтавської області, українця, громадянина України, не одруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу обрано тримання під вартою.

Строк покарання встановлено рахувати з моменту його фактичного затримання.

Вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, у ніч з 22 на 23 квітня 2021 року, близько опівночі, в літній кухні, садиби (№8/1) по провулку Павлова (раніше мав назву «Академіка Павлова») в АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час спільного вживання з господарем алкогольних напоїв між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його знайомим ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виник конфлікт. Його причиною стала образа ОСОБА_7 на жартівливі слова ОСОБА_11 , висловлені під час спілкування.

У ході вказаного словесного конфлікту у ОСОБА_7 виникла особиста неприязнь до ОСОБА_11 , яка у свою чергу на фоні його алкогольного сп`яніння призвела до появи в нього бажання заподіяти ОСОБА_11 тяжке тілесне ушкодження шляхом нанесення удару ножем в область його грудної клітки.

Коли конфлікт по суті було вичерпано, близько 00 год. 10 хв., 23.04.2021, ОСОБА_11 прийняв рішення залишити приміщення літньої кухні, маючи намір іти додому. Практично одразу за ним це ж приміщення вирішив покинути й ОСОБА_7 для реалізації свого умислу щодо заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 . При цьому, ОСОБА_7 попередньо непомітно взяв у кухні ніж та, тримаючи його при собі, пішов слідом за ОСОБА_11 , у напрямку виходу із садиби, маючи намір непомітно нанести йому удар ножем у життєво важливу ділянку тіла - грудну клітку.

У момент, коли ОСОБА_11 вийшов за межі домоволодіння ОСОБА_10 та повернув ліворуч від виходу із садиби, знаходячись за 2-3 м від хвіртки спиною до неї, ОСОБА_7 , практично впритул зблизився із ним. Тут, діючи з прямим умислом, із мотивів помсти за поведінку останнього під час сварки за описаних вище обставин, утримуючи взятий у кухні ніж, у своїй правій руці, за рукоятку, цілеспрямовано наніс один сильний удар його вістрям у ліву частину грудної клітки ОСОБА_11 , коли той знаходився перед ним спиною, тобто зі спини, непомітно для потерпілого.

Від цього, нанесеного ОСОБА_7 удару вістрям ножа, у ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичного експерта №89 від 14.05.2021 утворилося тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітки зліва, ускладнене лівобічним гемопневмотораксом. Таке тілесне ушкодження є тяжким, оскільки було небезпечним для життя ОСОБА_11 в момент його спричинення.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, що виразилися у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя потерпілого в момент заподіяння, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 із внесеними доповненнями просить вирок суду скасувати та направити справу на новий судовий розгляд.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що місцевим судом під час розгляду справи допущено поверхневе дослідження обставин справи, не правильно надано оцінку доказам та обставинам справи.

Крім того вказує, що місцевим судом при призначенні покарання, безпідставно не застосовано ст. 69 КК України та не враховано, окрім обставин, що пом`якшують покарання, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків, інші обставини, а саме те, що він раніше не судимий, не переховувався від слідства та суду, не перешкоджав досудовому розслідуванню та повністю визнав свою вину.

Також наголошує, що його захисник не здійснював належним чином захист його прав та інтересів.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 частково підтримав свою апеляційну скаргу та просив апеляційний суд застосувати до нього положення ст.ст. 69, 75 КК України. Захисник підтримав позицію обвинуваченого. Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції у повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя потерпілого в момент заподіяння - є правильним та обґрунтований належними і допустимими доказами детально наведеними у вироку, як того вимагає ст. 370 КПК України, і учасниками судового провадження не оспорюється у апеляційній скарзі.

Доводи обвинуваченого та його захисника про суворість призначеного покарання обвинуваченому та можливість його виправлення без повної ізоляції від суспільства є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який є особою раніше не судимою, не одружений, працював охоронником в АТ «Ощадбанк». Суд не знайшов обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а обставиною, що його обтяжує визнав вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Також суд врахував висновок ДУ «Центр пробації» про середній ризик небезпеки для суспільства та вчинення повторного правопорушення і думку потерпілого, який наполягав на суворій мірі покарання.

Згідно зі ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Таким чином вбачається, що для застосування даних положень, необхідно встановити декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення при цьому підлягає врахуванню і особа обвинуваченого. В іншому випадку застосування таких положень неможливе.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений просив врахувати обставинами, що пом`якшують покарання його щире каяття та відшкодування шкоди в розмірі 5000 грн.

Згідно вимог діючого кримінального процесуального законодавства, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у мотивованих висновках суду при ухваленні вироку.

Щире каяття - це певний психічний стан особи винуватого, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї винуватості, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної злочином шкоди, тобто визнання винуватості є складовою частиною щирого каяття особи. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину.

Натомість ОСОБА_7 вину визнавав частково, давав показання про ніби то перебування його у стані необхідної оборони під час спричинення потерпілому ножового поранення, що було спростовано дослідженими доказами.

А тому суд правильно вказав про відсутність щирого каяття обвинуваченого.

Що стосується відшкодування обвинуваченим потерпілому 5000 грн., то колегія суддів враховує цю обставину, проте її не можна визнати такою, що пом`якшує покарання, оскільки перераховану суму коштів не можна вважати значною. При цьому колегія суддів враховує тяжкість наслідків для потерпілого у вигляді проникаючого ножового поранення, а також те, що кошти ОСОБА_7 були перераховані безпосередньо перед ухваленням вироку та майже через 2 роки і 6 місяців після вчинення злочину, що вказує не на бажання виправити ситуацію та примиритися із потерпілим, а навпаки створити для себе найбільш сприятливі умови з метою уникнути справедливого покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальною підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням є результат об`єктивної можливості досягнення мети покарання без його реального виконання. Наявність цієї підстави підтверджується сукупністю обставин кримінального провадження, що передусім характеризують вчинений злочин і особу винного.

Враховуючи конкретні обставини справи, а саме те, що напад обвинувачений здійснив зненацька з метою помсти, тяжкість вчиненого злочину, його наслідки у вигляді проникаючого ножового поранення, наявність обтяжуючої покарання обставини, відсутність щирого каяття та примирення з потерпілим, колегія суддів не знаходить підстав для призначення ОСОБА_7 мінімальної міри покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років та звільнення від його відбування з випробуванням.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 із внесеними доповненнями залишити без задоволення, а вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4