Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/778/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участі:

адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_6 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , та обвинуваченого ОСОБА_9 , ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.10.2024 у кримінальному провадженні № 0000110 від 20.01.2023 за ч.3 ст.307 КК України, якою обвинуваченим

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кіровограда, громадянину України, з вищою освітою, не одруженому, безробітному, зареєстрованому та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому,

та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Кіровограда, громадянину України, з середньою освітою, безробітному, не одруженому, інваліда ІІ групи, зареєстрованому та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимому,

продовжено тримання під вартою на строк 60 днів кожному до 14 грудня 2024 року включно, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа (обвинувальний акт) про обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 307 КК України /ЄУН 405/2185/24, кримінальне провадження №0000110 від 20.01.2023 /.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, судом першої інстанції у порядку ст. 331 КПК України розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою зокрема обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , клопотання прокурора судом задоволене.

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3-5 ст. 177 КПК України, які не перестали існувати і не зменшились у тому обсязі, як їх раніше встановлено: можливість обвинувачених чинити спроби переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії умисних особливо тяжких, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, особи обвинувачених, які не мають досить міцних соціальних зв`язків, безробітні, характеристики яких свідчать не на користь обвинувачених.

В апеляційних скаргах особи, які їх подали, ставлять наступні вимоги.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вказує, що ухвала суду є необґрунтованою й безпідставною, а застосований щодо нього запобіжний захід є занадто суворим.

Залишено поза увагою наявність у нього міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, де він мешкає разом із батьками-пенсіонерами, які можуть поручитись за нього та за виконання ним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у разі покладення таких на нього. Крім того, вказує, що він не судимий та позитивно характеризований.

Обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити ухвалу суду першої інстанції і застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, щоб він міг пройти ВЛК.

Зазначає, що наведені прокурором ризики, є припущенням, тоді як ймовірним організаторам злочину обрано запобіжний захід у вигляді застави.

Між тим, судовий розгляд затягується, й, фактично, відбувається тільки продовження строків тримання під вартою.

Він є інвалідом ІІ групи, отримує пенсійне забезпечення, не судимий, має постійне місце проживання.

Він вказує також, що має намір бути корисним суспільству та бажає боронити державу у лавах ЗСУ.

Адвокат ОСОБА_6 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою застосувати щодо її підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України як зокрема носіння електронного засобу контролю, або ж у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для обвинуваченого ОСОБА_8 є занадто суворим.

Судом недостатньо оцінено можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Також судом не взято до уваги характеристики особи обвинуваченого, який не судимий, має міцні соціальні зв`язки, проживає за постійною адресою разом із батьками, які є пенсіонерами.

ОСОБА_8 позитивно характеризований по місцю проживання.

На переконання адвоката, жоден із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, прокурором не доведений.

Не доведено фактично, що обвинувачений чинить спроби переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, - це є лише припущенням сторони обвинувачення.

Ризик вчинення нового кримінального правопорушення не може оцінюватись лише з огляду на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Судом взагалі не оцінено можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, як от: домашнього арешту із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Крім того, судом не визначено заставу.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали подані захистом апеляційні скарги за доводів, у них викладених, думку обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

В судове засідання суду апеляційної інстанції через зайнятість в інших судових засіданнях в інших судах не з`явився прокурор, який був повідомлений про дату і час судового засідання належним процесуальним чином та у встановлені процесуальним законом строки.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Отже, у відповідності до положень вказаної норми процесуального закону, суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності прокурора.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Як слідує з матеріалів клопотання, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на початку березня 2023, стали на шлях втілення у життя злочинного наміру на незаконне придбання та оплатну форму збуту мешканцям м. Кропивницького наркотичних засобів, а саме канабіс, який є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого в Україні заборонений; вони ж, з метою втілення свого наміру, втягнули до своєї злочинної діяльності безробітних мешканців м. Кропивницького ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , з відома ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , у невстановленої слідством особи протягом початку березня 2023-08.11.2023 незаконно придбавали канабіс, який у подальшому перевозили до місць свого проживання, де зберігали, з метою подальшого збуту, крім того підготовлювали канабіс для його подальшого збуту (висушували, відокремлювали частини рослини, фасували у пакети), після чого фасовані пакети з канабісом ОСОБА_10 і ОСОБА_11 видавали ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Останні ж, зберігали наркотичний засіб по місцю свого проживання, періодично збуваючи його місцевим мешканцям за 130-170 гривень за грам наркотичного засобу.

Зафіксовано, що ОСОБА_9 і ОСОБА_8 26.04.2023, 02.05.2023, 05.07.2023, 08.11.2023, збули особам із зміненими анкетними даними наркотичний засіб канабіс, за грошові кошти.

Крім того, наркотичний засіб канабіс у великому розмірі віднайдений та вилучений по місцю проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під час проведення санкціонованого обшуку працівниками поліції.

ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України 20.11.2023, повідомлено про підозру.

У подальшому, 22.11.2023, ухвалою слідчого судді щодо ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначено заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

ОСОБА_9 затримано 20.11.2023, повідомлено про підозру, а 21.11.2023 ухвалою слідчого судді застосовано щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначено заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Загальний строк тримання обвинувачених під вартою наразі не перевищує меж розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинувачених на цей період, а його продовження, - є співрозмірним меті заходу і забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу у даному кримінальному провадженні.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України, карається позбавленням волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Тобто, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 інкримінується вчинення умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 178 КПК України врахуванню підлягають наступні обставини.

Обидва обвинувачені мають місце проживання та реєстрації, але безробітні, сталого джерела доходу не мають, як і коштів для існування, що, як свідчать матеріали клопотання та суть пред`явленого обвинувачення, спонукало їх вдатися до протиправного шляху збагачення за кошт вчинення незаконного збуту наркотичних засобів, не одружені, без утриманців, досить міцних соціальних зв`язків не мають. ОСОБА_9 має інвалідність ІІ групи.

Обвинувачений ОСОБА_9 не судимий, стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 20.03.2020 обвинувальний акт за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 306, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317 КК України, направлено до Кіровського районного суду м. Кіровограда, де триває судове слідство.

Зазначене свідчить, що ОСОБА_8 , не зважаючи на наявність обвинувачення в суді, під час судового розгляду кримінального провадження, вчинив інший аналогічний злочин.

У конкретному випадку можливо стверджувати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

Зважаючи на тяжкість інкримінованих злочинів, розуміючи, яка міра покарання загрожуватиме їм у разі визнання винуватими, обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , не маючи міцних соціальних зв`язків, можуть переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочинів, залишити територію області.

При цьому, слід зауважити, що в тих умовах, які наразі існують в Україні, викликаних військовою агресією російської федерації проти України, у обвинувачених збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинувачених та їх місцезнаходження.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , у даному випадку, не на користь обвинуваченого свідчить інформація про наявність іншого обвинувачення в місцевому суді, де триває судове слідство, і під час тривання якого ОСОБА_8 інкримінується вчинення нового аналогічного злочину.

Також є підстави вважати, що з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачені можуть чинити спроби незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні. Зауважується, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду.

Слід брати до уваги, що безробіття, відсутність сталого джерела доходу, заробітку або іншого законного джерела отримання коштів до існування, може спонукати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 і у подальшому отримувати дохід від незаконного збуту наркотичних засобів, а тому є об`єктивні підстави вважати, що існує ризик вчинення обвинуваченими нового (аналогічного) кримінального правопорушення у разі застосування стосовно них більш м`якого запобіжного заходу.

При вирішенні питання продовження стосовно обвинувачених дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Наразі більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Щодо визначення застави обвинуваченим.

Як встановлено, попередніми ухвалами, зокрема, ухвалами слідчих суддів, визначався розмір застави: для ОСОБА_8 у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а для ОСОБА_12 у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб; заставу внесено не було.

Доводи апеляційних скарг про наявність постійного місця проживання обвинувачених уособлено вказане не убезпечить від встановлених ризиків.

Факт проживання ОСОБА_8 разом із батьками, як встановлено, не впливає на поведінку обвинуваченого, не стримує його від протиправних вчинків, вочевидь не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, з огляду на те, що обвинувачений є повнолітнім, а батьки є пенсіонерами, особами похилого віку, тому не здатні достатнім та належним чином контролювати поведінку обвинуваченого або істотно корегувати її.

Відтак, з огляду на зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника-адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 жовтня 2024 року про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою у кримінальному провадженні № 0000110 від 20.01.2023 за ч.3 ст.307 КК України на строк 60 днів, а саме до 14 грудня 2024 року включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4