Провадження 1-кп/522/1541/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року Місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000371 від 14.11.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, має вищу освіту, який є фізичною особою підприємцем (ФОП « ОСОБА_3 ), має на утриманні неповнолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурори - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисник - ОСОБА_6

обвинувачений - ОСОБА_3

інші учасники кримінального провадження:

представники потерпілого - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпіла- ОСОБА_3 ,

УСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведним

11 листопада 2023 року приблизно о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_3 знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник словесний конфлікт з дружиною ОСОБА_3 .

Реалізуючи раптово виниклий протиправний намір, спрямований на спричинення фізичної шкоди здоров?ю потерпілої, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті особистої неприязні, виниклої в ході тривалих сімейних конфліктів, ОСОБА_3 взяв з кухонного столу скляну тарілку та умисно наніс один удар в лобову частину голови потерпілої, внаслідок чого тарілка розбилась на уламки, спричинивши ОСОБА_3 пошкодження голови та поріз середнього пальця лівої руки, якою потерпіла намагалася прикрити голову від удару.

В подальшому потерпіла ОСОБА_3 з метою захисту схопила ОСОБА_3 за комірець светра руками, намагаючись утримати останнього від подальшого нанесення їй тілесних ушкоджень, після чого обидва не втримались і впали на кухонний диван, та в той час, коли потерпіла ОСОБА_3 перебувала в положенні лежачи, ОСОБА_3 , діючи умисно, руками здійснив захват шиї потерпілої.

В результаті протиправних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_3 спричинено наступні тілесні ушкодження, а саме: садна і синець лобної ділянки, та садна передплічь, які згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також різану рану 3 пальця лівої кисті, яка згідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

За наведених обставин ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

2.Позиція сторони захисту

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, пояснивши, що за наведених у обвинувальному акті обставин між ним та його дружиною ОСОБА_3 дійсно відбувся конфлікт. Остання під час розмови запропонувала здійснити поїздку до Греції, утім він вважав це недоцільним та відповів відмовою. Далі він приліг на диван, а потерпіла почала готувати вечерю. Згодом він вирішив поїсти, утім потерпіла вирвала в нього тарілку та вдарила його по голові. У відповідь він взяв тарілку та вдарив її по голові, потім вони впали на диван та почали боротись. В цей час до кухні зайшов син ОСОБА_9 і на цьому конфлікт припинився. Вважає, що потерпіла отримала тілесні ушкодження внаслідок власних дій, тобто в той час, коли задавала йому удару тарілкою. Водночас шкодує з приводу казаного конфлікту, готовий примиритися, утім потерпіла всяко цьому перешкоджає. Цивільний позов не визнає.

Під час судових дебатів сторона захисту не заперечувала викладені у обвинувальному акті фактичні обставини, зазначивши, що ОСОБА_3 у повному обсязі визнає свою винуватість та щиро розкаюється у вчиненому проступку.

У відповідь на роз`яснення судом сторонам права на примирення, обвинувачений повідомив про наявність такого наміру, утім зазначив, що потерпіла з незрозумілих причин відмовилася від врегулювання конфлікту у такий спосіб.

3.Докази дослідженні під час судового розгляду

Показання потерпілої ОСОБА_3 , яка пояснила суду, що обвинувачений ОСОБА_3 є її чоловіком. У шлюбі вони перебувають тривалий час, іноді між ними виникали конфлікти та непорозуміння. 11 листопада 2023 року в приблизно в обідній час вона перебувала в приміщенні кухні за місцем свого проживання та розмовляла з сином. Обвинувачений раптово наблизився до неї та почав різко висловлюватись на її адресу, оскільки вона, начебто, виправдовувала осіб, які під час воєнного стану покидають країну. Вона готувала суші, ОСОБА_3 почав лаятися на її адресу, підбіг до столу, взяв ганчірку та засунув їй до рота, потім вдарив тарілкою по голові. Під час боротьби вони впали на диван де він почав її душити. В цей час до кухні повернувся їх син ОСОБА_9 та, побачивши сліди крові, викликав швидку і поліцію. Під час конфлікту вона отримала садни та порізи. В результаті отриманих ушкоджень в неї були тривалі головні болі та болюча рана на пальці. За свій вчинок обвинувачений не приніс їй вибачення. Син намагався їх помирити, був ініціатором проведення психотерапії, однак до конкретних дій це не дійшло. Тому вона просить суд притягнути ОСОБА_3 до передбаченої законом відповідальності.

Показання свідка ОСОБА_10 , який пояснив у суді, що обвинувачений та потерпіла є його батьками. 11.11.23 р. приблизно після 13 години він вийшов на балкон покурити, та невдовзі почув крики і повернувся до приміщення квартири. Увійшовши до кухні, побачив що між батьками відбувається чергова сварка і бійка. Мама лежала на дивані, а зверху на ній знаходився батько та простягав руки до її шиї. Він почав їх рознімати та викликав поліцію. Подібні сутички виникали із періодичністю один раз на пів року, іноді навіть без приводу. У минулому він неодноразово був свідком того, як батько «прикладав руки» до мами. Своїми протиправними діями ОСОБА_3 викликає страх і побоювання у потерпілої. Він вживав заходи щодо їх примирення, пропонував звернутися всією сім`єю до психолога, утім батько відмовився.

Показання свідка ОСОБА_11 , яка пояснила суду, що потерпіла є її двоюрідною сестрою. Між ними гарні стосунки. Зі слів сестри їй відомо, що обвинувачений вдарив її тарілкою по голові і вона вимушена була викликати поліцію та швидку. Їй зашивали поріз. У неї це не викликало здивування, оскільки ще з 2010 року вона помічала агресію обвинуваченого по відношенню до потерпілої. Вона неодноразово чула нецензурну лайку від обвинуваченого на адресу потерпілої, бачила як він шарпав її за одяг.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.11.2023 р., згідно із яким ОСОБА_3 повідомила, що 11.11.2023 року її чоловік ОСОБА_3 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство, а саме: задав по голові тарілкою ударів, вчиняв психічний тиск і виражався нецензурною лайкою. Потерпіла ОСОБА_3 звернулась до МКЛ №1 для надання медичної допомоги. Очевидцями події були їх діти ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Протокол проведення слідчого експерименту від 18.11.2023 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_3 розповіла про обставини вчинення кримінального правопорушення та продемонструвала поведінку учасників конфлікту на місці.

Висновок судово-медичної експертизи №1654 від 14.11.2023 року, згідно якого у поетрпілої ОСОБА_3 виявлені наступні тілесні ушкодження: різана рана 3-го пальця лівої кисті, садна та синець лобної ділянки, садна передпліч. Різана рана 3-го пальця лівої кисті утворилася від дії ріжучого предмета, садна передпліч утворилися від дії гострого предмета. Не виключено, що такими предме-тами могли бути елементи розбитої тарілки Синець та садна лобної ділянки утворилися від дії тупих, твердих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились Наявні ушкодження виникли незадовго до звернення ОСОБА_3 до лікувального закладу, і таким чином могли бути заподіяні 11.11.2023 р.. Різана рана 3-го пальця лівої кисті викликає розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більш як три тижні (21 день). За цим критерієм, згідно п.п.2.3.3 і 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Садна та синець лобної ділянки, садна передпліч самі по собі, як в сукупності, так і окремо, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, відповідно до п.п. 2.3.5 і 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (1995 р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

4.Кваліфікація судом дій обвинуваченого

Згідно із положеннями ст.337 КПУ, яка визначає межі судового розгляду, судовий розгляд проведено лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд кваліфікує протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.2 ст.125 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

5.Аналіз доказів та висновки суду

Досліджені безпосередньо в суді докази, які суд поклав в основу вироку, узгоджуються між собою, зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Так, обвинувачений не оспорював, що задав потерпілій удару тарілкою по голові та в судових дебатах визнав свою вину у повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_3 під час досудового розслідування і в суді наполягала на тому, що обвинувачений під час словесного конфлікту вдарив її тарілкою по голові. Під час боротьби вони впали на диван де він почав її душити. Цього ж дня вона звернулася за медичною допомогою до лікаря.

Свідок ОСОБА_10 , який є сином обвинуваченого та потерпілої, у суді підтвердив подію конфлікту між ними за наведених у обвинувальному акті обставин. При цьому зазначив, що між батьками подібні конфлікти виникали систематично, а тому він намагався їх владнати шляхом залучення психолога.

Свідок ОСОБА_11 під час допиту в суді також повідомила про особливі стосунки між потерпілою і обвинуваченим, що полягають у застосуванні агресії з боку останнього.

Під час слідчого експерименту потерпіла розповіла і продемонструвала подію правопорушення на місці злочину.

Згідно із висновком судово-медичної експертизи потерпілій ОСОБА_3 спричинено наступні тілесні ушкодження, а саме: садна і синець лобної ділянки, та садна передплічь, які згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також різану рану 3 пальця лівої кисті, яка згідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, показання потерпілої, які суд бере до уваги, у повному обсязі узгоджуються із показаннями свідків, висновком експерта і письмовими доказами.

Проаналізованих доказів достатньо для ухвалення рішення щодо винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Правова оцінка фактичної та юридичної підстав кваліфікації діяння, інкримінованого стороною обвинувачення кримінального правопорушення, дають підстави дійти висновку про наявність у діях обвинуваченого складу кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

6.Щодо призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченому суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують, чи обтяжують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, є кримінальним проступком, який карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

ОСОБА_3 є громадянином України, має вищу освіту, є фізичною особою підприємцем (ФОП « ОСОБА_3 ), має на утриманні неповнолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та мешкає у м.Одесі, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Відомостей щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та нарколога, зловживання ними алкогольними напоями чи наркотичними засобами немає.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено, оскільки формальне визнання ним вини під час судових дебатів не може розцінюватися як щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, згідно ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання, суд вважає за необхідне призначити йому за вчинений ним кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України, покарання у вигляді штрафу, вважаючи дане покарання необхідним для його перевиховання та попередження вчинення нових злочинів.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

7.Щодо цивільного позову.

Адвокатом ОСОБА_13 в інтересах потерпілої ОСОБА_3 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 70 000 гривень, завданої злочином, та стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 26000 гривень.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 70 000 гривень, судом встановлено наступне.

За приписами ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Частинами 4-5 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, що стосується розміру моральної шкоди, суд враховує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд бере до уваги, висновок висвітлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020, справа №752/17832/14-ц, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, а саме пункту 3 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі по тексту - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв?язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 даної Постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. Як убачається з пункту 9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Судом враховано характер отриманих ушкоджень здоров`ю потерпілої, тимчасову відірваність від активного соціального життя, емоційну напругу, почуття образи, обурення, та обставини справи у їх сукупності. Тому суд вважає, співмірним заподіяній моральній шкоді стягнення на користь потерпілого з обвинуваченого грошових коштів у сумі 50 000 гривень.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу.

Також з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені нею процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 26000 гривень.

Так, згідно зі ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються, в тому числі, із витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Приписами ч.1 ст.124 КПК України встановлено, що в разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Наведені вище норми кримінального процесуального закону регулюють прядок відшкодування витрат, понесених учасником кримінального провадження в зв`язку з його участю в досудовому розслідуванні та судовому провадженні. Згідно з цими нормами в разі визнання обвинуваченого винуватим у вчинення кримінального правопорушення з нього стягуються процесуальні витрати, що були понесені учасниками кримінального провадження.

Потерпіла понесла в даному кримінальному провадженні витрати на правову допомогу, розмір яких підтверджується належними доказами, зокрема: договір про надання правової допомоги №1-149 від 04.12.2023 року, акт приймання-передачі наданих правових послуг від 09.05.2024 року №1, платіжні інструкції від 12.12.2023 та 04.04.2024 року.

Приймаючи до уваги ступінь складності справи (невисокий), обсяг наданої правової допомоги, суд приходить до висновку, що позивачем до суду надано належні докази на підтвердження понесених нею судових витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Суд також зважає, що доказів неспівмірності вказаних витрат обвинуваченою до суду надано не було. За таких обставин, наявні правові підстави для стягнення з обвинуваченого на користь цивільного позивача - потерпілої, понесених судових витрат у розмірі 26000 грн, оскільки такі витрати безпосередньо пов`язані з розглядом даної справи.

8.Щодо інших питань

Речові докази до справи не долучались.

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-376 КПК України, ст.ст.1-125 КК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1700 гривень на користь держави.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому не обирати.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_14 в якості відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди 50 (п`ятдесят) тисяч гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_14 витрати на правничу допомогу у розмірі 26000 гривень.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою яка тримається під вартою, протягом цього ж часу з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченим, а також не пізніше наступного дня після оголошення направити учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_15

01.08.2024