У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/10969/24

№ 1-кс/183/2159/24

30 жовтня 2024 року м. Самар Дніпропетровської області

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_4 ,погоджене прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000025 від 09 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, про дозвіл на проведення обшуку,

в с т а н о в и в :

У провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську,перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 березня 2024 року за № 0000025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_4 ,погоджене прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000025 від 09 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, про дозвіл на проведення обшуку.

В обґрунтування клопотання зазначено, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах воєнного стану, добровільно зайняв посаду в незаконному правоохоронному органі (збройному формуванні країни агресора), створеному на тимчасово окупованій території, а також залучив до співпраці з вказаним незаконним формуванням ряд громадян України з метою надання цьому формуванню допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших формувань, утворених відповідно до законів України, для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

У ході проведення оперативно-розшукових заходів, установлено, що до здійснення вказаної незаконної діяльності ОСОБА_6 могли бути залучені громадяни України, зокрема, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім цього, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на праві приватної власності в рівних частках належить квартира загальною площею 51,88м?, за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, з метою рятування майна, речей які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення в період часу з 19 години 35 хвилин 21.10.2024 до 22 годин 25 хвилин 21.10.2024 року проведено обшук домоволодіння, а саме квартири загальною площею 51,88 м?, за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності в рівних частках належить ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , під час якого, було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон «Redmi» в корпусі сірого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 з сім картою «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_4 , який зі слів належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та який поміщено в сейф-пакет № 2002574;

- чорнові записи у вигляді папірців на 8 аркушах різного розміру з записами у вигляді абонентських номерів, які зі слів належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та, які поміщено в сейф-пакет № 2002575;

- чорнові записи у вигляді блокнота з написом на обкладинці «Коли страх огортає мене надіюсь на тебе», які зі слів належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та які поміщено в сейф-пакет № 2002575;

- мобільний телефон «Homtom» modelS99 в корпусі білого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 з сім картою «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_7 та сім картою «Vadafon», який зі слів належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та який поміщено в сейф-пакет № 2002576.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.

Відповідно до ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Іншим чином отримати дані предмети (майно) було неможливо і у разі зволікання часу, звернення до суду і отримання ухвали на обшук вказаний автомобіль могли бути знищені, що б призвело до втрати доказів, а тому було проведено невідкладний обшук.

Таким чином, невідкладний обшук був найбільш доцільним та ефективним способом відшукання та вилучення вилучених речей (майна), фіксування обстановки місця злочину, яке має значення для досудового розслідування.

Обшук також проведено невідкладно, з метою відшукання і збереження речових доказів, щоб не допустити їх знищення.

Враховуючи вищевикладене, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення і збереження майна (речових доказів) слідчий просив визнати законним проведення обшуку проведеного в період часу з 19 години 35 хвилин 21.10.2024 року до 22 годин 25 хвилин 21.10.2024 року, домоволодіння, а саме квартири загальною площею 51,88 м?, за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності в рівних частках належить ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , під час якого, було виявлено та з метою рятування майна вилучено, речі, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, мотивуючи його обставинами, в ньому викладеними.

Слідчий суддя, вислухавши прокурора, дослідивши клопотання, дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Краматорську,здійснюється досудове розслідування, кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 березня 2024 року за № 0000025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Під час досудового розслідування, зібраними матеріалами встановлено особу, яка причетна до скоєння вказаного кримінального правопорушення - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рапорту заступника начальника відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську, ОСОБА_6 було завербовано громадянок України ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .

Також, у вказаному рапорті зазначено, що в ході оперативно-розшукових заходів встановлено, що 21.10.2024 року о 16.50 годині ОСОБА_7 потрапила до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка праві приватної власності в рівних частках належить ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Тобто, органом досудового розслідування було встановлено, що до здійснення незаконної діяльності ОСОБА_6 могла бути залучена ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить на праві приватної власності в рівних частках належить ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Слідчим суддею досліджено матеріали вказаного клопотання, зокрема, протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 21.10.2024 року, який показав, що він познайомився з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 в церкві «свідків Ієгови». Вказав, що в ході розмови з жінками йому стало відомо, що останні підтримують війну в Україні та пропагандують приход РФ, вони неодноразово висловлювали свої проросійські погляди та невдоволення політикою української влади, вихваляли російську федерацію, та говорили про те, як буде добре жити, коли російська влада прийде до м. Запоріжжя, що треба знищувати українських військових та правоохоронців, і те, що вони готові всіляко сприяти цьому. Також в ході розмови з вказаними особами йому стало відомо, що з метою передачі координат місць розташування військових на території м. Запоріжжя комусь в РФ, вони ходять та фотографують місця скупчення військових. Одним з таких місць була саме будівля ТУ ДБР у м. Мелітополь.

Слідчим суддею також досліджено інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, в якій зазначено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності в рівних частках належить ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, процесуальними джерелами яких можуть бути показання, речові докази, документи, висновки експертів. Одним з таких порядків є саме проведення огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК України метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Частиною 2 ст. 237 КПК України установлено, що огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 234 КПК України, під час розгляду клопотання слідчим суддею, прокурору, слідчому необхідно довести наявність достатніх підстав вважати, що: було вчинено кримінальне правопорушення; відшукувані речі і документи мають значення для досудового розслідування; відомості, які містяться у відшукуваних речах і документах, можуть бути доказами під час судового розгляду; відшукувані речі, документи або особи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи; за встановлених обставин обшук є найбільш доцільним та ефективним способом відшукання та вилучення речей і документів, які мають значення для досудового розслідування, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб, а також заходом, пропорційним втручанню в особисте і сімейне життя особи.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Оскільки досліджені під час судового розгляду матеріали свідчать про наявність підстав, визначених для проведення невідкладного обшуку, та не містять відомостей про наявність передбачених ч. 5 ст. 234 КПК України обставин, які б вказували на порушення органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону, вважаю доведеною необхідність проведенняобшуку в період часу з 19 год. 35 хв. 21.10.2024 року до 22 год. 25 хв. 21.10.2024 року.

При цьому слідчий суддя враховує постанову Верховного Суду України (справа № 466/525/22, провадження № 51-7310кмо23) щодо проведення обшуку (огляду) житла чи іншого володіння особи без рішення суду в невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей чи майна чи безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, з дотриманням обмежень і умов, передбачених законодавством (статтями 214, 233, 237 КПК), не порушує засади недоторканності житла чи іншого володіння особи, в якій ВС зазначив про наступне.

Щодо поняття «майно» у розумінні ч. 3 ст. 233 КПК України.

Виходячи з положень КПК, термін «майно» вживається в розумінні, яке є ширшим за обсягом порівняно з відповідним цивільно-правовим поняттям, і включає в себе матеріальні об`єкти, що мають або можуть мати ознаки речових доказів.

Так, у КПК вказано, зокрема:

- … гроші, цінності та інше майно … одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення … або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення (п. 6 ч. 1 ст. 91);

- майно, що було ... вилучене з обігу; підшукане, виготовлене, пристосоване або використане як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегло на собі його сліди; яке не має ніякої цінності і не може бути використане (ч. 9 ст. 100);

- тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (ч. 2 ст. 167);

- арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (ч. 2 ст. 170);

- арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170);

- у ч. 3 ст. 234 зазначається про «індивідуальні або родові ознаки речей, документів, іншого майна»;

- предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236). Тобто тимчасово вилученим «майном» є, серед іншого, «предмети, які вилучені законом з обігу». Це характерно і для ч. 7 ст. 237 КПК.

Системний аналіз положень КПК також свідчить, що поняття майно, з одного боку, та речові докази, з іншого, можуть розглядатися як ціле і частина відповідно. Такі заходи забезпечення кримінального провадження, як тимчасове вилучення майна та арешт майна, виходячи навіть з їх назви, взагалі застосовуються до різних категорій майна, але серед іншого - безпосередньо до речових доказів.

Взаємопоєднане тлумачення приписів кримінального процесуального закону недвозначно свідчить, що в розумінні ч. 3 ст. 233 КПК поняття «майно» охоплює своїм змістом речі, документи, гроші, інші цінності та матеріальні об`єкти, серед яких, предмети, знаряддя, засоби вчинення кримінального правопорушення, які мають або можуть мати ознаки речових доказів.

Щодо поняття «врятування» в аспекті застосування ч. 3 ст. 233 КПК України.

Право на повагу до житла як складова права на приватність належить до основоположних прав людини, закріплених на національному та міжнародному рівнях.

Конституційний Суд України в Рішенні від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 наголосив на тому, що гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини, ст. 8 Конвенції, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини).

У згаданому Рішенні Конституційний Суд України також зазначив, що конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства, а також задля запобігання кримінальним правопорушенням.

Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, за відповідних обставин, може визнаватися легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Приписи ст. 30 Конституції України гарантують кожному недоторканність житла.

Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду й обшуку.

Отож, із положень ст. 30 Конституції України слідує таке:

- допускається наявність невідкладних випадків, коли дозволений інший, за відсутності вмотивованого рішення суду, встановлений законом порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку;

- невідкладність випадків законодавець обумовлює врятуванням життя людей, майна чи безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.

Зазвичай підставою для обмеження права на недоторканність житла в позасудовому порядку здебільшого є екстремальні випадки природного чи техногенного характеру.

Інакший, установлений законом порядок, передбачений ч. 3 ст. 233 КПК, згідно з якою слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення.

У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний після здійснення таких дій невідкладно звернутися post factumдо слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку.

Наявність єднального сполучника «та» між словосполученнями «врятування життя людей» і «врятування майна» ОП ККС ВС сприймає як законодавче визначення альтернативних випадків щодо невідкладного проникнення, де слово «людей» у формулюванні відповідної підстави, у розумінні ч. 3 ст. 233 КПК, уособлює необхідність врятування життя хоча б однієї особи.

Немає підстав у контексті приписів ст. 30 Конституції України та ч. 3 ст. 233 КПК заперечувати допустимість проведення в житлі чи іншому володінні особи огляду й обшуку після проникнення до такого житла чи іншого володіння особи за наявності невідкладних випадків.

По-перше, йдеться про кримінальну процесуальну діяльність слідчого, дізнавача, прокурора до постановлення ухвали слідчого судді щодо проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку (ст. 30 Конституції України), яка реалізується на підставі ч. 3 ст. 233 КПК. Отже, очевидною є підпорядкованість законодавчо визначеної мети невідкладного обшуку - врятування майна вирішенню і розв`язанню тих завдань, про які йдеться в ст. 2 КПК.

По-друге, в аспекті виконання завдань кримінального провадження термін «врятування» означає усувати загрозу смерті, знищення; захищати існування; оберігати, укривати від шкідливого, небажаного, небезпечного впливу життя людей та майна. Телеологічне тлумачення безсумнівно вказує на такі підстави невідкладного обшуку, як реальна загроза того, що предмет, який розшукується та підлягає вилученню, може бути знищено через зволікання з його відшуканням, відповідно - метою такого відшукання є запобігання знищенню об`єктів, що можуть мати значення речових доказів.

Приписи ч. 3 ст. 233 КПК передбачають можливість проникнення до житла (іншого володіння) в процесі здійснення кримінальної процесуальної діяльності для розслідування кримінальних правопорушень. Відповідно, під час проникнення можуть проводитися необхідні процесуальні дії, спрямовані на рятування майна, серед іншого, об`єктів матеріального світу, які мають або можуть мати ознаки речових доказів під час проведення обшуку. У ситуації, коли слідчому чи прокурору стає відомо про можливе знищення майна, яке може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, застосовуються положення ч. 3 ст. 233 КПК щодо його врятування, які є підставою для невідкладного проникнення до житла (іншого володіння).

Щодо невідкладності випадку в розумінні ч. 3 ст. 233 КПК України.

Проведення обшуку (огляду) житла чи іншого володіння особи без рішення суду в невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей чи майна чи безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, з дотриманням обмежень і умов, передбачених законодавством (статтями 214, 233, 237 КПК), не порушує засади недоторканності житла чи іншого володіння особи.

З метою належного вирішення завдань, визначених у ст. 2 КПК, їх розв`язання, а також нейтралізації загроз з боку суб`єктів протиправної поведінки чи інших осіб, які діють на їх користь, у ч. 3 ст. 233 КПК з метою реалізації правоохоронюваних інтересів установлено спеціальні правила. Неможливість забезпечити збереження доказів без їх негайного відшукання і вилучення обумовлює невідкладну необхідність вжиття передбачених КПК процесуальних заходів з метою врятування (збереження) відповідного майна, зокрема шляхом проведення обшуку до отримання ухвали слідчого судді. При цьому висока ймовірність протягом короткого часу знищення таких доказів зумовлює невідкладність вжиття заходів з метою їх збереження.

Про наявність у сторони обвинувачення обґрунтованих побоювань того, що майно може бути знищеним, може свідчити як наявність у слідчого та прокурора відповідних даних, що воно може бути знищене, з огляду на відомості, отримані оперативним шляхом, з повідомлень свідків, потерпілих, підозрюваних чи з інших належних та допустимих джерел, які вказують, що майно може бути знищено, так і специфіка розвитку подій у розслідуванні кримінального провадження, коли, наприклад, один із співучасників кримінального правопорушення був затриманий, то побоювання того, що його затримання може змусити інших співучасників знищити речові докази, стають досить реальними.

Викриття кримінального правопорушення створює очевидну і реальну загрозу (високу ймовірність) швидкого знищення речових доказів третіми особами (співучасниками, родичами або друзями підозрюваного тощо), зацікавленими в унеможливленні ефективного розслідування. Водночас дотримання порядку попереднього отримання дозволу слідчого судді на проведення обшуку (який включає складання та подання до суду вмотивованого клопотання, його розподіл автоматизованою системою, прийняття до провадження слідчим суддею, проведення судового засідання та складання за його результатами ухвали) зумовлює відповідні можливості для знищення доказів особами, яким відомо про факт затримання правопорушника, у проміжок часу, витраченого на виконання передбачених у законі ординарних процедур. Зазначена обставина з високою вірогідністю може позбавити сторону обвинувачення можливості належно реалізувати передбачені ст. 93 КПК повноваження щодо збирання доказів задля виконання завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК).

ОП ККС ВС виходить із того, що проникнення до житла чи іншого володіння особи є альтернативою попередньому отриманню ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук у ситуаціях, коли існують обґрунтовані побоювання, що за цей час майно буде знищено в разі дотримання ординарного порядку. Необхідність віднайти і вилучити об`єкти, які можуть бути речовими доказами, в контексті ч. 3 ст. 233 КПК є виправданою, якщо існують обґрунтовані підстави до припущення про наявність реальної загрози знищення майна.

У клопотанні, доданих матеріалах, в ухвалі слідчого судді, постановленій post factum, має йтися про мету (намагання, прагнення) зберегти речові докази від прогнозованої втрати, за наявності обґрунтованого припущення про існування реальної загрози їх знищення. У клопотанні про надання дозволу на обшук у порядку ч. 3 ст. 233 КПК, доданих матеріалах, має бути вказано, які саме обставини до моменту проникнення свідчили, що дотримання ординарного порядку може спричинити втрату майна, що існує реальна конкретна загроза такої втрати, знищення, зазначено, чому загроза небезпідставно сприймається як реальна.

В контексті проведення обшуку без попередньо отриманого судового дозволу Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує в низці своїх рішень, зокрема в справах Kuzminas v. russia (заява № 69810/11 від 21 грудня 2021 року, § 22), K.S. and M.S. v. Germany (заява № 33696/11 від 6 жовтня 2016 року, § 42), Tortladze v. Georgia (заява № 42371/08 від 18 березня 2021 року, § 57), що мета виявити речові докази, які можуть бути корисними для кримінального розслідування серйозного злочину послідовно визнається Судом законною, позаяк вона переслідує інтереси громадської безпеки і пов`язана із запобіганням злочинам та захистом прав інших осіб.

Разом із тим, ЄСПЛ вважає вагомим те, аби невідкладні обставини, на які посилалися органи влади, вирішивши провести обшук без рішення суду, дійсно підтверджувалися матеріалами справи та конкретними обставинами, й в цілому виправдовували таку терміновість з боку правоохоронних органів. Крім того, важливим є як дотримання процесуальних гарантій під час проведення такого обшуку та судовий контроль за його законністю post factum, так і забезпечення заявникові можливості оскаржувати докази, здобуті в такий спосіб, в межах кримінального провадження проти нього. Недотримання таких вимог має наслідком констатацію ЄСПЛ відповідного порушення статей 6 та / або 8 Конвенції.

Відсутність попереднього судового ордеру може бути компенсована наявністю судового перегляду post factum законності та необхідності відповідного заходу. Перегляд національними судами заходу, що порушує статтю 8 Конвенції, забезпечує відповідний засіб правового захисту для зацікавленої особи за умови, що суддя ефективно перевіряє законність та обґрунтованість оскаржуваного заходу і, за необхідності, виключає з кримінального провадження зібрані докази(див. рішення у справі Brazzi v. Italy, no. 57278/11, §§ 44-45, від 27 вересня 2018 року).

Вимога про наведення мотивів для проведення обшуку саме невідкладно, безпосередньо пов`язана з ефективністю наступного судового контролю. Якщо слідчим суддею в порядку судового контролю або судом під час перевірки допустимості доказів не буде встановлено (підтверджено) наявності підстав для невідкладного проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді, результати відповідного обшуку (без попереднього дозволу суду) слід вважати такими, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частиною 2 ст. 235 КПК передбачено, що ухвала про дозвіл на проведення обшуку повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбаченим цим Кодексом. Приписами ст. 234 КПК визначені обставини, які підлягають дослідженню слідчим суддею під час вирішення питання про обшук, який ще не було проведено органами досудового розслідування.

Водночас під час розгляду питання про надання дозволу на обшук у порядку ч. 3 ст. 233 вказаного Кодексу слідчий суддя, крім зазначених обставин, має перевірити, чи дійсно були наявні підстави для невідкладного проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді, деталізувати у своєму рішенні питання про необхідність проведення обшуку за невідкладних обставин та вилучення конкретних предметів. Недотримання таких стандартів ЄСПЛ сприймає як ситуацію, коли відсутність попереднього судового дозволу на проведення обшуку не була компенсована наявністю судового перегляду ex post facto (див., рішення в справі Tortladze v. Georgia (no. 42371/08, § 65, 18 березня 2021 року).

Щодо невідкладного судового контролю post factum.

Довільне виконання правила про невідкладний ретроспективний судовий контроль, тобто з пропуском строку, що був об`єктивно для цього потрібен, не відповідає критерію «невідкладності», якщо наявні в матеріалах кримінального провадження обставини не свідчать про об`єктивні й нездоланні перешкоди звернутися з відповідним клопотанням якнайшвидше, та є порушенням приписів ч. 3 ст. 233 КПК.

Враховуючи вищевикладене, на переконання слідчого судді досліджені в ході судового розгляду матеріали клопотання свідчать про наявність підстав, визначених для проведення невідкладного обшуку, а тому вважаю клопотання має бути задоволено, оскілки прокурором доведеною необхідність проведенняобшуку в період часу з 19 год. 30 хв. 21.10.2024 року до 01 год. 32 хв. 22.10.2024 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 233, 234, 235 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_4 ,погоджене прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000025 від 09 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, про дозвіл на проведення обшуку - задовольнити.

Надати дозвіл проведення обшуку, проведеного в період часу з 19 години 35 хвилин 21.10.2024 року до 22 годин 25 хвилин 21.10.2024 року, домоволодіння, а саме квартири загальною площею 51,88 м?, за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності в рівних частках належить ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , керівником Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_12 , з метою рятування майна, речей які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення під час якого вилучено: мобільний телефон «Redmi» в корпусі сірого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 з сім картою «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_4 , який за слів належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та який поміщено в сейф-пакет № 2002574; чорнові записи у вигляді папірців на 8 аркушах різного розміру з записами у вигляді абонентських номерів, які зі слів належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та які поміщено в сейф-пакет № 2002575; чорнові записи у вигляді блокнота з написом на обкладинці «Коли страх огортає мене надіюсь на тебе», які зі слів належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та які поміщено в сейф-пакет № 2002575; мобільний телефон «Homtom» model S99 в корпусі білого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 з сім картою «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_7 та сім картою «Vadafon», який зі слів належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та який поміщено в сейф-пакет № 2002576.

Роз`яснити, що ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук, проведений органом досудового розслідуванняв порядку ст. 233 КПК України, не надає права на проведення повторного обшуку цього володіння особи.

Строк дії ухвали - один місяць з дня її постановлення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1