Справа № 461/3741/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/979/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № №0000365 від 13.04.2024 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, Львівської області, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст.89 КК України несудимого,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 20 серпня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Галицького районного суду м. Львова від 20 серпня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 10 000 грн.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 , 13 квітня 2024 року приблизно о 10 год. 50 хв., перебуваючи на АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого словесного конфлікту з ОСОБА_9 , правою рукою схопив за праве передпліччя останнього та потягнувши його до себе, наніс декілька ударів кулаком лівої руки в ділянку обличчя, зокрема, у область носа та очей потерпілого , спричинивши умисне легке тілесне ушкодження у вигляді садна на верхній повіці правого ока, в ділянці спинки носа, на лівому передпліччі, в ділянці лівого плечового суглобу, синці у правій навколоочній і виличній ділянках, в ділянці спинки носа.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати даний вирок та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що з вказаним вироком він не погоджується та вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню.

Зазначає, що жодного конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не було, а лише відбувся напад з боку ОСОБА_9 на ОСОБА_6 , який своїм зовнішнім виглядом з провокував у ОСОБА_9 агресію у свій бік. Упродовж тривалості досудового розслідування, а також під час судового слідства потерпілий ОСОБА_9 надавав пояснення, які суттєво різнилися одне від одного.

Зазначає, що в своїх письмових поясненнях, які є додатком до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу дію від 13.04.2024 року, ОСОБА_9 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину пояснив, що невідома особа в ході словесного конфлікту нанесла йому одного удару в область обличчя, а потім коли він упав почала наносити йому хаотичних ударів по тілу.

В подальшому, вже у протоколі допиту потерпілого від 15.04.2024 року показав, що невідома особа, неадекватно реагуючи на зауваження нанесла удар йому в обличчя, а коли він упав під стінку то почав його бити ногами і лише свідки які підбігли до них припинили його побиття.

Звертає увагу, що надаючи пояснення в судовому засіданні ОСОБА_9 повідомив, що поведінка і говірка ОСОБА_6 видала у ньому особу "русского міра" а тому він вирішив його наздоганяти та затримати.

Зазначає, що в судовому засіданні було оглянуто відеозапис мобільного телефону ОСОБА_6 , на якому було зафіксовано погрози ОСОБА_9 в бік ОСОБА_6 , вимоги останнього "забрати руки" від нього, а також погрози ОСОБА_9 що коли вони зайдуть у місце куди не досягають камери відеоспостереження то він "йому покаже". Пояснити суду, причину своєї поведінки, а також що хотів ОСОБА_9 "показати" ОСОБА_6 коли вони зайдуть у місце куди не досягають камери відеоспостереження, потерпілий не зміг.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції у оскаржуваному вироку не вказав, чому не взяв до уваги цей доказ, який міг істотно вплинути на його висновки, а також за наявності такого суперечливого відносно інших доказу, який має істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші (п.гі.2, 3 ч.1 ст.411 КПК України).

Вважає, що суд першої інстанції жодним чином не мотивував у оскаржуваному рішенні застосування ним обтяжуючої покарання обставини визначеної ч. 1 п.6 ст.66 КК України, вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Також, суд першої інстанції не навів у мотивувальній частині оскаржуваного вироку доказів, мотивів, міркувань, якими спростовується правомірність дій ОСОБА_6 , який по суті, діяв в стані необхідної оборони від незаконних насильницьких дій ОСОБА_9 .

Вважає, що не знайшли свого підтвердження в ході досудового розслідування та в суді мотиви, якими потерпілий обґрунтовував своє переслідування ОСОБА_6 , а саме: вчинення адміністративного правопорушення та/або причетність до країни-агресора тощо. ОСОБА_9 з наведених приводів до правоохоронних органів не звертався, наявність у нього навиків затримання правопорушників заперечив.

Апелянт вважає, що діючи з хуліганських мотивів ОСОБА_9 , будучи переконаним в своїй безкарності, оскільки діяв щодо особи належної до певної субкультури цькував ОСОБА_6 , погрожував йому та реалізовуючи свої погрози спричинив побиття ОСОБА_6 , а коли останній почав пручатися, вириватися з рук нападника та вчинив незаконним насильницьким діям ОСОБА_9 адекватний опір, останній почав вдавати із себе потерпілого.

Щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_10 стверджує наступне.

В судовому засіданні ОСОБА_9 , а також його представник, жодним чином не навели доказів спричинення потерпілому моральної шкоди. Не навели жодної ознаки такої моральної шкоди, яка проявляється у потерпілого, а також не довела її наявність. Суд прийняв на віру обставини та твердження, викладені в позовній заяві ОСОБА_9 без жодного їх дослідження в ході судового розгляду. Разом з тим, сторона захисту заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_9 з огляду на відсутність в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

На вказану апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_9 подав заперечення, в яких просить Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення вирок Галицького районного суду м. Львова в частині визнання винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначення покарання у вигляді громадських робіт на строк 150 годин залишити без змін.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 100 (сто) тисяч гривень.

Зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 ґрунтується на неправдивому викладенні обставин справи, містить перекручення та невірні трактування, з метою уникнення відповідальності за вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення.

Зазначає, що в апеляційній скарзі ОСОБА_6 стверджує, що в судовому засіданні він пояснив, що він нібито почав чіплятися до нього через його зовнішній вигляд, шарпав його за одяг, штовхав та ін., а потім почав наносити йому численних ударів по тілу та ногах. Однак, такі твердження ОСОБА_10 є неправдивими, не підтверджуються обставинами справи, дослідженими в судовому засіданні доказами та показаннями свідків.

Вважає, що ОСОБА_11 було продемонстровано два вирізані фрагменти, а не відео в повному обсязі, саме з метою неправдивого викладення та перекручення обставин та уникнення відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Зазначає, що внаслідок нападу на нього та нанесених мені тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , він переніс фізичний біль і страждання у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, що привело до порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження його звичного способу життя, викликаного травмами. Він регулярно відвідував лікарів та проходив відповідне лікування, потребував постійного догляду, медичної, психологічної та побутової допомоги.

Також звертає увагу суду, що він є пенсіонером 1949 року народження та, що Міжрайонна спеціалізована онкологічна МСЕК № 1 23.10.2014 р. визнала його інвалідом 2-ої групи з причини онкологічного захворювання (довідка додавалась до цивільного позову).

На підставі вищевикладених обставин, вважає що оцінена нанесена йому моральна шкода, завдана кримінальним правопорушенням ОСОБА_6 , в розмірі 100 000 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які повністю підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_7 , та потерпілого ОСОБА_9 які заперечили апеляційні вимоги. Перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апелянтів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, при обставинах викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Так, вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення підтверджується зібраними та дослідженими по справі доказами, а саме:

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 23.04.2024 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_9 показав, яким способом та за яких обставин отримав тілесні ушкодження, а саме куди нанесено удари, локалізацію, кількість ударів, спричинених йому обвинуваченим.

- даними протоколу огляду предмету від 24.04.2024 року, а саме оптичного диску DVD-R, 4.7 MB марки Verbatim, наявна одна папка у якій наявний відеофайл із назвою: «Камера7_Свєнціцького_431047001 _4G.mp4». При відкритті та перегляду відео файла «Камера7_Свєнціцького_43104700_l_4G.mp4» за допомогою програвана ОСОБА_12 відображається відео запис події, що мала місце 13.04.2024 року, а саме: факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив, що на вказаному відеозаписі знаходиться саме він.

- висновком експерта судовомедичної експертизи №294 від 15.04.2024, з якого вбачається, що у гр-на ОСОБА_9 , згідно наданих консультаційних висновків спеціалістів, при обстеженні у ВП «Лікарня Святого Луки» КНП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 13 квітня 2024 р. лікарями було діагностовано: «Забій грудної клітки. Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забійні садна обличчя, навколоорбітальної ділянки справа» і не було відмічено наявності тілесних ушкоджень (синців, саден, ран) на тулубі. На час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлено садна на верхній повіці правого ока, в ділянці спинки носа, на лівому передпліччі, в ділянці лівого плечового суглобу, синці у правій навколоочній і виличній ділянках, в ділянці спинки носа. Тілесних ушкоджень на тулубі виявлено не було. Будь-яка інша медична документація про подальше дообстеження і лікування з приводу «струсу головного мозку» для проведення судово-медичної експертизи не надавалась. Синці, садна утворились від дії тупих предметів, при контакті з таким, могли виникнути 13 квітня 2024р. і відносяться до легкого ступеня тяжкості. Діагноз «Забій грудної клітки» не підтверджений об`єктивними судово-медичними даними, а тому при встановленні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не може бути прийнятим, згідно п. 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р. Дати оцінку ступеня тяжкості травмі голови у вигляді «струсу головного мозку» в даний час не надається можливим, так як відсутня медична документація із результатами дообстеження і лікування потерпілого з цього приводу.

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Щодо доводів наведених в апеляційній скарзі про те, що в обвинуваченого ОСОБА_6 виникло право на необхідну оборону, а не раптово виникли неприязне ні відносини, то колегія суддів, звертає увагу на наступне.

Частиною першою статті 36 КК України передбачено, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» N 1 від 26.04.2002, вказано, що закріплене ст. 36 Кримінального кодексу України право кожного на необхідну оборону від суспільно небезпечного посягання є важливою гарантією реалізації конституційних положень про непорушність прав та свобод людини і громадянина, про невід`ємне право кожної людини на життя, недоторканність її житла й майна, а також забезпечує умови для захисту суспільних інтересів та інтересів держави.

У п. 2 вказаної вище Постанови зазначено, що при з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, спрямованість, мета і межі вчинення дій особою, яка захищається, де шкода, завдана особі, яка здійснює посягання, має відповідати суспільній небезпечності посягання та обстановці захисту. Право на необхідну оборону виникає з моменту створення особою, яка здійснює посягання, реальної небезпеки заподіяння істотної шкоди охоронюваним суспільним відносинам (життю і здоров`ю), і діє до припинення таких дій і усвідомлення (реальної можливості усвідомити) особою, яка здійснює захист, факту остаточного припинення особою, яка посягає, суспільно небезпечних дій.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 наносивши ОСОБА_9 численні удари у різні частини тіла, а саме правою рукою схопив за праве передпліччя останнього та потягнувши його до себе, наніс декілька ударів кулаком лівої руки в ділянку обличчя, зокрема, у область носа та очей потерпілого , спричинивши умисне легке тілесне ушкодження у вигляді садна на верхній повіці правого ока, в ділянці спинки носа, на лівому передпліччі, в ділянці лівого плечового суглобу, синці у правій навколоочній і виличній ділянках, в ділянці спинки носа, очевидно не діяв в стані необхідної оборони, оскільки враховуючи різницю у віці та фізичні дані обвинуваченого і потерпілого, та сам перебіг конфлікту, для його припинення, було достатньо в цій ситуації стримувати потерпілого за руки, а не спричинювати йому тілесні ушкодження, тим більше з такою інтенсивністю, як це було зроблено. На переконання суду ОСОБА_6 мав можливість припинити бійку з потерпілим, однак умисно продовжував завдавати удари потерпілому. Крім цього, як встановлено з долучених до матеріалів справи відеозаписів з камер спостереження та показів свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що побачив двох мужчин в стані бійки, один з яких старшого віку був закривавлений та не міг себе захистити. Це був потерпілий ОСОБА_9 . Інший мужчина - обвинувачений ОСОБА_6 , який був з собакою, вдарив ОСОБА_9 лівою рукою в обличчя, а також коліном правої ноги ще наніс один удар в обличчя потерпілого.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слід критично оцінювати доводи апелянта про те, що обвинувачений, фактично діяв у стані необхідної оборони, підстав ставити під сумнів правильність висновків суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст.125 КК України апеляційний суд не вбачає.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду першої інстанції, який дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дійшов висновку про те, що про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, відтак викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вирок суду першої інстанції є незаконним, оскільки такий не відповідає вимогам закону, матеріалам даного кримінального провадження, а тому підлягає скасуванню, слід визнати безпідставними.

Щодо заперечень до апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 колегія суддів зазначає наступне.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілий зазнав душевних страждань. ОСОБА_9 є особою похилого віку; крім цього, Міжрайонна спеціалізована онкологічна МСЕК №1 23.10.2014 року встановила ОСОБА_9 інвалідність 2-ї групи внаслідок онкологічного захворювання. Внаслідок протиправних дій обвинуваченого у потерпілого погіршився стан здоров`я, піднявся тиск, боліла голова, відчувався душевний неспокій і переживання. Після нападу ОСОБА_9 почав погано спати, щоночі прокидатися від відчуття тривоги та серцевого болю; боїться сам знаходитись на вулиці, в інших громадських місцях, відчуває небезпеку від незнайомих осіб, потребує постійної присутності когось зі знайомих людей; потерпає від несправедливостй через вчинене щодо нього фізичне та моральне насильство.

Колегія суддів вважає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наявність моральної шкоди у вищевикладеній частині; протиправність поведінки обвинуваченого як особи яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою обвинуваченого та її результатом - моральною шкодою; вина обвинуваченого як особи яка завдала моральної шкоди.

Сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, з огляду на наведене колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції наведених вище вимог дотримався в повній мірі, визначений розмір відшкодування завданої моральної шкоди буде справедливим й відповідатиме принципу розумності, ступеню понесених потерпілою моральних страждань, внаслідок протиправних дій обвинуваченого та буде достатньою компенсацією такої шкоди.

На переконання колегії суду, визначений місцевим судом розмір моральної шкоди, стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілого, є достатнім для розумного задоволення потреб останнього та не призведе до її безпідставного збагачення, отже є обґрунтованим.

Таким чином доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою й доходить висновку, що судом вірно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_6 .

При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 20 серпня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4