Суворовський районний суд міста Одеси
Справа №523/9773/23
Провадження №1-кп/523/768/24
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23.09.2024 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0000219 від 18 лютого 2021 року із звинувачення

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Апатити, Мурманської області, російської федерації, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, утримуючого дві неповнолітні дитини, працевлаштованого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні діяння, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 обвинувачується в порушенні вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР), за наступних обставин.

О 13 годині 05 хвилин 18 лютого 2021 року він, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Golf», н/з НОМЕР_1 , рухався із швидкістю близько 50 км/год, у денний час доби, при необмеженій видимості по асфальтованому, вологому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Миколаївська дорога, зі сторони вул. Лиманна, в напрямку вул. 7-ма Пересипська, у місті Одесі, на якій організований двосторонній, з двох смуг у кожному з напрямків, рух, що розділений двома смугами реверсивного напрямку рух, у другій смузі свого руху.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, діючи протиправно недбало, не переконався в безпеці руху, не зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу та, маючи технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом зменшення швидкості руху аж до зупинки, для того щоб дати дорогу пішоходам, для яких могла бути створена перешкода чи небезпека, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно руху автомобіля на нерегульованому пішохідному переході.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми у формі струсу головного мозку, забито - рваної (скальпованої) рани правого крила та спинки носу, скальпованої рани передньої - бокової поверхні верхньої третини правого стегна, що утворилися в результаті дії тупих предметів, якими могли бути частини кузова легкового автомобіля в момент контакту з тілом пішохода, а також дорожнє покриття, і за своїм характером та локалізацією ушкоджень відповідають зіткненню рухомого автомобіля з людиною внаслідок даної ДТП.

Велика скальпована рана передньої - бокової поверхні верхньої третини правого стегна спричинила розлад здоров`я більше ніж 21 день і за цим критерієм відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості (пункти 2.2.2 і 4.6 Наказу МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року).

Всі ушкодження у ділянці голови складали єдиний комплекс закритої черепно - мозкової травми спричинили розлад здоров`я понад 6 днів, але не більше ніж 21 день і за цим критерієм відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (пункти 2.3.3 і 4.6 Наказу МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року).

Наслідками забито - рваної рани правого крила та спинки носу є рубці, які є значними за розміром, викликають деформацію спинки носа, і самі по собі або під впливом нехірургічних засобів лікування не зникнуть та суттєво не змінять своїх властивостей, тобто є невиправними, які призвели до знівечення обличчя і за цим критерієм відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (пункт 2.1.8 Наказу МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року).

Обвинувачений вину у фактично вчиненому діянні визнав повністю, щиро розкаявся, але не погодився із вміненою йому кваліфікацією вчиненого - з підстави віднесення останнього із викладених вище тілесного ушкодження потерпілої до тяжких тілесних ушкоджень

При цьому ОСОБА_6 показав, що в обідній час 18 лютого 2021 року він виїхав на машині сусідки марки «Volkswagen», з номерами м. Києва , та рухався в суцільному потоці інших транспортних засобів по проїзній частині вул. Миколаївська дорога, в напрямку центральної частини м. Одеси. В районі Одеського кабельного заводу він пізно виявив дівчину - пішохода на нерегульованому пішохідному переході, намагався її об`їхати реверсивною смугою руху, проте остання, ймовірно злякавшись, зробила крок назад, що спричинило захоплення її одягу заднім крилом керованого ним автомобіля, що в свою чергу призвело до її наступного падіння. Обвинувачений негайно зупинився, викликав поліцію, а після оформлення ДТП поїхав до лікарні, де надав потерпілій матеріальну допомогу.

Потерпіла ОСОБА_4 в суді показала, що в один із днів лютого три роки тому вона разом із подругою переходила по пішохідному переході проїзну частину АДРЕСА_4 . При завершенні переходу з правої сторони на неї наїхав легковий автомобіль під керуванням обвинуваченого.

Потерпіла та сторона захисту, кожен окремо, не заперечують інші обставини механізму настання ДТП.

Стороною захисту заявлено про перекваліфікацію вміненого обвинуваченому діяння, з ч.2 ст.286 КК України на ч.1 ст.286 цього ж Кодексу, а також клопотання про закриття даного кримінального провадження у зв`язку із примиренням із потерпілим, із звільненням ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності.

Здійснюючи оцінку правовій кваліфікації фактично вчиненого ОСОБА_6 діяння, необхідно дійти висновку, що її оспорення сторонами пов`язано виключно з тяжкістю тілесних ушкоджень у вигляді забито - рваної рани правого крила та спинки носу, спричиненої потерпілій.

При цьому, відповідно до положень ст.ст.91 і 92 КПК України обов`язок доказування обставин, що мають значення для кримінального провадження, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Так, відповідно до висновку комісійної судово - медичної експертизи ОСОБА_4 від 02 грудня 2022 року №183 наслідками даної травми є значні за розміром рубці спинки та крила носа, що викликали деформацію спинки носа, і самі по собі, або під впливом нехірургічних засобів лікування не зникнуть та суттєво не змінять своїх властивостей, тобто є невиправними. Знівечення не є судово - медичним поняттям, такий факт встановлюється слідством та судом. Тому, якщо слідством та судом буде встановлено, що дані наслідки ушкодження обличчя призвели до його знівечення, то відповідно до вимог пункт 2.1.8 Наказу МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року тілесні ушкодження у ділянці голови повинні бути розцінені, як тяжкі.

Водночас, зазначений висновок був здійсненим до фактичного проходження потерпілою ОСОБА_4 хірургічного втручання та наступного усунення рубців на обличчі іншими лікувальними методами, про що прямо зазначено як безпосередньо у висновці, так і показала в суді потерпіла.

Так, потерпіла ОСОБА_4 пояснила в суді, що завдяки наданій їй обвинуваченим матеріальній допомозі вона пройшла повний курс лікування, в тому числі зробила ринопластику носа та наступні шліфування шкіряного покрову в місці колишньої рани. В даний час у неї залишилося лише незначне почервоніння шкіри, рубці майже зникли, у зв`язку із чим ОСОБА_4 категорично не погоджується із судово-медичним висновком про не виправність рани в області носу та заперечує можливе знівечення обличчя.

Суд констатує, що сторона обвинувачення не спростувала вищевикладені показання потерпілої в частині тяжкості тілесних ушкоджень стосовно забито - рваної рани правого крила та спинки носу, як саме тяжких, та поза розумним сумнівом не довела, що в даний час це ушкодження залишилося невиправним та спричинило знівечення обличчя. Також були і відсутніми клопотання від сторін щодо можливого призначення повторної чи додаткової судово-медичної експертизи потерпілої.

Таким чином, надаючи оцінку сукупності усіх наданих сторонами доказів, з урахуванням положень ч.4 ст.17 КПК України про те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи щодо обставин розглядуваної судом події тлумачяться на користь такої особи, суд вважає доведеним спричинення обвинуваченим потерпілій внаслідок порушення вимог пункту 18.1 ПДР лише легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинює наступну перекваліфікацію вчиненого ОСОБА_6 діяння із ч.2 ст.286 КК України на ч.1 ст.286 цього ж Кодексу, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

ОСОБА_6 роз`яснено суть перекваліфікованого судом діяння, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, на що останній заявив про зрозуміння роз`ясненого та наполягав на відповідному добровільному волевиявленні.

Потерпілій ОСОБА_4 роз`яснено правові наслідки можливого задоволення клопотання обвинуваченого, на що остання заявила про зрозуміння роз`ясненого, відшкодування спричиненої їй шкоди та погодилася із можливим задоволенням такого клопотання.

З`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Діяння, передбачене ч.1 ст.286 КК України, у вчиненні якого судом кваліфіковано дії ОСОБА_6 , законом віднесено до категорії нетяжких злочинів. При цьому останній вперше притягується до кримінальної відповідальності.

У відповідності із ст.46 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вперше вчинила необережний нетяжкий злочин, примирилась з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки.

Факт відшкодування збитків та примирення підтвердила в судовому засіданні особисто потерпіла ОСОБА_4 .

У зв`язку із вищевикладеним та надходженням від обвинуваченого та потерпілої обопільної згоди необхідно дійти висновку про достатність підстав для закриття даного кримінального провадження у зв`язку із примиренням винуватої особи з потерпілою.

Долю визнаного в якості речового доказу диску із відеозаписом події необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із загальною вартістю проведених експертиз, в розмірі 3294,09 грн, необхідно стягнути з обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.284, ст.ст.314-316, 369-372 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Вмінене ОСОБА_6 діяння в кримінальному провадженні №0000219 від 18 лютого 2021 року перекваліфікувати із ч.2 ст.286 КК України на ч.1 ст.286 КК України.

ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні діяння, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.46 КК України, пункту 1 ч.2 ст.284 КПК України, - звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винуватої особи з потерпілою ОСОБА_4 ,а кримінальне провадження №0000219 від 18 лютого 2021 року - закрити.

Після набрання ухвалою законної сили визнаний в якості речового доказу диск із відеозаписом - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із загальною вартістю проведених експертиз, в розмірі 3294 (три тисячі двісті дев`яносто чотири) грн 09 коп.

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси впродовж семи днів з дня її проголошення.

Копію ухвали негайно вручити учасникам судового розгляду.

Головуючий ОСОБА_1