ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000889 від 26 серпня 2022 року, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні Павлоградської окружної прокуратури - ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Олефірівка, Павлоградська району Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактичного місця проживання не має, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Згідно з обставинами, встановленими судом, ОСОБА_7 , 25 серпня 2022 року близько 22 години 00 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням встановити не надалось можливим, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 розпивав алкогольні напої, де в подальшому у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану з приміщення будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Надалі, в цей же день, точного часу досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_7 підійшов до будинку АДРЕСА_2 , достовірно знаючи про наявність в ньому майна, яке представляє матеріальну цінність, керуючись умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 проник до приміщення зазначеного будинку. В послідуючому, ОСОБА_7 знаходячись у приміщенні будинку, впевнившись в тому, що там є майно, яке представляє матеріальну цінність, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, викрадення чужого майна поєднаного з проникненням у житло і обернення його на свою користь, скориставшись тим, що в цей час за ним ніхто не спостерігає і він діє ніким не поміченими, усвідомлюючи протиправний характер своїх намірів щодо посягання на чужу власність та її вилучення, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна та бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом проникнення до житла через вікно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, викрав, а саме виніс через двері, які відчинив з внутрішньої сторони з будинку АДРЕСА_2 : телевізор, марки «Rolsen», вартість якого складає 603 грн., водонагрівач, марки «ATLANTIC», вартість якого складає 3508, 80 грн., двері міжкімнатні зі скляними вставками коричневого кольору, у кількості 1 одиниця, вартість яких складає 650 грн., яке належить ОСОБА_10 .

В послідуючому ОСОБА_7 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив матеріального збитку потерпілому ОСОБА_10 на суму 4 761, 80 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, внаслідок м`якості. На переконання прокурора, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 не врахував обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та відсутність таких, що його пом`якшують.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок змінити в частині призначення покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України та звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості. На переконання адвоката, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений визнав свою причетність до злочинів, а його діями не завдано значної шкоди. При цьому, викрадене майно було вживане та перебувало в незадовільному стані, тому значної цінності не мало.

01 листопада 2024 року до суду надійшла відмова прокурора у кримінальному провадженні від поданої ним апеляційної скарги, яку підтримав прокурор, який приймає участь в апеляційному розгляді.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за встановлених судом обставин та кваліфікація його дій захисником не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , за доводами його захисника, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, в силу вимог ст. 89 раніше не судимий, на обліку у лікарі нарколога та психіатра не перебуває.

В якості обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та не встановив таких, які б в силу вимог ст. 67 КК України його пом`якшували.

Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений вчинив злочин в період воєнного стану, що підвищує його суспільну небезпечність, свою вину не визнав та завдану шкоду не відшкодував. За цих умов, призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, на переконання колегії суддів, не сприятиме його виправленню та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Доводи захисника про те, що діями обвинуваченого не завдано значної шкоди, а викрадене майно перебувало у незадовільному стані, суд розцінює критично, оскільки ці обставини не є такими, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого. Викрадене майно становило цінність для потерпілого, а його вартість доводить те, що дії ОСОБА_7 є кримінально караними.

З огляду на викладені обставини, з висновками суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 лише шляхом ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку позбавлення волі, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для звільнення обвиенуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3