Провадження № 1-кп/638/1621/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002293 від 04.04.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, який проходить військову службу за мобілізацією на посаді радіотелефоністу ліній - наглядача 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

встановив:

11.08.2023 ОСОБА_4 , зараховано наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № НОМЕР_2 за мобілізацією та призначено на посаду радіотелефоністу ліній наглядача 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно з вимогами ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким внесено часткову зміну до статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX), строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 23.08.2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 21.11.2022 року строком на 90 діб.

У частині 2 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» зазначено, що Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Однак, ОСОБА_4 , який проходив військову службу за мобілізацією на радіотелефоністу ліній наглядача 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини А4723вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, незаконно вирішив ухилитися від проходження військової служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 08.01.2024 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той момент знаходилась в АДРЕСА_2 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_4 в період з 08.01.2024 по 10.05.2024, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами розташування особового складу військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин, до 10.05.2024, коли ОСОБА_4 прибув до ТУ ДБР у м. Полтаві.

За час відсутності на службі ОСОБА_4 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводить на власний розсуд з 08.01.2024 по 10.05.2024, чим вчинив самовільно залишення військової частини тривалістю понад три доби, вчиненого в умовах воєнного стану.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні ОСОБА_4 вину визнав, розкаявся. Вказав, що 03 грудня 2023 року його було направлено до шпиталю на лікування, перебував там до 15 грудня 2023 року. Після лікування він мав повернутися до військової частини та, за висновком військового лікаря, або залишитися у військовій частині, або направитися на реабілітацію. До 08 січня 2024 року ОСОБА_4 повинен був повернутися до військової частини, однак не повернувся, з командирами не зв`язувався. Перебував за межами військової частини з 15 грудня 2023 року до 10 травня 2024 року.

У судовому засіданні прокурор від допиту раніше заявлених свідків відмовився.

Вина Трикоза у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України також доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

З повідомлення про вчинене и кримінальне правопорушення від 02.02.2024 № 1117/94 вбачається, що 08.01.2024, о 20:00 год., ОСОБА_4 був відсутній на вечірньому шикуванні в розташуванні підрозділу ( АДРЕСА_2 ). Розшукові заходи позитивних результатів не дали, місце перебування військовослужбовця невідоме, на телефонні дзвінки останній не відповідає. На момент проведення службового розслідування, старший солдат ОСОБА_4 до розташування підрозділу не повернувся.

За фактом не прибуття ОСОБА_4 до місця проходження служби заступником командира в/ч НОМЕР_1 було ініційоване службове розслідування.

На підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 37 від 09.01.2024 року, рапорту майора ОСОБА_5 від 09.01.2024 Вх №687/93, було проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення місця розташування підрозділу страшим солдатом ОСОБА_4 , за результатами якого було складено акт та встановлено наступні обставини та факти:

1)08.01.2024, о 20:00 год., ОСОБА_4 був відсутній на вечірньому шикуванні в розташуванні підрозділу ( АДРЕСА_2 ). Розшукові заходи позитивних результатів не дали, місце перебування військовослужбовця невідоме, на телефонні дзвінки останній не відповідає. На момент проведення службового розслідування, старший солдат ОСОБА_4 до розташування підрозділу не повернувся.

2)Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №4, від 29.01.2023 року (по стройовій частині), старшого солдата ОСОБА_6 призначено на посаду оператора-радіотелефоніста взводу спостереження розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення, особистий номер - .

3)Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №117, від 19.05.2023 року (по стройовій частині), старшого солдата ОСОБА_6 призначено на посаду солдата резерву 68 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , справу та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

4)Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №203, від 11.08.2023 року (по стройовій частині), старшого солдата ОСОБА_6 призначено на посаду радіотелефоніст-ліній наглядач 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , справу та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов?язків за посадою.

5)Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №9, від 09.01.2024 року (по стройовій частині), старшого солдата ОСОБА_6 радіотелефоніста-лінійного наглядача 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , знято з усіх видів забезпечення (в тому числі призупинено виплату грошового забезпечення) з 08.01.2024 року у зв`язку з самовільним залишенням військової частини НОМЕР_1 .

6)З рапорту майора ОСОБА_7 , командира НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 від 09.01.2024 року стало відомо, що 08.01.2024 року о 20:00 годині було виявлено, що радіотелефоніст-ліній наглядач 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_8 був відсутній на вечірньому шикуванні в розташуванні підрозділу, ( АДРЕСА_2 ).

7)З письмової доповіді майора ОСОБА_7 , командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 від 09.01.2024 року, вбачається що, старший солдат ОСОБА_8 , близько 20:00 годині було виявлено, що 08.01.2024 року, відсутній в розташування підрозділу (без зброї), АДРЕСА_2 . Місце перебування військовослужбовця невідоме. На телефонні дзвінки не відповідав.

8)На момент проведення службового розслідування, старший солдат ОСОБА_8 , незаконно відсутній на військовій службі з 08.01.2024 року, в розташування підрозділу не повернувся.

9)Військовослужбовець старший солдат ОСОБА_8 не звертався до військової частини НОМЕР_1 та до командирів з повідомленням про бажання продовжити нести службу і виконувати службові обов?язки. Повідомлення щодо не можливості прибуття до місця служби за станом здоров`я та іншими причинами не надходило.

Наказом № 86 від 18.01.2024 року «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення місця розташування підрозділу солдатом ОСОБА_4 » було постановлено не виплачувати обвинуваченому премію в повному обсязі за січень 2024 року та за весь час відсутності у військовій частині, включаючи місяць повернення; не виплачувати додаткову винагороду за січень 2024 та за весь час відсутності у військовій частині, включаючи місяць повернення; призупинено виплату грошового забезпечення з 08.01.2024.

Наведені докази суд вважає належними, допустимими, оскільки вони отримані відповідно до вимог КПК України. Аналіз викладених доказів поза розумним сумнівом доводить вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд вважає, що ОСОБА_4 був діючим військовослужбовцем, мав при собі відповідні документи (військовий квиток), самостійно не повернувся до місця несення служби, допоки 10.05.2024 не прибув до ТУ ДБР у м. Полтаві. Крім того, обвинувачений будь-яким іншим чином не зв`язувався з керівництвом військової частини, не повідомив про своє місце перебування. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 самовільно залишив місце проходження військової служби.

З огляду на докази, здобуті у даному кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду, пояснення самого обвинуваченого, встановлено, що ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені діючим законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України.

Суд враховує, що відповідно дост.50 КК України, складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася.

Визначаючи вид та міру покарання, суд відповідно до вимогст.65 КК України враховує: тяжкість скоєних правопорушень; характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали; їх суспільну небезпеку; а також, враховує особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд зазначає, що вчинене ОСОБА_4 правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд встановив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Полтавської області, громадянин України, з середньою освітою, який проходить військову службу за мобілізацією на посаді радіотелефоністу ліній наглядача 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно службової характеристики, зарекомендував себе посередньо. Відповідно до медичної характеристики, даних перебування обвинуваченого на стаціонарному лікуванні в медпункті не надходило. Раніше не судимий.

Обставини, що пом`якшують покарання, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З урахуванням викладеного, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих обставин, особу винного, його ставлення до вчиненого, тривалість самовільного залишення місця несення військової служби, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Суд також враховує позиції Верховного Суду, викладені в постановах у справі №750/2773/22 (провадження №51-3061км22) від 22.12.2022 та у справі №726/78/23, (провадження №51-1772км23) від 11.07.2023, з яких вбачається, що кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби свідчать про підвищену суспільну небезпечність, оскільки можуть призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим, а тому застосування іншого покарання ніж позбавлення волі, не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за вчинення таких дій.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадження відсутні.

Запобіжний захід у вигляді застави суд, до набрання вироком законної сили, залишає без змін.

Керуючись ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання вироком законної сили залишити незмінним тримання під вартою.

Зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в строк відбування покарання в порядку ч.5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення у період з 30 травня 2024 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1