Справа № 492/822/24
Провадження № 1-кп/513/149/24
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_5 ( у режимі відеоконфренції),

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт Сарата Одеської області кримінальне провадження № 000059 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 травня 2024 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мирнопілля Арцизького Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, маючого на утриманні неповнолітню дитину,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 1994 року № 217 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста (далі - Постанова КМУ), яким передбачено, що до керування машинами допускаються особи, які мають посвідчення тракториста-машиніста (далі - посвідчення) на право керування машинами відповідних категорій та видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також здобула професійну (професійно-технічну) освіту відповідно до освітньої програми а професіями, що передбачать отримання навичок керування машинами тих категорій, які заявлені на отримання посвідчення, та склала теоретичний і практичний іспити екзаменаційній комісії територіального округу Держпродспоживслужби. Згідно з п.4 вказаної Постанови КМУ трактори відносяться до машин, керування якими здійснюється за наявності посвідчення категорії «А1», «А2».

Згідно з п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2001 року № 1306, передбачено обов`язок водіїв механічних транспортних засобів, до яких відносяться також трактори, мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Тобто, у відповідності до примітки ст. 358 КК України посвідчення тракториста-машиніста є офіційним документом, тобто документом, що містить зафіксовану на матеріальному носії інформацію, яка підтверджує, чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів держаної влади, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи освідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Восени 2022 року, більш точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи у невстановленому місці, діючи з прямим умислом, спрямованим на пособництво у підробленій офіційного документа, який видається установою, що має право видавати такі документи, з метою безпідставного отримання права керування механічними транспортними засобами, всупереч порядку отримання посвідчення тракториста-машиніста, встановленого Постановою КМУ від 02 квітня 1994 року № 217, з мотивів протиправного набуття права керування механічними транспортними засобами категоріями «А1», «А2», «В1», «В2», «В3», та «С», у мережі Інтернет знайшов оголошення про надання послуг з виготовлення посвідчень водія тракториста.

Далі ОСОБА_4 відкрив дане оголошення та замовив відповідну послугу. Після чого через месенджер «Viber» надіслав невстановленій досудовим розслідуванням особі фотозображення свого паспорту та в електронній формі фотокартку і власним зображенням для виготовлення підробленого посвідчення тракториста-машиніста вказаної категорії, що не відповідає дійсності.

Надалі, при невстановлених обставинах, у невстановлений слідством час та місці, невстановленою особою невстановленим способом на підставі отриманих анкетних даних ОСОБА_4 виготовлено підроблений офіційний документ, а саме посвідчення тракториста-машиніста серії АТ № 058399 від 15 лютого 2018 року, нібито видане Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області на ім`я ОСОБА_4 , яке в дійсності йому не видавалось та яке нібито надавало йому право керування машинами категорії «А1», «А2», «В1», «В2», «В3», та «С».

Після цього, восени 2022 року, діючи з тим же умислом, з тією ж метою, ОСОБА_4 , перебуваючи у відділенні № 2 Нової пошти в АДРЕСА_3 , отримав зазначене підроблене посвідчення тракториста-машиніста від вказаної невстановленої особи, яка на виконання домовленостей надіслала його через Нову пошту накладеним платежем та розрахувався за отримане відправлення.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України за ознаками: пособництво, тобто надання засобів вчинення кримінального правопорушення іншими співучасниками, підроблення офіційного документа, який видається та посвідчується установою, яке має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права та звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем та іншою особою.

Крім того, 29 травня 2024 року близько 13 години 20 хвилин, точного часу не встановлено, ОСОБА_4 під час керування механічним транспортних засобом трактором марки «МТЗ-892» реєстраційний номер НОМЕР_1 , керування якого згідно з Постановою КМУ від 02 квітня 1997 року № 217, потребує наявності посвідчення тракториста-машиніста категорії «А1», був зупинений працівниками поліції у складі екіпажу сектору реагування патрульної поліції Болградського РВП ГУНП в Одеській області на західній околиці с. Мирнопілля Болградського району Одеської області.

За зазначених вище обставин, ОСОБА_4 , діючи з умислом, спрямованим на використання завідомо підробленого документа, з мотивів підтвердження нібито наявності у нього права на керування вказаним механічним транспортним засобом, достовірно знаючи що він не отримував посвідчення тракториста-машиніста, пред`явив працівникам поліції завідомо підроблений офіційний документ - посвідчення тракториста-машиніста на власне ім`я серії АТ № 058399 від 15 лютого 2018 року, нібито видане Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області, яке нібито надавало йому право керування машинами категорії «А1», «А2», «В1», «В2», «В3», та «С», яке в дійсності йому не видавалось.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України за ознаками: використання завідомо підробленого документа.

02 серпня 2024 року до Саратського районного суду Одеської області разом з обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 надійшла угода від 17 червня 2024 року про визнання винуватості, укладена між прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 .

Згідно з угодою, сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.5 ст. 27, ч. 1 ст.358, ч.4 ст. 358 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри, беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочинів, в обсязі обвинувачення, за ч.5 ст. 27, ч. 1 ст.358 КК України як пособництво, тобто надання засобів вчинення кримінального правопорушення іншими співучасниками, підроблення офіційного документа, який видається та посвідчується установою, яке має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права та звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем та іншою особою, за ч.4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

Сторонами угоди визначено узгоджене покарання, яке має понести ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 27, ч. 1 ст.358 КК України, у виді штрафу у розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ст. 70 КК України, шляхом повного складання покарань, остаточно визначити покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700,00 грн.

При укладені угоди враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі ст.66 КК України, а саме: щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно зі ст.67 КК України відсутні.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

При цьому, обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено наслідки укладення угоди, а саме обмеження його права на оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку, відмова від права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, допиту під час судового розгляду свідків обвинувачення, подачі клопотань про виклик свідків і надання доказів, що свідчать на його користь, крім того, йому роз`яснено наслідки невиконання угоди.

Розглядаючи в порядку ст.314 ч.3 п.1 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Частиною 3 ст.314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти відповідні рішення, в тому числі положеннями п.1 ч.3 ст.314 КПК України визначено, що суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КПК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 468,469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Суд встановив, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч. 1 ст.358 КК України як пособництво, тобто надання засобів вчинення кримінального правопорушення іншими співучасниками, підроблення офіційного документа, який видається та посвідчується установою, яке має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права та звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем та іншою особою, за ч.4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

ОСОБА_4 свою винуватість у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч. 1 ст.358, ч.4 ст. 358 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінальних правопорушень. Також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому суд переконався, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, підстави, передбачені ч.7 ст. 474 КПК України відсутні, просив суд затвердити угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник в судовому засіданні наголосив, що затвердження угоди відповідає вимогам КПК України, а укладення угоди є добровільним зі сторони обвинуваченого, без застосування будь-якого примусу, погроз чи не відображених в угоді обіцянок.

Обвинувачений просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджену сторонами вид та міру покарання.

На підставі повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його пояснень в ході судового засідання, суд вважає повністю доведеним факт скоєння та вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях. При цьому суд наголошує, що об`єктивність та повнота матеріалів досудового слідства учасниками судового провадження в судовому засіданні не оспорювалась.

Таким чином, умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, а також наявний суспільний інтерес у забезпеченні швидкого судового провадження щодо ОСОБА_4 .

При її затвердженні та узгоджені міри покарання, враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме: визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50,65 КК України, оскільки визначена у межах санкцій ч.5 ст. 27, ч.1 т. 358, ч.4 ст. 358 КК України та з огляду на ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений та має на утриманні неповнолітню дитину, місце реєстрації, проживання, працює по найму.

Суд, враховуючи усі обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, його відношення до вчиненого, призначає обвинуваченому узгоджену міру покарання у межах ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, у виді штрафу, оскільки суд переконаний в тому, що саме така міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання. Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати у справі відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Зі змісту ч.4 ст. 174 КПК України вбачається, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст.314, ч. 2 ст.373, 374, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 17 червня 2024 року про визнання винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч. 1 ст.358, ч.4 ст. 358 КК України, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 та прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч. 1 ст.358, ч.4 ст. 358 КК України та призначити покарання:

за ч.5 ст. 27, ч. 1 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян;

за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом повного складання покарань, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700,00 грн (одна тисяча сімсот грн 00 к.)

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Міру запобіжного заходу засудженому до вступу вироку в законну силу не обирати.

Процесуальні витрати у справі відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Арцизького районного суду Одеської області від 31 травня 2024 року.

Речовий доказ: посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке упаковано до паперового конверту НПУ - знищити.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначеного судом покарання, суворішого, ніж узгодженого, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених ч. 4,6,7 ст. 474 цього кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди або прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена. З цих же підстав може бути оскаржено вирок суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги та такий вирок в касаційному порядку.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору і засудженому.

Суддя ОСОБА_1