Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1219/24

Номер провадження: 1-кп/511/180/24

29 листопада 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області матеріали кримінального провадження № 0000025, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.01.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Полунічне Свердловської області рф, громадянина України, пенсіонера, зареєстрований та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 27 грудня 2023 року приблизно о 18.30 годині, в умовах воєнного стану, який введено на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 та продовженого відповідно до Указів Президента України по теперішній час, перебуваючи в під`їзді багатоповерхового будинку БОС АДРЕСА_2 , реалізуючи свій умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливого мотиву та з метою незаконного збагачення, впевнившись, що будь-хто з сторонніх осіб за його діями не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, заволодів чужим майном, а саме мобільним телефоном марки «Redmi 8» синього кольору, б/в, вартість якого на момент події становила 2912 гривень та мобільним телефоном марки «Redmi Note 12» темно-сірого кольору, б/в, вартість якого на момент події становила 5368,30 гривень, які в зазначеному під`їзді залишила ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_4 з місця події зник, розпорядився викраденим майном на власний розсуд, в подальшому передавши їх іншій особі, чим спричинив ОСОБА_7 -матеріального збитку на загальну суму 8280, 30 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчинені злочину не визнав. Суду показав, що він проживає з потерпілою ОСОБА_7 в одному під`їзді і повертався додому біля 6 години ранку, коли в під`їзді знайшов дитячий пакет та два мобільні телефони. Він забрав телефони та заніс їх додому. Телефони були вимкнені. На другий день він пішов на ринок селища Лиманське та передав їх знайомому ОСОБА_8 , який розуміється на телефонах та просив їх подивитися та включити їх. Він не просив його продати телефони. Після чого пішов додому і більше ОСОБА_8 не бачив. 09.01.2024 року до нього приїхали працівники поліції та він їм розповів про обставини, при який він знайшов два телефони. Таким чином вважає, що він не викрадав телефони, а знайшов їх і наміру продавати знайдене не мав.

Між тим не дивлячись на повне невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, його винуватість підтверджується дослідженими судом доказами, зокрема показами потерпілої та свідків.

Так потерпіла ОСОБА_7 суду показала, що вона пізно поверталася з гостей додому з сім`єю. На першому поверсі їх під`їзду у неї впала сумка і вона не помітила як випали із сумки два телефони, це її телефон та доньки. Їх відсутність помітила лише вранці на наступний день. Про те, що вона загубила телефони на першому поверсі зрозуміла тоді, коли знайшла на першому поверсі під`їзду чеки та пазли доньки. Ходила по сусідам та намагалася з`ясувати, можливо хтось їх знайшов. Обвинуваченого не бачила, його не було вдома. Помітивши вранці відсутність телефонів, вона почала на них телефонувати, доньки телефон був відключений, а на її телефон пішли виклики.Телефон її був в мереж, а лише потім був вимкнений.

Допитаний в суді в якості свідка ОСОБА_8 суду показав, що він працює на ринку в селища Лиманське , продає різні речі. До нього перед новим роком підійшов знайомий ОСОБА_4 і приніс йому два телефони марки «Redmi 8», сказав, що знайшов їх біля гаражів. Один телефон був вимкнений, а інший телефон працював, між тим на ньому був встановлений пароль, який він не вміє знімати. ОСОБА_4 також просив їх продати. Один телефон він продав за 2000 грн, а коли приїхали працівники поліції, то він повідомив поліцію кому продав телефон. Гроші за телефон він не встиг передати ОСОБА_4 .

Крім показів потерпілої та свідка вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими судом письмовими доказами:

- витягом з ЄРДР від 10.01.2024 року про порушення кримінального провадження № 0000025, за заявою потерпілої ОСОБА_7 від 09.01.2024 року, відповідно до якої в ніч з 27.12.2024 року на 28.12.2023 року в приміщення під`їзду житлового будинку АДРЕСА_3 було викрадено два мобільні телефони (а.с.32,33);

- протоколом огляду місця події від 10.01.2024 року ,відповідно до якого було оглянуто під`їзд житлового будинку БОС АДРЕСА_2 , де проживає потерпіла ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_4 (а.с.34);

- протоколами оглядів предметів від 10.01.2024 року, відповідно до яких слідчим оглянуто надані потерпілою ОСОБА_7 коробки від мобільних телефонів марки «Redmi 8» та марки «Redmi Note 12»;(а.с.41, 47)

- постановою слідчого Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області від 10.01.2024 року, якою у даному кримінальному провадженні визнано речовим доказом коробки від мобільних телефонів марки «Redmi 8» та марки «Redmi Note 12», та фіскальний чек на придбання телефону. (а.с.52);

- заявою ОСОБА_8 від 11.01.2024 року, відповідно до якої останній видав працівникам поліції мобільний телефон марки «Redmi 8», який йому приніс знайомий ОСОБА_4 (а.с.54);

- протоколом огляду предмету від 11.01.2024 року з фототаблицями, відповідно до якого слідчим Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області було оглянуто виданий ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Redmi 8» синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , із серійним номером НОМЕР_3 (а.с.55);

- постановою слідчого Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області від 10.01.2024 року, якою у даному кримінальному провадженні визнано речовим доказом - мобільний телефон марки «Redmi 8» (а.с.73)

- заявою ОСОБА_9 від 11.01.2024 року, відповідно до якої останні видала добровільно мобільний телефон марки «Redmi Note 12», який придбала в м.Роздільна у ОСОБА_10 (а.с.75)

- протоколом огляду предмету від 11.01.2024 року з фототаблицями, відповідно до якого слідчим Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області було оглянуто виданий ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Redmi Note 12» (а.с.76);

- висновками судово-товарознавчої експертизи щодо вартості викраденого майна від 09.01.2024 №252/24, відповідно до яких вартість мобільного телефон марки «Redmi 8» складає 2912 грн, вартість мобільного телефон марки «Redmi Note 12» складає 5368,30 грн (а.с.104);

- ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.04.2024 року, якою закрито кримінальне провадження відносно свідка ОСОБА_8 , який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення за ст.198 КК України, на підставі ст.48 КК України по факту незаконного збуту майна, завідомо отриманого кримінальним шляхом по обставинам продажу телефону ОСОБА_7 .

Суд, вважає, що вищенаведеними доказами у справі в їх сукупності вина обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні доведена, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України , як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) , вчинене в умовах воєнного стану.

В свою чергу ОСОБА_4 та його захисник вважали, що в його діях вбачається склад кримінального правопорушення менш тяжкого, і виходячи з обставин справи дії обвинуваченого належить кваліфікувати за ст.193 КК України як незаконне привласнення особою знайденого.

Суд вважає, що доводи захисту щодо помилкової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 не грунтуються на законі виходячи з наступного.

При кваліфікації злочинів проти власності слід виходити з того, що ст. 13 Конституції України проголошує рівність усіх суб`єктів права власності перед законом і забезпечення захисту їх прав державою. Відповідно до ст. 41 Основного Закону, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право власності є непорушним. Право власності, відповідно до статей 316317 ЦК є право власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Важливе значення при кваліфікації злочинів проти власності має предмет, до якого належать: чуже майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи, а також право на майно та дії майнового характеру, електрична та теплова енергія ( п. 2 ППВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 р. № 10). Чужим визнається майно, що не перебуває у власності чи законному володінні винного.

Відповідно за ст.185 КК України крадіжка це таємне викрадення чужого майна, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

В свою чергу ст.193 КК України передбачена кваліфікація незаконного привласнення особою знайденого або чужого майна, що випадково опинилося у неї.

Злочинність цього діяння зумовлена: по-перше, вимогами чинного законодавства про обов`язок особи, до якої випадково потрапило відповідне майно чи скарб, повідомляти про це державу та не вчиняти їх протизаконне привласнення; по-друге, особливою значущістю (винятковою цінністю) такого майна чи скарбу, про що йдеться у диспозиції ст. 193 КК.

Відтак на кваліфікацію цього злочину головним чином впливає його предмет, яким виступає знайдене чи таке, що випадково опинилося у винної особи, чуже майно або скарб, які мають особливу історичну, наукову, художню чи культурну цінність.

Виходячи з обставин даної справи, дії обвинуваченого не можуть кваліфікуватися за даною статтею, так як предмет злочину мобільні телефони указаним критеріям не відповідає, а тому дії обвинуваченого не мають складу кримінального правопорушення , передбаченого ст.193 КК України.

Між тим від привласнення знайденого або такого, що випадково опинилося у особи, чужого майна, за яке не передбачено кримінальної відповідальності слід відмежовувати випадки заволодіння чужими речами в місці, відомому для особи, яка їх забула. За цих умов потерпілий має можливість реалізувати своє право власності, однак не робить цього через протиправні дії винного.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові ВС від 18 липня 2019 року у справі № 761/31918/14-к якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Так обвинувачений ОСОБА_4 в суді дав правдиві свідчення щодо обставин заволодіння телефонами, які він знайшов в під`їзді багатоквартирного будинку, в якому мешкає. Дані покази не протирічать показам потерпілої, яка також повідомила, що загубила телефони, але в цей день їх відсутність не помітила. Спочатку з`ясувала у знайомої чи вона їх не забула, будучи у неї вдома, а потім знайшла дитячі речі у під`їзді власного багатоквартирного будинку, в якому також мешкає, почала самостійні пошуки телефона. Один із викрадених телефонів ще був в мережі і вона здійснила на нього дзвінки.

Відтак ОСОБА_4 заволодів майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося в зв`язку з певними обставинами у неналежному, але відомому потерпілій місці в під`їзді багатоквартирного будинку, обвинувачений мав всі підстави знати де знаходиться власник речі і усвідомлював, що він може за ним повернутися, а тому його дії слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

Тому суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого належить кваліфікувати саме за ст. 185 КК.

Суд призначаючи, покарання ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення враховує, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має не меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення , має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, наслідки злочину.

Так обставини, які пом`якшують покарання для ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлені.

Обставини, які обтяжують покарання для обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також при призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що ОСОБА_4 кримінальне правопорушення вчинив вперше, задовільно характеризується по місцю проживання, також враховує стан його здоров`я на підставі наданої суду медичної документації та наявність ішемічної хвороби серця, а також вік обвинуваченого.(а.с.133)

Також відповідно до ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціальну-психологічну характеристику обвинувачених.

Також із досудової доповіді, наданої на обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що з урахуванням особистості обвинуваченого , його способу життя, історії правопорушень, існує середня ймовірність при середньому рівні безпеки вчинення повторного правопорушення і вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.(а.с.30)

Враховуючи вищевикладене , а також відомості про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що необхідне й достатнє для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 буде призначення йому покарання у виді позбавлення волі без його реального відбуття , так як суд з урахуванням всіх обставин справи вважає можливим звільнити його від відбування призначеного покарання, надавши іспитовий строк на підставі ст.75 КК України.

Також суд вважає необхідним по даній справі з метою організації органами виконання покарань належного контролю за поведінкою обвинуваченого, покласти на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Призначене в такий спосіб покарання обвинуваченому ґрунтується на положеннях ст.50 та ст. 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Цивільний позов по справі не заявлявся. Запобіжний захід не обирався.

Питання по речовим доказам по справі необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, скасувавши арешт, накладені на речові докази ухвалами слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.01.2024 року.

Витрати по проведенню двох експертиз щодо вартості викраденого майна від 09.01.2024 №252/24, згідно акту виконаних робіт складають 520 грн, які належить стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Керуючись ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 377 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи від 09.01.2024 №252/24 в розмірі 520 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.01.2024 року на речові докази у справі.

Речові докази на а.с. 36 . мобільний телефон марки «Redmi 8» синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , із серійним номером НОМЕР_3 , мобільний телефон марки Redmi Note 12, темно - сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , із серійним номером НОМЕР_6 повернути ОСОБА_7 ; а.с.41,47 - коробки від мобільних телефонів марки «Redmi 8» та марки «Redmi Note 12» вважати повернутими потерпілій ОСОБА_7 після набрання вироком законної сили.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу через Роздільнянський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1