Справа № 357/7950/24 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5422/2024 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2024 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 відмовлено.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що, незважаючи на наявність заохочень та відсутність стягнень, мета покарання щодо виправлення ОСОБА_7 в цьому випадку не досягнута, враховуючи його неодноразові судимості, а тому вважає, що наразі відсутні законні підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вказав на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив про те, що за період відбування покарання характеризується виключно позитивно, має 13 заохочень, стягнень не має, дотримується правил поведінки та розпорядку дня, працевлаштований, згідно з висновком щодо ступеня виправлення він довів своє виправлення та має право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, що підтвердила комісія одноголосним рішенням. Вказав, що він повністю довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, що є головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення. Просив скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги засудженого та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін; вивчивши клопотання та матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 04 липня 2024 року колегією суддів не розглядається, оскільки повний текст оскаржуваної ухвали був проголошений 09.07.2024 року за відсутності всіх учасників судового провадження, копію оскаржуваної ухвали суду засуджений отримав лише 16.07.2024 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с. 38). Апеляційну скаргу засуджений ОСОБА_7 подав 22.07.2024 року, яка отримана та зареєстрована судом 05.09.2024 року, а отже строк на подачу апеляційної скарги не є пропущеним.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 про наявність підстав щодо застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За змістом статті 81 КК України та згідно з роз`ясненями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», однією з умов для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Сумлінне ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільно-корисній праці, систематичним виконанням трудових обов`язків, відсутністю трудових порушень за весь час відбування покарання.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року, згідно з яким його засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. Згідно з ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_7 покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте ним покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2019 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання засудженому рахується з 02.01.2020, кінець строку - 02.07.2025. Станом на 25.06.2024 фактично відбутий ним строк становить 4 роки 5 місяців 23 дні.

Згідно з характеристикою, наданою начальником дільниці соціальної реабілітації ОСОБА_8 та заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_9 , затвердженою начальником ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», засуджений ОСОБА_7 міру кримінального покарання в місцях позбавлення волі відбуває з 03.01.2020. В ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» ОСОБА_7 відбуває покарання з 24.06.2020, за час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Має 6 заохочень, порушень не допускав, стягнень не має.

Постановою начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» 07.09.2022 був переведений на дільницю соціальної реабілітації, що при колонії. На цей час працевлаштований робітником на контрагентському об`єкті ТОВ Даніком Груп. Відношення до праці добре. За час відбування покарання на дільниці соціальної реабілітації характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Має 7 заохочень, стягнень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Встановлені чинним законодавством вимоги персоналу установи виконує. За характером спокійний, врівноважений, утримує своє спальне місце і приліжкову тумбочку у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вид, не допускає порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці, виконує роботи з самообслуговування, приймає участь в роботах по благоустрою місць позбавлення волі. Приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, приймає участь у роботі самодіяльних організацій, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними та близькими, вину у скоєному визнав.

Протоколом засідання комісії № 15 від 17.11.2021 відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації, що при колонії.

Протоколом засідання комісії № 37 від 07.09.2022 переведений до дільниці соціальної реабілітації, що при колонії.

Протоколом засідання комісії № 14-ДСР від 27.10.2022 відмовлено по заяві засудженого щодо можливості застосування ст. 82 КК України.

Протоколом засідання комісії № 13-ДСР від 20.09.2023 відмовлено по заяві засудженого щодо можливості застосування ст. 81 КК України. При цьому, витягом з протоколу № 13-ДСР від 29.09.2023 вбачається, що на думку комісії засуджений заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, однак звернувся із заявою про відмову від направлення матеріалів до суду.

Згідно з довідкою про стягнення та заохочення встановлено, що засуджений ОСОБА_7 має 13 заохочень за період з 20.10.2020 року до 23.04.2024 року, стягнень не має.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення (довів своє виправлення) та має бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, разом з цим, ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, у зв`язку з чим, колегія суддів, не може визнати, що засуджений довів своє виправлення.

При цьому, відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Однак як вбачається з даних характеристики, ОСОБА_7 був неодноразово засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі проти власності, та неодноразово звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, проте знову засуджувався за вчинення аналогічних умисних кримінальних правопорушень.

Наведені обставини, на переконання колегії суддів, указують на те, що, незважаючи на неодноразове застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування призначених йому покарань, він знову продовжував вчиняти кримінальні правопорушення, у тому числі і до закінчення строку умовно-дострокового звільнення, що не свідчить про його виправлення, а сама лише наявність заохочень та відсутність стягнень за час відбування покарання не може вказувати про виправлення засудженого, а тому місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання щодо ОСОБА_7 , а саме, його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, наразі не досягнута.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що за час відбування покарання він має 13 заохочень, не має стягнень, дотримується правил поведінки та розпорядку дня, працевлаштований, на думку колегії суддів, само по собі не свідчить про його виправлення та відповідно не може бути підставами для задоволення заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, є обґрунтованими, а вимоги апеляційної скарги не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, а тому апеляційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання -залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4