Справа № 158/2185/24 Провадження №11-кп/802/648/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачено - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000273 від 16.06.2024 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 липня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нововолинська Волинської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

До вступу вироку в законну силу, запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_7 залишено домашній арешт в певну пору доби (нічний час).

Строк відбуття основного покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши у строк покарання період його затримання з 16.06.2024р. по 18.06.2024р. включно.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 3342-IX від 23 cерпня 2023 року) обвинуваченому ОСОБА_7 у строк покарання визначено зарахувати період його перебування під дією запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, починаючи з 19 червня 2024 року по 18 липня 2024 року включно, у співвідношенні три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Вироком вирішено питання речових доказів, арештованого майна та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 16 червня 2024 року близько 15 години 50 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи незареєстрованим згідно чинного законодавства мотоциклом марки «TEKKEN», рухаючись по вулиці Чумацька, неподалік будинку №98 в с. Дерно Луцького району Волинської області в напрямку від смт. Олика Луцького району Волинської області, на заокругленій ділянці дороги праворуч по напрямку руху мотоцикла, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (з наступними змінами та доповненнями), а саме п.п. 2.3 (б, д), 2.9 (а), 10.1, 12.1, 12.9 (б), вимоги заборонного дорожнього знаку 3.29 "Обмеження швидкості 30 км/год", вимоги попереджувального дорожнього знаку 1.1 "Небезпечний поворот праворуч", горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 "вузька суцільна лінія" не переконався, що рух керованого ним транспортного засобу буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, був неуважним, не вибрав безпечну швидкість транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, відповідно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, заокруглення дороги праворуч, проігнорував заборону перетину вузької суцільної лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, виїхав на смугу зустрічного руху та ліве узбіччя відносно напрямку руху мотоцикла, де допустив наїзд на металевий відбійник, в результаті чого втратив керованість транспортним засобом та допустив його падіння на дорожнє покриття.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у виді відкритого багато фрагментарного зламу кісток основи та склепіння черепа, розмозження головного мозку, закритої хребетно-спинномозкової травми у вигляді розриву між хребцевими ділянками в грудному відділі хребта з повним розривом спинного мозку, численних зламів ребер зліва і пошкодження парієтальної плеври, розривами коренів легень, гемотораксу, забою лівої легені, крововиливів в середостіння, крововиливів під парієтальною плеврою в міжреберні м`язи, через капсулярних розривів печінки, розриву в ділянці воріт селезінки, гемоперитонеуму, крововиливів в корінь брижі, крововиливів в жирову капсулу лівої нирки, численних саден всього тіла та забійно-рваних ран голови. Причиною смерті ОСОБА_9 є поєднана тупа травма тіла, що супроводжується чисельними зламами кісток скелету із забоями та розривами внутрішніх органів, що призвело до розвитку травматичного шоку, який і є безпосередньою причиною смерті.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), а саме:

п. 2.3 (б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 2.3 (д), згідно якого, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 2.9 (а) - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п. 10.1 - Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.9 (б) водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил;

ігнорування попереджувального дорожнього знаку 1.1 «Небезпечний поворот праворуч», який попереджує про наближення до ділянки дороги з обмеженою оглядовістю та напрямком повороту праворуч;

горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 вузька суцільна лінія, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) та яку перетинати забороняється.

У поданій на вирок апеляційній скарзі захисник оскаржує вирок у зв`язку із невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що встановлені обставини, які пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого та позиція потерпілого щодо призначення покарання дають підстави для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Захисник просить оскаржений вирок в частині призначеного покарання скасувати та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану захисником апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляції та просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд доходить такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку ніким з учасників провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд переглядає судове рішення виключно в частині призначеного покарання.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про призначення обвинуваченому на підставі ст. 69 КК України більш м`якого основного покарання, ніж передбачено санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України, колегія суддів вважає прийнятними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Водночас, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Так, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання враховано, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення та обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, котрий вперше притягається до кримінальної відповідальності, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає повністю, має міцні соціальні зв`язки, неодружений, непрацюючий, за місцем реєстрації та фактичного проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне повне відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

З встановленими обставинами погоджується і колегія суддів, однак вважає, що у даному конкретному випадку існують всі підстави призначити ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Згідно з вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнано дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані, які певним чином характеризують особу винного.

Як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 вказав про усвідомлення суспільної небезпечності своїх дій, визнав свою вину повністю та щиро розкаявся у вчиненому.

Колегія суддів зазначає, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

В матеріалах кримінального провадження, на переконання колегії суддів, знайшов своє відображення факт щирого каяття ОСОБА_7 у вчиненні злочину, оскільки останній проявив готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене, також ним добровільно та в повному об`ємі відшкодовано витрати на поховання, встановлення надгробного пам`ятника, витрати на правничу допомогу.

Враховуючи наведене вище, наявність більше двох обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, по місцю проживання характеризується позитивно, відшкодував завдану шкоду потерпілому, колегія суддів вважає зазначені обставини такими, що істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим, тому у даному конкретному випадку призначення ОСОБА_7 основного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років є занадто суворим.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 вимог ст. 69 КК України, призначивши основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України, що буде справедливим і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і приймає до уваги позицію потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання, зокрема, в суді першої інстанції не заперечував щодо призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

При визначенні розміру основного покарання суд апеляційної інстанції, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, вчиненим з необережності, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, спосіб вчинення злочину, наслідки, які настали внаслідок кримінально-протиправних дій обвинуваченого, позицію потерпілого, а також те, що потерпіла сторона претензій до обвинуваченого не має, цивільний позов до суду не подавала, дійшов висновку, що зазначені вище обставини у своїй сукупності вказують на формування в обвинуваченого позитивних установок та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення і дають підстави для застосування статті 69 КК України з призначенням більш м`якого основного покарання, а саме у виді позбавлення волі строком на 3 роки та з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Враховуючи наведене, колегія суддів переконана, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 основне та додаткове покарання у визначеному апеляційним судом розмірі, яке слід відбувати реально буде достатнім та необхідним для виправлення і перевиховання обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень і відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За таких обставин апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а оскаржений вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 липня 2024 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: