Номер провадження: 11-сс/813/1545/24
Справа № 515/1151/24 1-кс/513/90/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Саратського райсуду Одеської обл. від 04.09.2024, якою повернуто скаргу заявника ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених посадових осіб НАБУ та ДБР щодо невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою про вчинення кримінальних правопорушень

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було повернуто скаргу заявника ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених посадових осіб НАБУ та ДБР стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_6 від 19.05.2024 про вчинення кримінальних правопорушень корупційного характеру.

Мотивуючи своє рішення про повернення скарги, слідчий суддя зазначив, що заявник оскаржує бездіяльність НАБУ, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також бездіяльність ДБР, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про те, що скарга ОСОБА_6 не підсудна Саратському райсуду Одеської обл.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою з огляду на те, що жодна з кримінальних статей, на яку посилається слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, не зазначена в його заяві від 19.05.2024 про вчинення кримінальних правопорушень та в додатках до неї, а також у скарзі від 19.07.2024, внаслідок чого відсутні підстави для розгляду скарги в межах корупційної складової, яка відноситься до підсудності Вищого антикорупційного суду, натомість, розгляд скарги необхідно здійснити відповідно до вимог ст. 214 КПК України.

Посилаючись на викладені обставини, заявник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, розглянути його скаргу від 19.07.2024 на бездіяльність НАБУ та ДБР та задовольнити її вимоги.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав.

Враховуючи неявку прокурора без поважних причин в судове засіданні, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд проводити без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявника ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України встановлює, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Приписами ст. 303 КПК України передбачений перелік рішень, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскарженні на досудовому провадженні.

Так, положення п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачають, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Частиною ч. 1 ст. 306 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді.

На підставі аналізу змісту мотивувальної частини ухвали слідчого судді вбачається, що вона відповідає вимогам зазначених норм закону та слідчий суддя належним чином мотивував своє рішення, при цьому, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу апелянта на наступне.

Відповідно до аналізу змісту поданої до слідчого судді скарги вбачається, що заявник ОСОБА_6 звернувся зі скаргою на бездіяльність уповноважених посадових осіб НАБУ та ДБР стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою від 19.05.2024 про вчинення кримінального правопорушення корупційного характеру (а.с. 1-5).

В поданій скарзі заявник ОСОБА_6 просив визнати бездіяльність уповноважених посадових осіб НАБУ та ДБР стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою від 19.05.2024 про вчинення кримінального правопорушення неправомірними та протиправними, а також матеріали справи спрямувати до САП України та зобов`язати її уповноважених осіб здійснити відповідні дії щодо внесення до ЄРДР відомостей за його вищевказаною заявою, з подальшим досудовим розслідуванням та судовим розглядом справи.

Окрім того, до поданої скарги заявником ОСОБА_6 було долучено копію його заяви про вчинення кримінального правопорушення, адресоване ним ДБР, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 та НАБУ, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 6-8).

Відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Так, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у рішенні від 22.04.2020 у справі №51-1901 впс 20, встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог п. 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. п. 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

Нормами діючого КПК України, зокрема п. 2 ч. 2 ст. 304, передбачено повернення скарги, яка не підлягає розгляду в цьому суді, при цьому не передбачені, які саме випадки вказують на неможливість розгляду саме в цьому суді.

Тому, колегія суддів вважає, що у даному випадку необхідно звернутись до загальних засад кримінального провадження, а саме законності, що регламентована ст. 9 КПК України, а саме ч. 6 якої визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Тому слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

Так, Законом України «Про внесення змін до КПК України щодо уточнення окремих положень» від 22.03.2018 №2367-VIII внесено зміни до КПК України, відповідно до яких ч. 2 ст. 132 КПК України передбачає, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Аналогічні зміни внесені і до абз. 1 ч. 1 ст. 184 та ч. 2 ст. 234 КПК України.

З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги загальні засади кримінального провадження, можна дійти висновку, що клопотання в порядку ст.ст. 132, 184, 234 КПК України необхідно подавати до місцевого суду за фактичною адресою місця знаходження органу досудового розслідування, що позбавить можливості учасників кримінального провадження зловживати своїм правом на звернення до суду.

Відповідно до відкритих інтернет-джерел, фактичною адресою місця знаходження ДБР є: АДРЕСА_4 , а фактичною адресою місця знаходження НАБУ є: 03035, АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим скарги в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність слідчого вказаного органу досудового розслідування за правилами територіальної юрисдикції не підлягають розгляду в Саратському райсуді Одеської обл.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про необхідність повернення заявнику ОСОБА_6 його скарги на бездіяльність уповноважених посадових осіб НАБУ та ДБР, які не перебувають під територіальною юрисдикцією Саратського райсуду Одеської обл., тобто у зв`язку із порушенням скаржником при поданні скарги правил територіальної підсудності.

Що стосується посилань заявника на те, що відсутні підстави для розгляду його скарги в межах корупційної складової, яка відноситься до підсудності Вищого антикорупційного суду, колегія суддів зауважує на тому, що, повертаючи скаргу заявника ОСОБА_6 у зв`язку із порушенням ним при поданні скарги правил територіальної підсудності, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, не наводить в оскаржуваній ухвалі жодного посилання на необхідність звернення ОСОБА_6 до Вищого антикорупційного суду зі скаргами на бездіяльність НАБУ та ДБР.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає жодних підстав для задоволення апеляційної скарги заявника ОСОБА_6 та скасування законної, обґрунтованої й вмотивованої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 24, 214, 303, 304, 370, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Саратського районного суду Одеської обл. від 04.09.2024, якою повернуто скаргу заявника ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених посадових осіб НАБУ та ДБР стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_6 від 19.05.2024 про вчинення кримінальних правопорушень корупційного характеру залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4