Провадження № 1-в/463/281/24
У Х В А Л А

про скасування арешту майна

06 листопада 2024 р. Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженню за № 0000718 від 12.08.2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

в с т а н о в и в :

заявник ОСОБА_3 звернувся до Личаківського районного суду м.Львова з клопотанням про скасування арешту майна.

Клопотання обґрунтовує тим, що у провадженні відділу дізнання Львівського районного управління поліції № 1 ГУ Національної поліції у Львівській області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000718 від 12.08.2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

В межах зазначеного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 19.08.2024 року, з метою збереження речових доказів, накладено арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 12.06.2002 року на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке було вилучено 12.08.2024 року під час проведення огляду місця події у ОСОБА_3 . Разом з тим вказує, що постановою дізнавача відділу дізнання Львівського районного управління поліції № 1 ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 від 25.09.2024 року, кримінальне провадження за № 0000718 від 12.08.2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки згідно з висновком експерта дане посвідчення відповідає аналогічним документам, які знаходяться в офіційному обігу на території України. Вказана постанова про закриття кримінального провадження ніким не оскаржувалась і не скасовувалась. Оскільки кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального проступку, тому відпала потреба у подальшому застосуванні арешту майна, власником якого він є. Враховуючи наведене, просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 19.08.2024 року.

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином. Разом з тим, 06.11.2024 року подав суду заяву про розгляд справи без його участі, клопотання підтримує та просить таке задовольнити.

Дізнавач відділу дізнання Львівського районного управління поліції № 1 ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду клопотання. Разом з тим, 06.11.2024 року подала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти скасування арешту не заперечує у зв`язку із закриттям кримінального провадження.

Враховуючи те, що в судове засідання учасники процесу не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду клопотання, а тому, суд вважає за можливим розглянути клопотання у їх відсутності відповідно до вимог ст.174 КПК України на підставі наявних у справі документів.

Згідно з ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши та дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту майна, оглянувши матеріали клопотання про арешт майна, суд приходить до наступного висновку.

Частинами 1, 2 статті 1 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України. За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Чинний кримінальний процесуальний закон розрізняє поняття «суд» та «слідчий суддя», визначаючи стадії кримінального провадження (досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність) здійснення ними своїх повноважень та належним чином розмежовуючи їх.

Відповідно до ч.9 ст.100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частини 3, 4 ст.174 КПК України регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст.174 КПК України не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою органу досудового розслідування на підставі приписів п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Разом з тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст.132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч.4 ст.132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст.3 Конституції України, ст.13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч.4 ст.132 КПК є нормою, за якою в КПК України встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч.1 ст.170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч.4 ст.132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК України. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Тобто, у випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання подане в порядку ч.9 ст.100 КПК України про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2024 року у справі за № 554/2506/22.

Судом встановлено, що у провадженні відділу дізнання Львівського районного управління поліції № 1 ГУ Національної поліції у Львівській області перебували матеріали кримінального провадження за № 0000718 від 12.08.2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 19.08.2024 року, накладено арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 12.06.2002 року на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке було вилучено 12.08.2024 року під час проведення огляду місця події у ОСОБА_3 .

Постановою дізнавача відділу дізнання Львівського районного управління поліції № 1 ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 від 25.09.2024 року, кримінальне провадження за № 0000718 від 12.08.2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Кримінальний процесуальний кодекс України як кримінальне процесуальне законодавство є систематизованим зведенням кримінальних процесуальних норм, які регулюють порядок досудового розслідування та судового провадження.

У Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України виходив із того, що загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило «lex posterior derogat priori» - «наступний закон скасовує попередній». Таким чином, повноважний орган конституційної юрисдикції визначив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Принцип верховенства права вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). В Рішенні від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020 Конституційний Суд України зазначив, що якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права втрачає свою дієвість. Імператив надання дієвості принципові верховенства права вимагає одночасного застосування всіх трьох класичних формул.

Таким чином, оскільки кримінальне провадження закрито дізнавачем на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, то з цього моменту припинила дію ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 19.08.2024 року про арешт майна в межах даного кримінального провадження, наслідком чого є скасування арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи вищенаведене, оскільки на сьогоднішній день, кримінальне провадження закрито, досудове розслідування завершено без скерування обвинувального акту до суду, необхідність в арешті майна, власником якого є ОСОБА_3 відпала, а тому, суд дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.170, 171, 173, 174, 395 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженню за № 0000718 від 12.08.2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 19.08.2024 року (справа № 463/7738/24), а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 12.06.2002 року на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1