Справа №590/555/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1336/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ямпільського районного суду Сумської області від 07 серпня 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

На розгляді в Ямпільському районному суді Сумської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який закінчується 19 серпня 2024 року, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ст. 177 КПК України, існують та не зменшилися і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 07 серпня 2024 року, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Строк дії ухвали про запобіжний захід до 05 жовтня 2024 року включно.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Ямпільського районного суду Сумської області від 07 серпня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою застосувано відносно нього інший більш м`який запобіжний захід у виді застави.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у визначення розміру застави під час ухвалення судового рішення про продовження йому строку тримання під вартою. Окрім цього, судом не взято до уваги та обставина, що попередньою ухвалою було визначено розмір застави. Тому суд першої інстанції мав законні підстави для ухвалення судового рішення про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, що відповідає нормам КПК України.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 (шляхом направлення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення) та прокурор повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення обвинуваченому та захиснику. Від прокурора надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін. Тому, заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину проти власності, за ч. 4 ст. 186 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 07 до 10 років, а отже будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке йому загрожує, існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Також судом першої інстанції було також враховано, що судовий розгляд кримінального провадження триває, не вчинені всі необхідні дії для розгляду провадження. Окрім цього обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, відсутні джерела доходів та офіційно не працевлаштований, що у своїй сукупності свідчить про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися та виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину, який віднесено до категорії тяжкого, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 07 до 10 років, що у сукупності з даними про особу обвинуваченого, який не має сталих соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, свідчать, що існує реальний ризик його переховування від суду та вказує на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку. Так, останній розуміючи, що вчинені ним злочини є тяжкими, може вчинити спроби направленні на переховування від суду.

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характеру злочину в яких він обвинувачується, додатково свідчить про правильність висновків суду першої інстанції, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, є ускладненим.

Наявність ризику, вчинення обвинуваченим інше кримінальне правопорушення обумовлена тим, що останній не має постійного джерела доходу, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, проте на шлях виправлення не став та не зробив для себе відповідних висновків, знову вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, що свідчить про його нехтування суспільними нормами моралі, поваги прав інших громадян та суспільну небезпечність обвинуваченого.

Таким чином, вище викладене свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_6 знаходячи на волі продовжить злочинну діяльність та вчинить нові кримінальні правопорушення.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд кримінального провадження триває, а тому обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі може здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків, з якими мешкає в одному місті, з метою зміни їх показів.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тому, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 є необґрунтованими, оскільки кримінальне правопорушення в якому обвинувачується останній вчинене із застосуванням насильства, що давало суду підстави не визначати розмір застави.

Таким чином, колегією суддів не було встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Ямпільського районного суду Сумської області від 07 серпня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4