справа № 208/5479/23
№ провадження 1-кп/208/119/24
ВИРОК

Іменем України

04 вересня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000506 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянки України, має середню-технічну освіту, не працевлаштована, незаміжня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої, останній раз за вироком Дніпровського апеляційного суду від 07.12.2022 року за ч.2 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців,

яка обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучі раніше судима за корисливі злочини, в обідній час 20.04.2023 року, перебувала на зупинці громадського транспорту «Готель «Зоря», розташованої по АДРЕСА_3 , де біля торгових кіосків зустріла раніше не знайомого ОСОБА_8 , в ході спілкування з яким виявила у володіння того мобільний телефон «SamsungGalaxy А 04е»

Реалізовуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, ОСОБА_9 керуючись корисливим мотивом, розуміючи, що викликала у ОСОБА_10 довіру та використовуючи ці відносини, діючи повторно, під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка попросила у потерпілого належний йому мобільний пристрій, в дійсності не маючи наміру його подальшого повернення.

Довіряючи ОСОБА_9 , ОСОБА_10 добровільно передав останній належний йому мобільний телефон, очікуючи, що та поверне його після здійснення телефонного дзвінка.

Отримавши від ОСОБА_10 зазначене майно, ОСОБА_9 продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, утримуючи мобільний телефон потерпілого при собі, скориставшись тим, що той відволікся та втратив її з поля зору, залишила місце вчинення кримінального правопорушення, таким чином заволодівши майном ОСОБА_10 та в подальшому розпорядилась ним на власний розсуд., заподіявши потерпілому майнової шкоди у розмірі його вартості, в сумі 3 419,15 грн.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті визнала повністю та пояснила суду наступне.

При зазначених в обвинувальному акті обставинах вона зустріла раніше не знайомого потерпілого ОСОБА_10 , в користуванні якого побачила мобільний телефон. Маючи певні матеріальні проблеми, вирішила заволодіти телефоном. З цією метою, попросила у потерпілого мобільний телефон для здійснення дзвінка. ОСОБА_10 передав їй мобільний телефон, і вона використавши відсутність його уваги за своїм переміщенням, непомітно залишила місце події. Мобільним телефоном розпорядилась у власних корисливих цілях.

Свою вину визнає повністю. Щиро кається у скоєному. Просить її суворо не карати та надати шанс на виправлення та соціалізації у суспільстві.

Окрім повного визнання ОСОБА_5 своєї вини, вона повністю підтверджується наступними доказами дослідженими під час судового розгляду справи:

- показаннями потерпілого ОСОБА_8 який пояснив суду, що з обвинуваченою раніше не знайомий. 20.04.2023 року, в денний час доби, він знаходився біля зупинки громадського транспорту «Зоря» по вулиці Бурхана у м. Кам`янське, де познайомився з обвинуваченою. В ході спілкування остання попросила його мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка. Поки обвинувачена здійснювала телефонний дзвінок, він пішов до кіоску купити цигарки. Повернувшись, обвинувачену на місці події не знайшов. Просив суд призначити обвинуваченій покарання на розсуд суду;

- витягом з ЄРДР від 01.05.2023 року, як підстави початку досудового слідства, з правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 190 КК України, з фабулою, що 20.04.2023 року, знаходячись в поблизу будинку АДРЕСА_4 , невстановлена особа, шляхом зловживання довірою, заволоділа мобільним телефоном «Samsung A042», належного ОСОБА_8 (т.2 а.с. 1-2);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_8 з вищезазначеними обставинами (т.2 а.с. 169);

- протоколом огляду місця події від 01.05.2023 року, яким зафіксована обстановка на місці скоєння злочину, ділянки місцевості, розташованої на зупинці громадського транспорту по вулиці Бурхана 3, фото таблицею до даної слідчої дії (т.2 а.с. 170-175);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.05.2023 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_5 як раніше знайому на ім`я ОСОБА_12 , яка 20.04.2023 року, приблизно о 12.30 годині, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Готель Зоря» по вулиці Бурхана в м. Кам`янське, просила сторонніх осіб мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка (т.2 а.с. 237-243);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.05.2023 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 впізнав обвинувачену ОСОБА_9 , як раніше не знайому йому жінку, яка 20.04.2023 року, приблизно о 13.40 годині, знаходячись біля сигаретного кіоску розташованого на транспортній зупинці «Зоря» в м. Кам`янське, попросила у нього мобільний телефон «Samsung Galaxy» під приводом телефонного дзвінка та не повернула його (т.2 а.с. 182-188);

- протоколом огляду предмету - специфікації до договорів фінансового кредиту під заставу № DNZ-10/76188/0.37417 від 20.04.2023 року ПТ «Ломбард «Гарант «Імперіал» Батура Р.В. і компанія», розташованого по АДРЕСА_5 , предметом застави якого є мобільний телефон «Samsung», позичальником зазначено ОСОБА_5 (т.2 а.с. 191-194);

- речовими доказами по справі вищезазначеним фінансовим документом (т.2 а.с. 195);

- протоколом огляду предмету - оптичного диску із відеозаписом з камер спостереження встановлених в приміщенні ПТ «Ломбард «Гарант «Імперіал» Батура Р.В. і компанія», розташованого по АДРЕСА_5 за 20.04.2023 року.

В ході огляду зазначеного файлу встановлено, що 20.04.2023 року, о 19.15 годині до приміщення ломбарду входить особа жіночої статі, яка утримує в правій руці предмет візуально схожий на мобільний телефон, який передає касиру у віконце. Особа жіночої статі стоїть біля віконця та отримує через нього папірець на якому ставить підпис. Далі остання віддає папірець через віконце касиру, отримує папірці схожі на грошові кошти та договір і з приміщення ломбарду виходить (т.2 а.с. 196-200);

- протоколом огляду предмета за участю свідка ОСОБА_13 - вищезазначеного файлу з камери відеоспостереження встановленої в приміщенні ломбарду, в ході якого свідок пояснила, що жінка зображена на відео, це її донька ОСОБА_5 (т.2 а.с. 201-204);

- речовими доказами по справі вищезазначеним оптичним диском (т.2 а.с. 205);

- протоколом огляду предмету мобільного телефону «Samsung», imei1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , яким зафіксовані його індивідуальні ознаки (т.2 а.с. 210-214);

- речовими доказами по справі, предметом кримінального правопорушення мобільним телефоном (т.2 а.с. 215-216);

- висновком судової товарознавчої експертизи №2283 від 17.05.2023 року, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону «Samsung», imei1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , станом на 20.04.2023 року, складала 3 419,15 гривень (т.2 а.с. 227-233);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 31.05.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_5 знаходячись на місці скоєння кримінального правопорушення, а саме біля зупинки громадського транспорту «Готель Зоря» по вулиці Бурхана м . Кам`янське, пояснила про події, які мали місце 20.04.2023 року.

Пояснила, як вона на вказаному місці познайомилася з чоловіком, у якого попрохала мобільний телефон для того щоб подивитися відео. Дивлячись відео, та поки чоловік тимчасово втратив контроль за власним майном, покинула місце події (т.3 а.с. 82-85)

Аналізуючи викладені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_5 в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а її умисні дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_9 , суд вважає повне визнання своєї вини та щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_9 , суд вважає рецидив злочинів.

Питання про призначення покарання при постановленні вироку суд вирішує в залежності від доведеності винуватості особи у вчиненні злочинних дій за обставин, пред`явлених в обвинуваченні, з урахуванням вимог статей 50, 65 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання має на меті не тільки кару, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 190 КК України карається штрафом від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років, і його відповідно до ст. 12 зазначеного Кодексу віднесено до нетяжких злочинів.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, що вчинила злочин, має бути призначено покарання, яке є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_9 виду та міри покарання, суд враховує характер скоєного нею кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка раніше є неодноразово судимою, скарг на її поведінку за місцем мешкання не надходило, з 2012 року обвинувачена знаходиться в реєстрі у лікаря нарколога з діагнозом психічних та поведінкових розладів в результаті вживання опіатів, на обліку у лікаря психіатра не перебуває та за меддопомогою не зверталась, враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії», «Фрізен проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним»

У справі «Ізмайлов проти Росії» Суд вказав: «для того щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи»

Призначення покарання у межах, встановлених у санкції статті «Особливої частини» КК України, що передбачає відповідальність за скоєний злочин, означає, що суд має виходити із санкції тієї статті, за якою кваліфіковано скоєний злочин. Суд, виходячи з принципу справедливості покарання, має застосувати більш суворий вид покарання серед передбачених за скоєний злочин лише тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження скоєння нею нових злочинів.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що беруться до уваги при призначенні покарання.

Норми кримінального законодавства наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, яка є другорядною, а виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання.

Правова система держави має забезпечувати баланс між суворістю та м`якістю заходів реагування на порушення кримінально-правових заборон і покарання, яке призначається особі, має бути справедливим.

Зайцева засуджена за вироком Дніпровського апеляційного суду від 07.12.2022 року за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, на виконання якого затримана 16.06.2023 року. В строк призначеного покарання їй зараховано строк перебування під вартою до звільнення під заставу, з 30.06.2022 року по 09.09.2022 року.

Саме після постановлення вироків судом першої та апеляційної інстанцій, Зайцева знов вчинила кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_10 .

Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченої ОСОБА_9 можливо тільки шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі визначеного в середніх межах санкції інкримінованого їй злочину, з застосуванням ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

На час ухвалення судом вироку, невідбуте Зайцевою покарання за попереднім вироком апеляційної інстанції становить 1 місяць 3 дні.

На думку суду, покарання за теперішнім вироком у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі, з приєднанням 1 місяця позбавлення волі невідбутого Зайцевою покарання за попереднім вироком є законним, справедливим, цілком достатнім для подальшого виправлення обвинуваченої та попередження вчиненням нового злочину.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягнення з обвинуваченої.

Цивільні позови по справі не заявлені. Майнова шкода відшкодована шляхом повернення майна.

На час розгляду кримінального провадження, ОСОБА_9 будучі засуджена за попереднім вироком суду, залишена в СІЗО м. Дніпро, і запобіжний захід у кримінальному провадженні їй не обирався.

Певна колізія кримінального процесу у виді відправлення вже засудженої до місць відбуття покарання до виправної колонії, чи залишення обвинуваченої в СІЗО за новим кримінальним провадженням, чи знов обрання відносно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою вже засудженої до позбавлення волі особи, на думку суд врегульована КПК України, і строк перебування залишеної в ОСОБА_14 повинно дорівнювати строку її перебування в цій установі відбуття покарання за теперішнім у часі вироком.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково, у виді 1 місяця позбавлення волі, приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Дніпровського апеляційного суду від 07.12.2022 року, остаточно призначивши ОСОБА_5 до відбуття покарання у виді 1 року 8 місяців позбавлення волі.

Початок відбуття строку призначеного ОСОБА_5 покарання, рахувати з 22.06.2023 року дня залишення її в УВП ДПС України Дніпропетровській області № 4.

Стягнути з засудженої ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати по проведенню експертиз у загальній сумі 600 гривень.

Речові докази по справі: мобільний телефон «Samsung Galaxy А042» модель «SM-A042F/DS», який знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_8 , знявши арешт з майна залишити у власника;

- специфікацію до договору фінансового кредиту №DNZ-10/7575768/0.36728 від 23.03.2023 року, оптичні диски із відеозаписом з камер спостереження, зберігати при матеріалах справи.

Захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не обирався, і до набрання вироком законної сили засуджена продовжує утримуватись в УВП ДПС України Дніпропетровській об ласті № 4.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, протягом 30 днів з дня його проголошення. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученні обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1