Справа № 199/9618/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(мотивувальна частина)

19 листопада 2024 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника потерпілих ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, в режимі відеоконференції з потерпілою ОСОБА_4 , клопотання захисника ОСОБА_8 про скасування арешту майна в межах кримінального провадженням №0000990 від 08.08.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Захисником ОСОБА_8 подано до суду клопотання про скасування арешту майна в межах кримінального провадженням №0000990 від 08.08.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Своє клопотання захисник обґрунтовує тим, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2023 року наавтомобіль Toyota Camry 2003 року, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності матері обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9 , був накладений арешт. Станом на теперішній час відсутні правові підстави подальшого арешту майна на цей автомобіль, оскільки він не належить на праві власності підсудному ОСОБА_7 , тому не підпадає під ознаки ч. 2 с. 170 КПК України, а також досліджений під час судового розгляду у кримінальній справі як речовий доказ.

Клопотання захисника підтримав обвинувачений.

Прокурор, потерпілі, представник потерпілих заперечували проти задоволення клопотання.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши зміст клопотання захисника та перевіривши доводи, які останній виклав у клопотанні, суд мотивує своє рішення наступним чином.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд констатує, що заявник клопотання про скасування арешту майна не надав доказів, які б дозволили суду оцінити обґрунтованість його накладення.

Більш того, на підтвердження обґрунтування своїх доводів про скасування арешту майна, захисником ОСОБА_8 не подані суду як постанова слідчого про визнання автомобіля речовим доказом так і ухвала слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2023 року про арешт майна.

З цього приводу суд наголошує, що суд не має права самостійно відшукувати докази на користь сторони судового провадження, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя та, виходячи з основоположних засад диспозитивності, не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у клопотанні захисника.

Обґрунтовуючи своє клопотання захисник ОСОБА_8 посилався на те, що автомобіль Toyota Camry 2003 року, д.н.з. НОМЕР_1 , належить на праві власності матері обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9 , тому не підпадає під ознаки ч. 2 с. 170 КПК України.

Оцінюючи наявність потреби у збереженні арешту майна Суд зазначає, що згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт на майно може бути накладено з метою збереження речових доказів, а тому Суд відхиляє таке посилання захисника, оскільки воно не ґрунтується на вимозі закону, зводиться до особистого тлумачення норм процесуального закону і хибній оцінці цих норм, так як відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Нормативно визначеними властивостями доказів є їх належність, допустимість та достовірність. Доктринально визнаними елементами кримінального процесуального доказування, що являють собою єдиний нерозривний процес є 1) отримання доказів (активна цілеспрямована пізнавально-практична й розумова діяльність суб`єктів доказування, яка складається з окремих взаємозалежних та взаємовпливових елементів - пошуку, виявлення (встановлення), а при необхідності, вилучення фактичних даних та їх джерел та перевірки, оцінки фактичних даних і їх джерел, їх процесуального оформлення (закріплення) й власне надання фактичним даним та їх джерелам уповноваженими суб`єктами кримінального процесу значення певного доказу у кримінальному провадженні); 2) використання доказів (практична процесуальна та розумова діяльність, що полягає в оперуванні доказами, у встановленні на їх підставі обставин, що мають значення для кримінального провадження, в обґрунтуванні доказами своєї правової позиції сторонами кримінального провадження, в обґрунтуванні відповідних процесуальних рішень уповноваженими суб`єктами, у тому числі й для перевірки вже отриманих доказів та для отримання нових доказів тощо).

З змісту тексту обвинувального акту, складеного відносно ОСОБА_7 , не вдаючись в оцінку доказам, слідує, що останній використав транспортний засіб - автомобіль Toyota Camry 2003 року, д.н.з. НОМЕР_1 , як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, тому автомобіль підпадає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Транспортний засіб є специфічним об`єктом цивільних прав. Власник транспортного засобу має право використовувати його на свій розсуд відповідно до його цільового призначення.

Таким чином, предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій володіють доказовим значенням в силу свого існування та імовірного вчинення щодо них певних дій.

Транспортний засіб як об`єкт цивільних прав ідентифікується, зокрема, через певні реєстри, а також включення до них певної інформації. Відтак імовірне відчуження транспортного засобу транспортного засобу (які з певною ймовірністю можуть бути здійснені власником після скасування арешту) вплинуть на можливість подальшого використання його як доказу, оскільки після відчуження або перетворення певних агрегатів, пошук та встановлення відомостей про транспортний засіб може буде істотно утруднений.

Посилання захисника ОСОБА_8 , що «автомобіль Toyota Camry 2003 року, д.н.з. НОМЕР_1 досліджений під час судового розгляду у кримінальній справі як речовий доказ», не відповідає дійсності, оскільки зазначений автомобіль «не досліджувався», та на теперішній час, відповідно до ст. 349 КПК України, продовжується дослідження доказів зі сторони обвинувачення.

Крім того, судом враховується, що відповідно до припису частини 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, КПК України визначено, що питання щодо скасування арешту розглядається суддею/судом під час судового провадження, з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд.

З огляду на викладене, Суд ввважає за необхідне зазначити, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту зазначеного майна може призвести до негативних наслідків, та не буде відповідати завданням кримінального провадження.

Одночасно, Суд наголошує, що хоча з плином часу та ходом досудового розслідування, судового розгляду, арешт майна може втрачати свою актуальність, спеціальні положення про збереження речових доказів та вирішення питання про них одночасно з постановленням судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, базується на засаді безпосередності дослідження показань, речей і документів (стаття 23 КПК України), відповідно до якої суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в речах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на те, що арештоване майно має статус речових доказів у цьому кримінальному провадженні та наявна подальша необхідність його арешту в цілях кримінального провадження, Суд не вбачає підстав для скасування арешту майна, про яке йдеться в клопотанні захисника.

Разом з цим, Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 350 КПК України відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 110,174,350,369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В межах кримінального провадженням №0000990 від 08.08.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про скасування арешту майна на автомобіль Toyota Camry 2003 року, д.н.з. НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, а заперечення можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, яким закінчується судовий розгляд.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

22.11.2024