ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3048/24 Справа № 173/1426/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 серпня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України.

За матеріалами кримінального провадження під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.07.2021 року відносно ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого, в подальшому, було неодноразово місцевим судом продовжено.

Під час судового засідання ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 серпня 2024 року в чергове продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 26 жовтня 2024 року.

Цим же рішенням суду відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 порушує питання про скасування ухвали місцевого суду у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

В обґрунтування зазначає, що судом вкотре було продовжено запобіжний захід без розгляду клопотання сторони захисту та не взято до уваги, що він має на утриманні неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати якого має інвалідність та які потребують допомоги, як фінансово, так і фізично. Крім того, місцевий суд не бере до уваги, що термін перебування його під вартою, з 01.07.2021 року по теперішній час, перевищує всі допустимі строки, передбачені КПК, та за період тримання під вартою його психологічний стан та стан здоров`я погіршуються, а скарг та зауважень від працівників слідчого ізолятора на нього не зафіксовано.

Водночас вказує, що матеріали справи зібрані, свідки допитані, а тому ризику викривлення їх показів не існує. При цьому вважає, що твердження суду першої інстанції про ненадання документів щодо наявності у нього утриманців, постійного місця реєстрації та проживання є невірними, оскільки в матеріалах справи такі відомості маються. Окрім того, допитані в судовому засіданні свідки не вказали на його причетність до злочину та надали йому позитивну характеристику.

Разом з тим звертає увагу, що суд першої інстанції навмисно затягує розгляд справи, оскільки призначає судові засідання лише для розгляду питання щодо продовження запобіжного заходу, без будь-яких інших дій та розгляду справи, і так вже більше 3 років, посилаючись на відключення світла та недостатність суддів, які не повинні негативно впливати на частоту та термін розгляду даної справи, у зв`язку з чим просить забезпечити проведення судових засідань в більш частішому порядку.

Поміж іншого вказує, що розгляд судом клопотання у нарадчій кімнаті протягом 3-5 хвилин свідчить про те, що таке рішення було прийнято заздалегідь, ще до подання будь-яких клопотань, та судом жодного разу не було надано можливості змінити запобіжний захід на більш м`який.

З огляду на викладене обвинувачений просить апеляційний суд скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 серпня 2024 року та змінити запобіжний захід на менш суворий та більш м`який.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку доводів поданої обвинуваченим апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні та просили обрати обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби або особисту поруку, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону не в повній мірі дотримано місцевим судом.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є особливо тяжким злочином, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а також наявність передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, про існування яких ризиків свідчить як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, так і дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення тяжкого корисливого злочину, ніяких даних про погашення судимості обвинуваченого за цими злочинами суду не надавалось, як і не було надано об`єктивних даних про усталені соціальні зв`язки останнього та про працевлаштування.

При цьому місцевий суд врахував, що тривалий час попереднього ув`язнення ОСОБА_7 пов`язаний виключно з клопотанням сторони захисту про досудове розслідування незаконних дій працівників поліції відносно обвинуваченого під час слідства по справі та надання часу для забезпечення явки свідка захисту.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, оскільки інший запобіжний захід, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.

Разом з цим суд дійшов до переконання, що у судовому засіданні прокурором не доведено продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_7 незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що не оспорюється стороною обвинувачення, а отже ці висновки слід вважати доведеними.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_7 триває, по справі досліджені всі докази сторони обвинувачення, а відкладення розгляду справи пов`язано у зв`язку із проведенням досудового розслідування за фактом незаконних дій працівників поліції відносно ОСОБА_7 та неявкою свідка сторони захисту, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

При цьому посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на неврахування судом першої інстанції наявності у нього малолітньої дитини, постійного місця реєстрації та проживання, задовільної характеристики, погіршення стану здоров`я в умовах перебування в слідчому ізоляторі, не є безумовними підставами, які виключають наявність встановлених судом ризиків та не спростовують висновки суду про необхідність його подальшого тримання під вартою.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 26 жовтня 2024 року. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді домашнього арешту у нічний час доби або особистої поруки, на чому наполягає обвинувачений, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а встановлені судом ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Водночас, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про затягування судом першої інстанції строків розгляду даного кримінального провадження є неспроможними, оскільки розгляд кримінального провадження триває, на даний час встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також під час апеляційного перегляду з`ясовано, що судом досліджені всі докази сторони обвинувачення, перерви по справі оголошуються у зв`язку з повторним неприбуттям до суду свідка сторони захисту, на допиті якого наполягає адвокат і обвинувачений, та у зв`язку із проведенням ДБР досудового розслідування за заявою обвинуваченого про незаконні методи досудового розслідування, атому апеляційним судом не встановлено затягування розгляду справи зі сторони місцевого суду чи прокурора.

У той-же час, прохання обвинуваченого щодо забезпечення проведення судових засідань в більш частішому порядку, суд апеляційної інстанції не розглядає, оскільки не має процесуальної можливості впливати на організацію розгляду справи судом першої інстанції.

Разом з тим, з огляду на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тривалість перебування його під вартою (більше 3 років) та введення на території країни правового режиму воєнного стану, колегія суддів вважає, що обвинуваченому необхідно визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід, відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 514 000,00 грн, яка на цьому етапі кримінального провадження, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинуваченого ОСОБА_7 .

За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід задовольнити частково, а ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 серпня 2024 року скасувати на підставі п.2 ч.1 ст.409 та п.1 ч.1 ст.411 КПК, у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26 жовтня 2024 року включно, та визначенням альтернативного виду запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 514 000, 00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 182,199 та ст.ст.404, 405, 407, 409, 411, 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 серпня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26 жовтня 2024 року включно.

Встановити заставу у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 514 000,00 гривень.

На підставі ч.5 ст.194 КПК у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави ОСОБА_7 підлягає негайному звільненню з-під варти та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Встановити термін дії покладених судом на ОСОБА_7 обов`язків до 26 жовтня 2024 року включно, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що у разі невиконання ним покладених на нього цією ухвалою обов`язків, застава звертається у дохід держави.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4