ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 644/2651 /24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 1901 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного
заходу обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме обвинуваченого та його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.07.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000298 від 21.02.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Скрипаї, Зміївського району, Харківської області, громадянина України, українця, з середньотехнічною освітою, одруженого, є людиною з інвалідністю 2 групи, раніше не судимого, зареєстрованого та що фактично проживав АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.4 ст. 296 КК України,

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Первомайськ, Харківської області, громадянина України, українця, з середньо спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого, що фактично проживав АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.4 ст. 296 КК України,

Захиснику відмовлено у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу.

Обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», строком на шістдесят днів - до 28 вересня 2024 року, включно, без визначення застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисник обвинувачених - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою пом`якшити запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до домашнього арешту в будь-якій формі, яку суд вважає за доцільну, за їх фактичним місцем проживання.

В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на недоведеність існування вказаних в клопотанні ризиків. Натомість, судом проігноровано посилання сторони захисту на наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків та потреба у постійному нагляді лікарів, оскільки в умовах СІЗО неможливо надати кваліфіковану медичну допомогу. Вважає, що ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим злочинів, не може сама по собі бути підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу, оскільки не відповідає викладеній в рішеннях ЄСПЛ правовій позиції.

Крім того, вважає, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би вказував на переховування обвинувачених від органу досудового розслідування та суду, та їхнього перешкоджання кримінальному провадженню, натомість, під час слідства вони не чинили опору та надавали свідчення з приводу підозри, вони є раніше не судимими особами, які мають соціальні зв`язки. Жодних документів, або інших доказів, які б вказували на дії, направлені на переховування обвинувачених, на думку захисника, не надано.. Ризик впливу на свідків також вважає відсутнім, оскільки обвинувачені не мають контакту з жодною особою, яка, на думку обвинувачення, може бути свідком.

На думку захисника, до обвинувачених можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту, який буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченими, покладених на них обов`язків, а подальше перебування ОСОБА_6 , як інваліда 2 групи, який потребує постійного моніторингу стану здоров`я, що неможливо в умовах СІЗО, та ОСОБА_7 , може бути в подальшому визнане як катування та порушення основоположних прав та свобод на життя, здоров`я та справедливий суд.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник надав заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутністю та повністю підтримав свої апеляційні вимоги і просив їх задовольнити.

Обвинувачений та прокурор в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлявшись належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за їх відсутністю не надали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду Харківської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000298 від 21.02.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, а саме хуліганство, тобто, грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, вчинене із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь виготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Ухвалами слідчих суддів Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.02.2024 року обвинуваченим було обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», розмір застави не визначався, строк дії запобіжного заходу був продовжений, ухвали про обрання запобіжного заходу, про продовження запобіжного заходу, були предметом розгляду апеляційної інстанції та залишені без змін, в останнє ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.05.2024 року.

Прокурор у кримінальному провадженні звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу відносно вищевказаних обвинувачених, посилаючись на обґрунтованість підозри та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилався на обґрунтованість повідомленої обвинуваченим підозри, у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, яке є тяжким злочином, за вчинення якого можливе покарання у вигляді реального позбавлення волі строком до 7 років. Вважав, наявність на теперішній час на території України воєнного стану, у разі визнання обвинувачених винними у вчиненні даного злочину, в якому вони обвинувачуються та призначенні покарання судом у вигляді позбавлення волі, може викликати загрозу їх втечі, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду, що вказує на існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, про що також викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії». Також, вважав, що існує ризик того, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , маючи можливість вільно пересуватись, зможуть незаконно впливати на потерпілих та свідка у даному кримінальному провадженні, які проживають у одному під`їзді з обвинуваченими, та у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, перебуваючи під психологічним або фізичним впливом(враховуючи характер вчиненого правопорушення), можуть змінити свої показання на користь обвинувачених, тобто існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Окрім того, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 наявне ще одне кримінальне провадження від 11.03.2021 року за ч. 1 ст. 263 КК України, яке перебуває в суді, рішення по якому до теперішнього часу не прийнято, прокурор вважав, що останній може вчинити інші кримінальні правопорушення. Також зазначив, що відносно ОСОБА_7 в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова також перебуває кримінальне провадження за ч.1 ст. 125 КК України, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник обвинувачених подав клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому просив врахувати, що фактично 80% процесуальних дій по справі вже було проведено, допитано обвинувачений, потерпілих, свідка та залишилось дослідити докази по справі, але вже наразі є зрозумілим, що кваліфікація дії обвинувачених є невірною, так, факт побиття мав місце, та це є неприпустимим, особливо щодо жінки, але хуліганства не було, наявні неприязні стосунки зумовлені неправомірністю нарахувань комунальних платежів з боку ОСББ «Зубр», що, на його думку, свідчить про вчинення кримінального проступку, а саме спричинення легких тілесних ушкоджень, що фактично надає можливість змінити запобіжний захід обом обвинуваченим. Звертав увагу на те, що судом встановлено, що обвинувачені мають стійкі соціальні зв`язки, ОСОБА_6 є особою з інвалідністю, ветераном Афганістану, отримує пенсію, обидва обвинувачених мають місце реєстрації, раніше не судимі, тому є підстави для зміни запобіжного заходу на домашній арешт. Також зазначав, що ризики, які перелічує прокурор у клопотаннях втратили свою актуальність, тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для врахування при продовженні запобіжного заходу, обвинувачені не можуть вплинути на потерпілих та свідка, оскільки покази вже надані суду, наміру ухилятись вони не мали, самостійно прибули до відділу поліції. Вважав, що сукупність досліджених доказів дає підстави для зміни запобіжного заходу.

Відмовляючи в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу та задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно вказаних обвинувачених, суд першої інстанції врахував обґрунтованість підозри за ч.4 ст.296 КК України, яка була встановлена слідчими суддями при обранні запобіжного заходу відносно обвинувачених та залишена без змін, в останнє ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.05.2024 року та вважав, що, наразі, продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд вважав, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України щодо обох обвинувачених продовжує існувати з огляду на можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, що на думку суду обґрунтовано може викликати загрозу втечі обвинувачених. Не зважаючи на проведений допит потерпілих та свідка, суд вважав, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України щодо впливу на них з боку обвинувачених залишається актуальним, оскільки в ході допиту обвинувачених, свідка та потерпілих наявні розбіжності щодо обставин самого правопорушення, судом будуть в подальшому досліджуватись докази, в тому числі відеозапис подій, що не виключає потребу в повторному допиті потерпілих. Окрім того дійшов висновку, що існує ризик передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України щодо обох обвинувачених, оскільки в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова перебуває ще одне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України, а в провадженні Зміївського міського суду Харківської області щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 263 КК України, що свідчить про імовірність вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Також судом враховано дані про особу обвинувачених, зокрема - ОСОБА_6 , який одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, середньо-технічну освіту, є людиною з інвалідністю 2 групи, раніше не судимий, але щодо нього в провадженні іншого суду перебуває ще одне кримінальне провадження. Також, зі слів обвинуваченого він є ветераном військової служби в Афганістані, отримує пенсію, має право власності на квартиру за місцем реєстрації, має захворювання, та не має можливості отримувати належну медичну допомогу в умовах ізолятора. Також, зокрема, ОСОБА_7 , який не одружений, не судимий, з середньо-спеціальною освітою, не працює, мешкав в Харкові без реєстрації.

При цьому, суд врахував, що захисником, в ході розгляду провадження, не було надано будь-яких доказів соціальних зв`язків обвинувачених, відсутні дані про інвалідність, стан здоров`я, потребу в лікуванні, дані про статус ветерана, та розмір доходу, а доводи щодо кваліфікації дій обвинувачених, вважав передчасними, оскільки вони будуть оцінені судом під час прийняття остаточного рішення по справі. Також судом враховано, що обвинувачені звертались до потерпілих, приносили вибачення, пропонували примиритись, розуміють що були завдані тілесні ушкодження потерпілим, але їх спровокували, була конфліктна ситуація, зумовлена непорозуміннями ОСОБА_6 з ОСББ щодо сплати комунальних послуг, але потерпілі з даними вибаченнями не погодились.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та не знайшов підстав для зміни запобіжного заходу, продовживши обвинуваченим строк тримання під вартою.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення можуть вдатися до відповідних дій.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочину, свідчать про стійке неприйняття загальновизнаних у суспільстві правил поведінки та моральності та свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, у сукупності із тяжкістю можливого покарання, що спростовує доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, з посяганням на суспільні відносини, враховуючи ступінь зухвальства їх протиправної поведінки та отримані потерпілими тілесні ушкодження, існує підвищена суспільна небезпечність інкримінованого злочину та наявність у цьому кримінальному провадженні суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду. При цьому, слід врахувати, що очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від суду. Зазначена обставина, на думку колегії суддів, на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення можуть вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на час проведення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, що існував на час застосування стосовно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не втратив свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, на думку колегії суддів, ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, також є актуальним, з огляду на пояснення потерпілих та свідків під час розгляду клопотання судом першої інстанції, які виявили побоювання за своє життя, що свідчить на користь доводів обвинувачення з приводу продовження існування вказаного ризику.

Крім того, не виключений ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченими вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи, окрім всього іншого, наявність кримінальних проваджень відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інших кримінальних правопорушень, зокрема, - в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова перебуває ще одне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України, а в провадженні Зміївського міського суду Харківської області, - щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 263 КК України, що свідчить про імовірність вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінальне правопорушення, у якому вони обвинувачуєюься.

На час розгляду даного провадження, відсутні дані, які б свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, наведених у клопотанні прокурора та встановлених у попередніх ухвалах суду про запобіжний захід обвинувачених, що стало б підставою для застосування обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З висновками суду щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даних обвинувачених, погоджується і колегія суддів.

Щодо доводів захисника обвинувачених з приводу необхідності проходження обвинуваченому ОСОБА_6 курсу лікування та наявність у обвинувачених постійного місця проживання не спростовує та не мінімізує наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. В ході розгляду справи не встановлено об`єктивних даних стосовно того, що прийом препаратів при лікуванні в амбулаторних умовах життєво необхідний для підтримання нормальної життєдіяльності обвинуваченого. При винесенні ухвали слідчим суддею враховані всі підстави та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, дані про особу обвинувачених та наявні докази, про вчинення ними кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує їм, у разі визнання винуватими, і прийнято мотивоване рішення.

Посилання на рішення ЄСПЛ та Конвенцію заслуговують на увагу. Проте ці посилання у апеляційній скарзі не спростовують висновків ухвали слідчого судді, в якій обґрунтовано вказано про сталу практику ЄСПЛ.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, які прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються осіб обвинувачених та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинувачених.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.07.2024 року про продовження щодо обвинувачених за ч.4 ст.296 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 28.09.2024 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4