ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

521/6552/23

1-кп/521/786/24

20 вересня 2024 м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одесси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2 ;

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, з застосуванням системи відеоконференцзв`язку, в приміщенні суду, кримінальне провадження № 521/6552/23 щодо:

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у с. Брянськ Кабанського району Республікі Бурятія, РФ, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, пенсіонера, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

07.01.2023, близько 10:30 годин, ОСОБА_12 , керуючи технічно справним автомобілем Volksvagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходячись на перехресті площі Перемоги та Миколаївського шосе в м. Херсон та рухаючись по Миколаївському шосе (другорядній дорозі) зі сторони вул. Паровозна (мікрорайону «Таврійський») в напрямку вул. Залізнодорожня (центру міста), в порушення вимог п.п. 2.3 б), 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України, при виїзді на нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг, всупереч вимог дорожнього знаку 2.1 - «Дати дорогу», розділу 33 Правил дорожнього руху України, не надав перевагу у русі мопеду марки «Honda Dio», без реєстраційного номера під керуванням ОСОБА_13 , який в порушення вимог п.2.3 г) Правил дорожнього руху України не маючи на собі застебнутого мотошолому та везучи пасажира без мотошолому, що не перебуває у прямому-причинно наслідковому зв`язку з настанням дорожньо- транспортної пригоди, рухався по Миколаївському шосе (головній дорозі) від центру міста в напрямку мікрорайонна «Шуменський» (вул. Нафтовиків) внаслідок чого відбулося зіткнення з останнім.

Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водію мопеду марки «Honda Dio», без реєстраційного номера, ОСОБА_14 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких він помер 10.01.2023. Пасажиру мопеду марки «Honda Dio», без реєстраційного номера, ОСОБА_15 заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Вказані наслідки знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язкуі з порушенням водієм автомобіля Volksvagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 вимог Правил дорожнього руху України, а саме:

- п. 2.3. б), згідно з яким, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 16.3, згідно з яким, у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або .13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед

краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів;

- п. 16.11, згідно з яким, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху;

- дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 України визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини та заявив про щире каяття у вчиненому. При цьому, обвинувачений надав пояснення, які повністю співвідносяться з обставинами, викладеними у обвинувальному акті.

Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання вини.

Оскільки ОСОБА_12 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого та тілесні ушкодження середньої тяжкості іншому потерпілому, суд кваліфікує його дії за ст.286 ч.2 КК України.

Судом були прийняті до розгляду цивільні позови потерпілої ОСОБА_16 та потерпілої ОСОБА_15 .

Цивільний позивач ОСОБА_16 просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_12 на її користь суму заподіяної їй моральної шкоди у розмірі 800 000 гривень, з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України суму матеріальної шкоди у розмірі 11 000 гривень, а також суму витрат, понесених у зв`язку із розглядом кримінального провадження, розмір якої позивачем не був зазначений;

Цивільний позивач ОСОБА_15 просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_12 на її користь суму заподіяної їй моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог цивільним позивачем ОСОБА_16 зазначено, що у наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, помер її батько ОСОБА_13 .

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_12 їй був спричинений матеріальний збиток на суму 11 000 грн, яка була витрачена на ритуальні послуги з поховання батька, що підтверджується відповідними доказами.

Позивач вважає, що матеріальна шкода повинна бути стягнута з Моторного (транспортного) страхового бюро України, у зв`язку з тим, що правовий статус МТСБУ визначено в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» (далі ОСЦПВВНТЗ). За пунктом 39.1. статті 39 цього Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону «Про ОСІДПВВНТЗ» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 41 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій.

Згідно з пунктом 41.1. статті 41 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Позивачу заподіяно матеріальної шкоди, яка перебуває у причинному зв`язку із діяннями обвинуваченого. Саме МТСБУ повинно відшкодовати шкоду потерпілому, оскільки шкода заподіяна транспортним засобом, власник якого ОСОБА_12 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З метою гарантування правової визначеності щодо застосування інституту цивільного позову у кримінальному провадженні та з метою забезпечення єдності та сталості відповідної судової практики Велика Палата Верховного Суду України, відповідно до постанови від 19.06.2019 року в справі № 465/4621/16-к вважає, що положення частини 1 статті 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до будь-якої особи (фізичної або юридичної), яка за законом виконує обов`язок з відшкодування шкоди, завданої підозрюваним (обвинуваченим чи неосудною особою), як це має місце у випадку з МТСБУ у справі, що розглядається.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Щодо підстав відшкодування моральної шкоди, позивач зазначила, щозгідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини відповідача ОСОБА_12 , позивачу заподіяно моральної шкоди, адже загинув її рідний батько, який завжди був поруч з нею, підтримував її, допомагав їй по навчанню, вона його дуже любила. Втрата батька завдала позивачу дуже великий душевний біль і їй його буде дуже не вистачати. В результаті смерті рідного, улюбленого батька, позивач знаходиться в негативному емоційно-психічному стані, викликаному внутрішньою напруженістю, втратою сну, що переросла в моральні страждання, вона перенесла великий стрес після смерті рідного батька, в неї порушилися нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими, сусідами, знайомими та найстрашніше -продовження життя без рідної людини. За весь цей час відповідач ОСОБА_12 , в рахунок відшкодування заподіяної шкоди, передав їй лише 500 доларів США.

Зазначені негативні наслідки протиправних дій, тривалий фізичний біль та страждання є тривалими й істотними для позивача, тому моральну шкоду вона оцінює в 800 000 гривень.

При визначенні даного розміру моральної шкоди, позивач виходить з вини відповідача, глибини моральних, психологічних та фізичних страждань, які вона перенесла та ще буде нести на протязі всього життя. Також вона вважає, що моральну шкоду відшкодувати в повному обсязі неможливо - так як немає матеріального критерію визначення розміру завданої моральної шкоди. Вважаю, що визначений вище розмір моральної шкоди, підлягає стягненню з обвинуваченого та є цілком обґрунтованим та справедливим, оскільки обвинувачений до сьогоднішнього часу не вжив жодних дій, направлених на відшкодування їй моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог цивільним позивачем ОСОБА_15 зазначено, що в результаті ДТП їй були спричинені тілесні ушкодження, які супроводжувались больовими синдромами, які неможливо було терпіти. 07.01.2023 року позивачу була проведена операція, після чого вона тривалий час лікувалась, але до теперішнього часу не відновились оперовані кінцівки. Весь цей час вона була обмежена в своїх можливостях, потребувала сторонньої допомоги, без якої вона не змогла б здійснювати свої життєві потреби. Будучи непрацездатною, позивач зазнала моральних та фізичних страждань. Її нормальні життєві зв`язки були порушені через неможливість рухатись. Її доньки вимушені були з дітьми повернутись із-за кордону, де вони перебували у зв`язку з воєнною агресією РФ. Вона дуже хвилювалась за них, особливо за дітей, які під постійними обстрілами вимушені були здійснювати догляд за нею.

В результаті отриманих ушкоджень був порушений звичайний ритм її життя, який не відновився до теперішнього часу. Вона знаходиться в стані пригніченості и тривоги, не має повноцінного сну в нічний час.

Добровільно компенсувати моральну шкоду у повному обсязі відповідач відмовляється.

Обвинувачений ОСОБА_12 вимоги цивільних позивачів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 визнав частково, вважаючи вимоги про стягнення з нього моральної шкоди непомірними для нього.

Представник цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України цивільний позов про стягнення на користь ОСОБА_16 суми матеріальної шкоди, спричиненої ОСОБА_17 не визнав, та надіслав до суду свої заперечення, в яких зазначено, що в силу вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України, при обставинах, викладених у позовній заяві, не несе будь-яких обов`язків цивільно-правового характеру перед позивачем (більш розгорнуті заперечення долучені до матеріалів кримінального провадження).

Дослідивши докази, які були надані на підтвердження позовних вимог ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , заслухавши заперечення цівільного відповідача ОСОБА_12 та представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно до положень ст.75 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з норми ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи питання належності відповідачів у кримінальному провадженні суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом шкодою.

Аналіз досліджених під час судового засідання доказів дає суду підстави для висновків про те, що під час вчинення дрожньо транспортної пригоди ОСОБА_12 на законих підставах володів і користувався належним йому транспортним засобом, який створив підвищену небезпеку для потерпілих, отже, в силу закону саме він несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями.

При розгляді питання про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача і понесеною позивачами моральною шкодою, суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, відповідно до яких, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав.

У відповідність до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що її заподіяла за наявності її вини.

У судовому засіданні підстави позову і вина відповідача у заподіянні моральної шкоди злочинними діями ОСОБА_15 та ОСОБА_16 доведена вищенаведеними доказами в їх сукупності.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності і справедливості, приймає до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, які зазнали позивачі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , погіршення здібностей потерпілої ОСОБА_15 або позбавлення її можливості їх реалізації, непоправність втрати близької особи для позивача ОСОБА_16 , майновий стан відповідача, який є пенсіонером, враховує ступень працездатності відповідача, який перебуває у віці 73 років, ступінь вини обвинуваченого в заподіянні моральної шкоди, враховує його поведінку, яка свідчить про намагання компенсувати заподіяну шкоду виходячи з його матеріального стану. З урахуванням вказаних чинників, на підставі яких визначається розмір моральної шкоди, суд вважає за необхідне вимоги ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про стягнення з ОСОБА_12 задовольнити частково.

Розглядаючи цивільний позов ОСОБА_16 в частині стягнення з відповідача витрат, понесених у зв`язку із розглядом кримінального провадження, суд виходить з відсутності у матеріалах провадження доказів (платіжних документів), які підтверджують факт понесених ним витрат. Крім того, суд вважає, що він позбавлений можливості розглянути позовні вимоги в цієї частині, виходячи з не зазначення цивільним позивачем конкретної суми витрат, які підлягають стягненню з цивільного відповідача.

З врахуванням зазначеного, суд не убачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_16 в частині стягнення на її користь витрат, понесених у зв`язку із розглядом кримінального провадження.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_16 про стягнення МТСБУ компенсації за спричинення їй матеріальній шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону), страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів перед третіми особами - є обов`язковим.

Відповідно до п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013, саме на потерпілого при зверненні в суд покладається обов`язок подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Розділом ІІІ Закону визначено певний порядок здійснення МТСБУ регламентної виплати та визначені умови, за яких у МТСБУ виникає обов`язок по їх здійсненню, а також підстави для відмови у здійсненні регламентної виплати.

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пунктів 33.1, 33.1.4 статті 33 Закону, у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення регламентної виплати, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону МТСБУ повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка.

Статтею 34 Закону визначено дії, які страховик та МТСБУ мають вчинити після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно зі статтею 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає МТСБУ заяву про страхове відшкодування.

Отже, законодавчо визначено, що обов`язковою умовою вчинення МТСБУ дій з визнання події страховим випадком є подання заяви про страхове відшкодування.

Позивачем вимоги Закону не виконано. Відповідне повідомлення та заяву про страхове відшкодування до МТСБУ не подано, як і не подано усі необхідні документи, визначені згаданим Законом, необхідні для врегулювання страхового випадку.

Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону, підставою для відмови v здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Своєчасне звернення до МТСБУ має на меті забезпечити останнім належні умови щодо встановлення реального механізму пригоди та сприяти об`єктивному вирішенню питання щодо можливості здійснення потерпілим особам відшкодування.

Таку правову позицію зазначено Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 по справі № 724/1009/16-ц.

Зокрема зазначено, установивши, що потерпіла особа ні з відповідним повідомленням про ДТП, ні із заявою про страхове відшкодування у встановлений законодавством України строк до МТСБУ не зверталася, відмова у здійсненні страхової виплати є законною і обґрунтованою.

Своєчасне звернення до МТСБУ чи страховика має на меті забезпечити останнім належні умови щодо встановлення реального механізму пригоди та сприяти об`єктивному вирішенню питання щодо можливості здійснення потерпілим особам страхового відшкодування.

Позивач своїми діями (бездіяльністю) не забезпечив МТСБУ у встановлений Законом строк можливості вирішити питання про наявність правових підстав для здійснення регламентної виплати.

Згідно п. 36.7 ст. 36 Закону, рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Рішення про відмову у виплаті потерпілій страхового відшкодування МТСБУ не приймало, а тому позовні вимоги до МТСБУ є передчасними і задоволенню не підлягають.

Нормами ст.ст. 15, 16 ЦК України встановлено, що особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України, особа здійснює цивільні права у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Позивач, порушуючи порядок отримання відшкодування за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, фактично зловживає своїм правом, а відповідно до ч.3 ст. 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої ст. 13 ЦК України. Згідно ч.3 ст. 13 ЦК України - не допускається зловживання правом.

Відповідно до ст. 36 Закону, у разі якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку прийняття рішення про здійснення регламентної виплати припиняється до дати, коли МТСБУ стало відомо про набрання рішення у такій справі законної сили.

Згідно п. 32.1 ст. 32 Закону, МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правова відповідальність відповідно до закону.

У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести за допомогою належних та допустимих доказів ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням положень ст. ст. 57, 59 ЦПК України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_16 про стягнення с МТСБУ компенсації за спричинену матеріальну шкоду задоволенню не підлягають.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 127 КПК України, суд вважає за необхідне:

- позовні вимоги, заявлені ОСОБА_16 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди залишити без задоволення;

- позовні вимоги, заявлені ОСОБА_16 до ОСОБА_12 про відшкодування моральноїшкоди - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_16 моральну шкоду у розмірі 121 120 гривень;

- позовні вимоги, заявлені ОСОБА_16 до ОСОБА_12 про відшкодування витрат, понесених у зв`язку із розглядом кримінального провадженнязалишити без задоволення.

- позовні вимоги, заявлені ОСОБА_15 до ОСОБА_12 про відшкодування моральноїшкоди - задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_15 моральну шкоду у розмірі 151 400 гривень.

При призначенні покарання ОСОБА_12 , суд керується загальними принципами призначення покарання, зазначеними в ст. 50, 65 КК України.

Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні та часткове добровільне відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням.

При цьому, визначаючи щире каяття обвинуваченого пом`якшуючою покарання обставиною, суд враховує, що окрім визнання ОСОБА_12 факту вчинення кримінального правопорушення, відбулося ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання ним своєї провини у вчиненому, про що він, ОСОБА_12 , висловив щирий жаль з приводу цього, приніс публічне вибачення перед потерпілій ОСОБА_15 . Про щирість каяття, на думку суду, свідчить і факт надання обвинуваченим в суді правдивих показів, готовність нести покарання, часткове відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_15 та потерпілій ОСОБА_16 .

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_12 у судовому засіданні не встановлено.

Крім того, суд враховує, що до кримінальної відповідальності ОСОБА_12 притягується вперше, є особою похилого віку (73 роки), враховує позитивні дані, які характеризують ОСОБА_12 за місцем проживання, а також враховує сімейні обставини, пов`язані з необхідністю допомоги хворій дружині обвинуваченого та дані про стан здоров`я самого обвинуваченого.

При призначенні покарання, крім тяжких наслідків вчиненого кримінального правопорушення, суд приймає до уваги обставини його вчинення, зокрема те, що кримінальне правопорушення було вчинено ОСОБА_12 в умовах тимчасової втрати уважності за дорожньою обставновкою, без ознаків грубого умисного порушення Правил дорожнього руху.

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_12 можливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, вважає можливим застосувати до нього покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, в умовах тривалого контролю з боку органу пробації за поведінкою овинуваченого. При цьому, суд вважає за необхідне призначати ОСОБА_12 додаткове покарання, передбачене санкцією ст. 286 ч.2 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Під час проведення досудового розслідування були залучені судові експерти, витрати на залучення яких склали 16 244 гривень 36 копійок. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Частина 2 статті 124 КПК України передбачає, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений винний у вчиненні кримінального правопорушення за описаних у вироку обставинах, то суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь держави вартість проведених судових експертиз.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369 -374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Згідно зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 років не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності ч.ч.1, 3 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Контроль над поведінкою ОСОБА_11 покласти на органи з питань пробації за місцем проживання обвинуваченого.

Позовні вимоги, заявлені ОСОБА_18 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди залишити без задоволення.

Позовні вимоги, заявлені ОСОБА_18 до ОСОБА_11 про відшкодування моральноїшкоди - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_19 моральну шкоду у розмірі 121 120 гривень.

Позовні вимоги, заявлені ОСОБА_18 до ОСОБА_11 про відшкодування витрат, понесених у зв`язку із розглядом кримінального провадженнязалишити без задоволення.

Позовні вимоги, заявлені ОСОБА_20 до ОСОБА_11 про відшкодування моральноїшкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_21 моральну шкоду у розмірі 151 400 гривень.

Ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 11.01.2023 про арешт майна скасувати.

Речові докази:

- транспортні засіби: автомобіль Volksvagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; мопед «Honda Dio», без реєстраційного номера вважати повернутими їх законним власникам;

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у сумі 16 244 гривень 36 копійок.

На вирок може бути подана сторонами апеляція до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_22