Провадження № 1-кс/201/5224/2024
22 листопада 2024 року м. Дніпро
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Покровська Донецької області, яка має середньо-спеціальну освіту, незаміжня, утриманців не має, працює неофіційно, зареєстрована і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, ч. 3 ст. 436-2 КК України,
В судовому засіданні приймали участь:
- підозрювана ОСОБА_5
- захисник ОСОБА_6 (ВКЗ)
Короткий виклад клопотання.
В рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, ч. 3 ст. 436-2 КК України.
Враховуючи наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просив застосувати до неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем її проживання строком 60 діб.
Прокурор підтримав клопотання з підстав, зазначених у ньому, просив задовольнити, в судовому засіданні уточнивши час домашнього арешту.
Підозрювана ОСОБА_5 проти задоволення клопотання не заперечила, зазначивши про визнання вини та співпрацю з органом досудового розслідування, додала, що в подальшому не буде користуватися російськими соціальними мережами та перебувати в їх групах.
Захисник підтримав думку своєї підзахисної.
Встановлені слідчим суддею обставини.
Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно із Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Всупереч вказаним нормам міжнародного права президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_7 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.
Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.
До здійснення збройної агресії РФ проти України керівництвом держави-агресора було залучено підрозділи силового блоку терористичної організації «ДНР».
24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який діє і на теперішній час.
Усвідомлюючи факт наявності збройної агресії Російської Федерації проти України, будучи проросійсько-налаштованою особою, як досвідчений користувач мережі Інтернет, громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та 30 квітня 2023 року, діючи умисно, знаходячись за адресою свого фактичного місця мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи ноутбук марки «НР», модель «Pavilion G7», с/н НОМЕР_1 , що має підключення до всесвітньої мережі Інтернет, з власного акаунту в соціально-орієнтованій мережі «Одноклассники» « ОСОБА_8 » (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 ) неодноразово здійснювала поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України.
Так, 20.03.2022 (точний час органом досудового слідства не встановлений) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, знаходячись за адресою свого фактичного місця мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи ноутбук марки «НР», модель «Pavilion G7», с/н НОМЕР_1 , що мав підключення до всесвітньої мережі Інтернет, з власного акаунту в соціально-орієнтованій мережі «Одноклассники» « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 ) розмістила, тим самим поширила публікацію під назвою «Ложь «во благо»: почему сегодня так похожи Германия 1945 и Украина 2022?», яка починається словами «Здравствуйте мои уважаемые зрители. На дворе у нас 20 марта…» та закінчується словами «…На этом по этой теме пока всё, до свиданья и следующий материал будет военная сводка». Вказана публікація містить виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України.
Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у поширенні матеріалів, в яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 30 квітня 2023 року (точний час органом досудового слідства не встановлений) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, повторно, знаходячись за адресою свого фактичного місця мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи ноутбук марки «НР», модель «Pavilion G7», с/н НОМЕР_1 , що мав підключення до всесвітньої мережі Інтернет, з власного акаунту в соціально-орієнтованій мережі «Одноклассники» « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 ) розмістила, тим самим поширила публікацію, яка починається словами: «Пытающимся ванговать о перемирии или даже мирном договоре с укрорейхом, предлагаю вспомнить…» та закінчується словами «…Украина это бикфордов шнур. Он действительно скоро догорит и только потом начнется самое интересное». Вказана публікація містить виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у поширенні матеріалів, в яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.
21.11.2024 ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України.
Щодо обґрунтованої підозри.
Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Уявлення про "обґрунтовану підозру" має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка оголосила про підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні такого кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
Обґрунтованість повідомленої підозри підтверджується:
-матеріалами, зібраними оперативним підрозділом, що відповідно до ч. 2 ст.99 КПК України є доказом;
-протоколом огляду соціальної мережі «Одноклассники», від 21.11.2022;
-висновком семантико-текстуальної експертизи № 330, від 25.08.2023;
-протоколом огляду соціальної мережі «Одноклассники», від 09.10.2023;
-висновком семантико-текстуальної експертизи № 33, від 13.12.2023;
-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ;
-протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ;
-протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ;
-протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 від 02.05.2024;
-висновком комп`ютерно-технічної експертизи №СЕ-19/113-24/2695-КТ від 07.06.2024;
-протоколом тимчасового доступу до речей та документів, від 07.08.2024;
-протоколом огляду документів, від 10.09.2024;
-протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_5 , від 21.11.2024 року.
Вищевказані докази, зібрані під час досудового розслідування, свідчать про те, що ОСОБА_5 могло бути вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, тобто підозра стосовно останньої є обґрунтованою.
При цьому, обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.
Отже, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно такої особи запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.
Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, долученими доказами, обґрунтованість підозри щодо вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є підтвердженою.
При цьому, стороною захисту не зазначено обставин та не надано доказів на підтвердження існування таких обставин, які б очевидно та беззаперечно свідчили про непричетність підозрюваної до кримінального правопорушення, у вчиненні якого їй повідомлено про підозру, або вказували на необґрунтованість повідомленої підозри.
Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваної ОСОБА_5 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.
Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у поширенні матеріалів, в яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України. А також вона обґрунтовано підозрюється у поширенні матеріалів, в яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.
Щодо існування ризиків.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК України).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК України).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Слідчий вказує на існування ризиків, передбачених п.п. 1 - 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які, на думку слідчого судді, є підтвердженими.
Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується, тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до восьми років, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, яке, відповідно до чинного законодавства, пов`язане із позбавленням волі, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду шляхом зміни місця свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон або до окупованої території.
Зокрема, відповідно до п.36 рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.
Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що у разі незастосування до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, остання буде взмозі знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що вказаний ризик обґрунтовується тим, що після набуття статусу підозрюваної, ОСОБА_5 має право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, у тому числі з анкетними даними свідків та їх місцями мешкання, у зв`язку з чим, з метою перешкоджання кримінальному провадженню та уникнення покарання за скоєний злочин, підозрювана
ОСОБА_5 може шляхом вмовлянь або погроз, впливати на них.
ОСОБА_5 може незаконно впливати на експерта у цьому кримінальному провадженні.
Ризик незаконного впливу на експертів є актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання за необхідності показань від осіб, які є експертами, у кримінальному провадженні, а саме усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. ст. 23, 356 КПК України.
Частинами 1, 2 ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.
Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 обґрунтовується тим, що підозрювана, залишаючись на волі за місцем свого проживання у м. Покровську, а саме у тій частині області, де на теперішній час розміщуються підрозділи Збройних Сил України та інші утворені відповідно до законів України військові формування, дозволить їй продовжити вчиняти протиправну діяльність.
Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, дані що характеризують ОСОБА_5 як особу, а також тяжкість покарання, яке загрожує останній, у разі визнання винною за ч. ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України, вважається за необхідне застосування відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з метою виконання нею покладених на неї процесуальних обов`язків а також запобіганням спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Слідчим суддею встановлена обґрунтованість підозри та ризики, які на сьогоднішній день існують.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.
Кримінальне правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 , до вищевказаного переліку не входить, а тому слідчий суддя може розглянути і інші види запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Надані стороною обвинувачення кримінального провадження дані не свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання ризиків, доведених в судовому засіданні.
Враховуючи те, що під час розгляду клопотання прокурором не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених в клопотанні (п.3 ч.1 ст.194 КПК України), слідчий суддя, згідно положень ч. 4 ст. 194 КПК України, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання.
Також суд враховує особу ОСОБА_5 , яка має середньо-спеціальну освіту, незаміжня, утриманців не має, працює неофіційно, має постійне місце проживання.
Характер та спосіб вчинених дій, специфіка кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , дають підстави вважати, що є також необхідність в покладені на останнього обов`язку в період дії запобіжного заходу не заходити до мережі інтернет до російських соціальних мереж, з метою запобігання продовження вчинення підозрюваною вище вказаних правопорушень.
За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про можливість застосування відносно підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту обумовлюється відповідними ризиками, які встановлені слідчим суддею і є підтвердженими.
Вказані ризики встановлені з урахуванням того, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років.
На теперішній час органом досудового слідства не встановлені всі особи, причетні до вчинення даного злочину, а також, свідки та інші місця знаходження речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що у випадку необрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, створить передумови для продовження спілкування останньою з зазначеними особами, впливу на достовірність показань свідків у даному кримінальному провадженні, знищення, сковування або спотворення вищевказаних речей чи документів.
24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово продовжувався та діє по цей час.
При прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту слідчий суддя враховує той факт, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину в умовах воєнного стану, під час якого, внаслідок військових дій військовослужбовців та керівництва Російської Федерації, поширювана нею інформація може завдати шкоди суверенітетові, обороноздатності, територіальній цілісності та недоторканності України, обороноздатності, державній безпеці України.
Крім того, враховуючи лояльне налаштування ОСОБА_5 до країни-агресора - Російської Федерації, незастосування стосовно неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту створить передумови для продовження вчинення нею кримінального правопорушення, у якому вона підозрюється.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно підозрюваної, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Враховуючи вказані обставини, слідчий суддя переконаний, що такий запобіжний захід як нічний домашній арешт у повній мірі забезпечить дотримання підозрюваною процесуальних обов`язків під час досудового слідства.
Щодо строку дії запобіжного заходу.
У відповідності до ст. 219 КПК України досудове розслідування може бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
В подальшому згідно з ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з ч. 3 ст. 115 КПК України при обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. Відповідно до ч. 5 ст. 115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою.
Тому, оскільки ОСОБА_5 повідомлено про підозру 21.11.2024, то досудове розслідування має бути закінченим до 21.01.2025 року, а тому саме до цього строку в межах 60 днів слідчий суддя може застосувати запобіжний захід.
Керуючись ст. ст. 110, 131-132, 176-178, 183-187, 193-194, 196-197, 205, 369-372, 392-393 КПК України, -
Клопотання слідчого задовольнити частково.
Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , на строк 60 днів, тобто до 20.01.2025 року включно.
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрювану ОСОБА_5 на строк дії ухвали суду наступні обов`язки:
- не користуватися соціальними мережами «Одноклассники», «Вконтакте»;
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, залежно від стадії кримінального провадження;
- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю або суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та місця роботи (за наявності);
- не залишати місце постійного проживання з 22-00 години до 07-00 години кожного дня, за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога» та подальшого невідкладного повернення до житла після відбою сигналу «Повітряна тривога»;
- не відлучатись з території, на якій мешкає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, залежно від стадії кримінального провадження (за виключенням випадків безпосередньої загрози життю та здоров`ю внаслідок збройної агресії та ведення агресивної війни окупаційними військами РФ проти України);
- утриматися від спілкування зі свідками і експертами у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання слідчому паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Попередити ОСОБА_5 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Виконання ухвали слідчого судді покласти на старшого слідчого в ОВС СВ 2 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 .
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, але може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1