В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

здійснивши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, судовий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0003744, яке внесене до ЄРДР 03 серпня 2023 року, стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

(1) вироком Білоцерківського районного суду Київської області від 20 серпня 1998 року, за ч. 2 ст. 140, ст. 208, ч. 1 ст. 145 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки, виконання покарання відстрочене, на підставі ст. 46-1 КК України, на 1 (один) рік зі штрафом 680 грн;

(2) вироком Білоцерківського міського суду Київської області від 25 грудня 2000 року, за ч. 2 ст. 206 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців, від відбування якого звільнений умовно-достроково - 13 квітня 2002 року, на підставі ст. 52 КК України, з невідбутим строком покарання 1 (один) рік 2 (два) місяці 13 (тринадцять) днів;

(3) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2003 року, за ст. 15, ч. 2 ст. 188, ч. 1 ст. 194, ч. 3 ст. 189, ст. 70, 71 КК України, до позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією половини майна, від відбування якого звільнений умовно-достроково - 29 листопада 2007 року, на підставі ст. 81 КК України, з невідбутим строком покарання 1 (один) рік 4 (чотири) місяці 23 (двадцять три) дні;

(4) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2011 року, за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, від відбування якого звільнений умовно-достроково - 04 вересня 2014 року, на підставі ст. 81 КК України, з невідбутим строком покарання 1 (один) рік 3 (три) місяці 15 (п`ятнадцять) днів;

(5) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року, за ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки,

за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурори - ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ,

потерпілий - ОСОБА_7 ,

обвинувачений - ОСОБА_4 ,

захисник - адвокат ОСОБА_5 установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Близько 21 години 02 серпня 2023 року ОСОБА_4 , проходив повз будинок АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_7 та в цей час у останнього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, яке знаходилось на території вказаного домоволодіння.

Реалізуючи свій протиправний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, через хвіртку проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки викрав велосипед марки «Acer» вартістю 1866 гривень 67 копійок та пилосос марки «THOMAS Twin tt» вартістю 3233 гривень 33 копійок, які належать потерпілій ОСОБА_7 та після чого залишив територію домоволодіння.

В подальшому, ОСОБА_4 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив майнової шкоди ОСОБА_7 на загальну суму 5100 гривень 00 копійок.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд кваліфікує дії вчинені ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище та в умовах воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювались, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_4 , який повністю визнав пред`явлене йому обвинувачення, підтвердив кожну обставину, про яку зазначено у ньому, кваліфікацію своїх дій за ч. 4 ст. 185 КК України не оспорював та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними в обвинувальному акті, просив суворо не карати.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 : щире каяття.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 : вчинення кримінального правопорушення в стані обмеженої осудності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, суд визнає обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 : рецидив злочинів.

Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 20 КК України, підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.

Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі ЄУН 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Судом установлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Санкція ч. 4 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5-ти (п`яти) до 8 (восьми) років.

Визначаючи розмір та вид покарання ОСОБА_4 , за вчинене ним кримінальне правопорушення, суд враховує ступінь його суспільної небезпеки, вартість викраденого майна, спосіб його викрадення, поведінку ОСОБА_4 , який щиро каявся, відшкодував усі завдані збитки.

Суд бере до уваги, що потерпіла ОСОБА_7 претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має.

Судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_4 є особою з інвалідністю ІІ групи, на обліку в органі з питань пробації не перебуває, на обліку військовозобов`язаних перебуває, як не розшуканий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 401 від 06 вересня 2023 року, який складений експертом КНП КОР «ОПНО»: (1) ОСОБА_4 , на даний час страждає на психічний розлад - розлади особистості та поведінки, обумовлені органічним ураженням головного мозку (наслідки перенесених ГПМК 2017, 2021 року) за МКХ-10 F 07.82; (2) ОСОБА_4 на даний час не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними; (3) ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих йому дій страждав на психічний розлад - розлади особистості та поведінки, обумовлені органічним ураженням головного мозку (наслідки перенесених ГПМК 2017, 2021 року) за МКХ-10 F 07.82; (4) ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих йому дій не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними; (5) ОСОБА_4 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; (6) ОСОБА_4 може брати участь в слідчих діях та постати перед судом та може відтворювати фактичну сторону обставин, які мають значення в кримінальному провадженні та давати щодо них свідчення, але без достатнього критичного відношення до них.

Отже, за викладених обставин, враховуючи встановлені обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення ОСОБА_4 , а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним, так і іншими особами можливе, шляхом призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, суд зараховує у строк відбутого покарання, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, оскільки ОСОБА_4 призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, зважаючи на те, що він щиро каявся, відшкодував потерпілій завданий збиток, вчинив кримінальне правопорушення в стані обмеженої осудності, а також враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що він не становить такого рівня суспільної небезпеки, який унеможливлює його звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України.

Отже, на підставі ч. 1 ст. 75 КК України, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строк на 2 (два) роки та покладенням обов`язків передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Своєю чергою, відповідно до ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб:

1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння;

2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення;

3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КК України, надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 96 КК України, примусове лікування може бути застосоване судом, незалежно від призначеного покарання, до осіб, які вчинили кримінальні правопорушення та мають хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Отже, примусове лікування може бути застосоване до особи, яка вчинила злочин в стані обмеженої осудності, незалежно від призначеного покарання.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 401 від 06 вересня 2023 року, який складений експертом КНП КОР «ОПНО»: (1) ОСОБА_4 , на даний час страждає на психічний розлад - розлади особистості та поведінки, обумовлені органічним ураженням головного мозку (наслідки перенесених ГПМК 2017, 2021 року) за МКХ-10 F 07.82; (2) ОСОБА_4 на даний час не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними; (3) ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих йому дій страждав на психічний розлад - розлади особистості та поведінки, обумовлені органічним ураженням головного мозку (наслідки перенесених ГПМК 2017, 2021 року) за МКХ-10 F 07.82; (4) ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих йому дій не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними; (5) ОСОБА_4 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Отже, ОСОБА_4 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

У зв`язку з цим, враховуючи характер та тяжкість захворювання ОСОБА_4 , тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд призначає йому примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Вказане питання вирішується судом за правилами частини дев`ятої статті 100 КПК України, а саме: (1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю); (2) гроші, цінності та інше майно, які призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, конфіскуються; (3) майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується; (4) майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання; (5) гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; (6) гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються; (6-1) майно (грошові кошти або інше майно, а також доходи від них) засудженого за вчинення корупційного злочину, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, його пов`язаної особи конфіскується, якщо в суді не підтверджено законність підстав набуття прав на таке майно. (7) документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Судом установлено, що постановою про визнання речовим доказом та приєднання його до кримінального провадження від 03 серпня 2023 року, визнано речовими доказами: велосипед марки Acer, із написами Gogle та пилосос Tomas Twin tt.

Суд вважає, що згідно з п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, що їх необхідно залишити власнику ОСОБА_7 , як такі, що повернуті їй за розпискою від 03 серпня 2023 року.

Відповідно до постанови про визнання речових доказів від 07 серпня 2023 року, визнані речовими доказами: чоловіча зимова кепка чорного кольору.

Згідно з постановою про визнання та приєднання до матеріалів справи речових доказів від 15 серпня 2023 року, визнана речовим доказом: пара взуття.

Відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, їх необхідно повернути власнику ОСОБА_4 .

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо обвинувачено декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного з обвинувачених.

Судом установлено, що у ході досудового розслідування здійснені такі витрати на залучення експерта: згідно з довідкою на проведення експертизи від 14 серпня 2023 року № СЕ-19/111-23/41805-ТР - 3824 грн.; згідно з довідкою на проведення експертизи від 08 вересня 2023 року № СЕ-19/111-23/47415 - 1673 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, їх необхідно стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави.

Суд вважає, що з огляду на характери призначеного покарання ОСОБА_4 , необхідності в продовженні застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою немає.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання, строк попереднього його ув`язнення, починаючи з 23 липня 2024 року до 15 серпня 2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Установити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 , під час іспитового строку, виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з 15 серпня 2024 року.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України, застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Скасувати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, який обраний йому згідно з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2024 року.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно в залі суду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 5497 грн.

Речові докази:

(1) велосипед марки Acer, із написами Gogle та пилосос Tomas Twin tt, - вважати повернутими власнику;

(2) чоловічу зимову кепку чорного кольору та пару взуття, - повернути ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_1

Київської області