Провадження №1-кп/523/181/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

24.07.2024

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0001815 від 12.10.2018 року по звинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Любашівка, Одеської області, громадянина України, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз:

Котовським міськрайонним судом Одеської області від 24.03.2021 до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ст. 186 ч.2 КК України;

Встановив:

Судом встановлено, що він 11.10.2018 приблизно о 23 годин 50 хвилин, більш точний час встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, маючи не зняту та не погашену у встановлену законом порядку судимість, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , побачив раніше йому незнайому ОСОБА_5 , у якої правій руці знаходилась жіноча сумка, яку визначив предметом свого злочинного посягання, яка зайшла до під`їзду вище вказаного будинку.

Реалізуючи свій противоправний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи повторно, з корисливих мотивів, пішов слідом за ОСОБА_5 до приміщення під`їзду будинку АДРЕСА_2 . В коридорі на п`ятому поверсі даного під`їзду ОСОБА_4 наздогнав ОСОБА_5 та, підійшовши до останньої , шляхом ривка намагався відкрито викрасти майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: жіночу сумку, вартістю 200 гривень, в якій знаходилось: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на імя ОСОБА_5 ; мобільний телефон марки «Nokia С1», с/ н НОМЕР_3 з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар», вартістю 300 гривень, гаманець у якому знаходились грошові кошти в сумі 500 гривень, купюрами: одна купюра номіналом 200 гривень, дві купюри номіналом по 100 гривень та 2 купюри номіналом по 50 гривень; банківська карта «Восток» № НОМЕР_4 , зв`язка ключів.

При цьому свій злочинний намір, направлений на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_4 не зміг здійснити злочин з причин, які не залежали від його волі, так як потерпіла міцно утримувала вищевказану сумку та почала голосно кричати. Далі ОСОБА_4 намагаючись втекти з місця скоєння кримінального правопорушення був затриманий мешканцем будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_6 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , провину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та надав наступні покази у судовому засіданні, що дійсно 11.10.2018 року, по вулиці Різдвяній у м.Одесі, побачив потерпілу, та вирішив викрасти неї жіночу сумку, наздогнав її та у підїзді намагався викрасти сумку, та його зупинили мешканці будинку. Про скоєне щиро кається.

Отримавши покази обвинуваченого ОСОБА_4 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням повного визнання ОСОБА_4 , своєї провини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, правильного розуміння ним та іншими учасниками процесу встановлених судом обставин, їх згоди і відсутності сумніву в добровільності та істинності позицій, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи усі докази надані стороною обвинувачення суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень в судовому засіданні є доведеною повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 , за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.186 КК України, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст.15 ч.3, ст. 186 ч. 2 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочинів.

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_4 , у вчинені злочину.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_4 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 66 КК України є: щире каяття, вчинення злочину через матеріальну скруту.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 - залишити тримання під вартою.

Процесуальні витрати -відсутні.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги роз`яснення постанову Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», та керуючись ст.ст. 100, 349, 368-370, 373-374 КПК України, суд,

Ухвалив:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

за ст. 15 ч.3, ст. 186 ч.2 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.70 ч.4 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, частково приєднати невідбуту частину за вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24.03.2021 у виді 1 (одного) місяця, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та 1 (один) місяць.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , залишити у вигляді тримання під вартою.

Запобіжний захід залишити у вигляді тримання під вартою.

Цивільні позов- відсутній.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні - відсутні.

Відповідно на ст.100 КПК України, речові докази - повернуті власниці ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Одеського апелляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1