Справа № 452/1246/24
Провадження № 1-в/452/114/2024
УХВАЛА

іменем України

15 листопада 2024 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

із участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника РВ з питань пробації ОСОБА_4 ,

засудженої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Самборі Львівської області у залі суду подання начальника Самбірського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області про звільнення від відбування покарання у зв`язку з декриміналізацією діяння стосовно засудженої ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 засуджена вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 квітня 2024 року за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України особу звільнено від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 3(три) роки.

Начальник Самбірського РВ філії Державної установи «Центр пробації» звернувся до суду з поданням, у якому просить вирішити питання про приведення вироку суду у відповідність до Закону №3886-ІХ від 18.07.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких питань діяльності правоохоронних органів», яким декриміналізовано діяння, що було вчинено ОСОБА_5 .

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав подання та просив звільнити засуджену від відбування покарання за ч. 4 ст. 185 КК України; разом з тим враховуючи, що вироком суду останню визнано винною і за ч. 3 ст. 357 КК України, відповідальність згідно якої зберігає чинність на сьогодні, відтак далі вважати її засудженою за цією статтею; представник центру пробації ОСОБА_4 просив задовольнити подання та привести вирок у відповідності до діючого законодавства; засуджена покладалася на рішення суду в сторону пом`якшення вироку.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до переконання, що звернення підлягає задоволенню із наступних підстав:

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання; слід зазначити, що застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст. 58 Конституції України про зворотню дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі.

Так, згідно із ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК).

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказана в ч. 2 ст. 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст. 536 КПК України). При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст. 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 квітня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України і призначено узгоджене сторонами покарання: - за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5(п`ять) років; - за ч. 3 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1(один) рік; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання ОСОБА_5 позбавлення волі на строк 5(п`ять) років; на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 3(три) роки.

Зі змісту вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_5 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану, завдавши майнову шкоду потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 1000грн. та, незаконно заволоділа паспортом та іншими важливим особистими документами.

Відповідно до положення ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно вироку Самбірського міськрайонного суду від 11.04.2024р. ОСОБА_5 вчинила таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану на загальну суму 1000грн., що станом на момент вчинення крадіжки складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином на засуджену ОСОБА_5 розповсюджується дія Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024р. та, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати. Тому, із урахуванням, що ОСОБА_5 засуджено за діяння, караність якого законом усунена, суд дійшов до висновку, що подання є обґрунтованим та особа підлягає звільненню від покарання за ч. 4 ст. 185 КК України,

У той же час вироком суду ОСОБА_5 призначено покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду на строк один рік; при цьому, за правилами ч. 1 ст. 70 КК України покарання за ч. 3 ст. 357 КК України було поглинуто покаранням, призначеним за ч. 4 ст. 185 КК України. Оскільки ч. 3 ст. 357 КК України не підпадає під декриміналізацію, тому вищевказаний вирок у тій частині підлягає подальшому виконанню стосовно покарання, яке було призначене за ч. 3 ст. 357 КК України, а саме у виді пробаційного нагляду, що слід виконувати самостійно з покладенням на особі відповідних обов`язків, передбачених Кримінальним Законом.

Керуючись ст. 74 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Звільнити засуджену ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - від покарання у виді п`яти років позбавлення волі, призначеного за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.04.2024р. по кримінальному провадженні про її обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України, - у зв`язку із декриміналізацією.

Вважати ОСОБА_5 засудженою за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.04.2024р за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік.

На підставі ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_5 згідно із ч. 1 ст. 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України обчислювати з дня постановки особи на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Копію ухвали направити міськрайонному суду для приєднання до матеріалів судової справи №452/1246/24.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів із дня її оголошення.

Суддя