Справа №949/1417/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000204 від 20 травня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, пенсіонера, освіти середньої, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , маючи умисел на заподіяння психологічних страждань своїй колишній дружині ОСОБА_5 , в порушення вимог Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, систематично у період часу з 11 вересня 2023 року по 02 травня 2024 року вчиняв відносно ОСОБА_5 акти психологічного домашнього насильства, що призвели до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_4 11 вересня 2023 року, 25 січня 2024 року та 05 лютого 2024 року. вчинив відносно ОСОБА_5 акти психологічного домашнього насильства, що виразились у формі погроз, нецензурних висловлювань на адресу потерпілої, у зв`язку із чим ОСОБА_4 , відповідно до постанов Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 вересня 2023 року у справі №949/1929/23, від 01 лютого 2024 року у справі №949/214/24 та від 08 лютого 2024 року у справі №949/261/24, за вищевказаними фактами притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 , продовжуючи свої умисні протиправні дії спрямовані на систематичне заподіяння психологічних страждань, 02 травня 2024 року близько 13 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у будинку за місцем проживання, вкотре вчинив відносно ОСОБА_5 акт психологічного насильства у вигляді безпричинних словесних образ, нецензурної лайки в адресу потерпілої, погроз фізичною розправою.

Внаслідок систематичних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_5 завдано психологічних страждань, погіршилась якість її життя, що виразилось у втомі, фізичному дискомфорті.

Будучи допитаним в ході судового розгляду в якості обвинуваченого, ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України не визнав та дав показання про те, що після розлучення з дружиною ОСОБА_5 , вони продовжили проживати в одному будинку. Проте, вони не розмовляють і він не вчиняє відносно неї ніякого насильства.

Додав, що не розуміє чому та за що його притягували до адміністративної відповідальності.

При цьому, в останньому слові обвинувачений ОСОБА_4 розкаявся, запевняючи суд, що такого більше не повториться.

Незважаючи на невизнання вини самим обвинуваченим, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, підтверджується показами потерпілої ОСОБА_5 , показами свідка ОСОБА_6 , яка була допитана в судовому засіданні за клопотанням прокурора.

Так, статтею 126-1 КК передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь .

Згідно обставин, зазначених в обвинувальному акті, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив щодо потерпілої ОСОБА_5 психологічне домашнє насильство.

Згідно із приписами ст. 1 Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

Так, у ході судовому розгляду потерпіла ОСОБА_5 надала пояснення в яких зазначила, що обвинувачений являється її колишнім чоловіком. Протягом останнього часу він зловживає алкогольними напоями та періодично вчиняє відносно неї домашнє насильство фізичного та психологічного характеру у зв`язку з чим неодноразово притягався до адміністративної відповідальності.

Також додала, що 02 травня 2024 року близько 13 год. обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знову вчинив відносно неї домашнє насильство, висловлюючись в її адресу нецензурними словами та погрожував їй фізичною розправою. На її зауваження та прохання заспокоїтись він не реагував.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 показала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є її батьками та вони разом проживають в одному будинку.

Свідок підтвердила, що батько ОСОБА_4 зловживає спиртними напоями та вчиняє відносно матері домашнє насильство, а саме ображає її нецензурними словами та погрожує фізичною розправою. Мати ОСОБА_5 неодноразово зверталася в поліцію з приводу неправомірних дій батька.

Крім показання потерпілої та свідка, вина обвинуваченого підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 вересня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - вчинення домашнього насильства та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. за те, що 11 вересня 2023 року біля 20 год. ОСОБА_4 висловлювався нецензурною лайкою в адресу колишньої дружини ОСОБА_5 та погрожував їй ножем (а.п. 17);

- постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 01 лютого 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винним за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - вчинення домашнього насильства повторно протягом року та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за те, що 25 січня 2024 року біля 15 год. ОСОБА_4 висловлювався нецензурною лайкою в адресу колишньої дружини ОСОБА_5 та його дочки ОСОБА_8 та погрожував фізичною розправою (а.п. 18);

- постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 08 лютого 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винним за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - вчинення домашнього насильства повторно протягом року та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за те, що 07 вересня 2024 року біля 06 год. ОСОБА_4 висловлювався нецензурною лайкою та погрожував колишній дружині ОСОБА_5 (а.п. 19);

- висновком спеціаліста Інклюзивно-ресурсного центру Дубровицької міської ради - практичного психолога ОСОБА_9 (а.п.25), наданого за результатом проведеного обстеження психоемоційного стану потерпілої ОСОБА_5 в ході якого встановлено, що зі сторони колишнього чоловіка ОСОБА_4 домашнє насильство відбувається регулярно в стані алкогольного сп`яніння та проявляється як фізичне, емоційне, вербальне насильство щодо ОСОБА_5 .

Внаслідок постійного перебування у стресових ситуаціях та загрозі життю і здоров`ю, у ОСОБА_5 спостерігаються ознаки тривожного розладу, зниження самооцінки, порушення сну, постійне почуття тривоги, стійкий пригнічений настрій, брак сил.

У ході проведення дослідження встановлено, що дії ОСОБА_4 , що виразилися у вчиненні психологічного та фізичного домашнього насильства, призвели до психоемоційних страждань та емоційної залежності ОСОБА_5 .

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_5 рекомендовано звернутися на консультацію до психолога та психотерапевта з метою стабілізації психоемоційного стану.

Таким чином, показання обвинуваченого, в яких він не визнав своєї провини, суд оцінює як спосіб захисту від обвинувачення, але ці показання повністю спростовуються доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, судом зроблено висновок про те, що вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведено повністю, а тому кваліфікація його дій за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, є правильною.

Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами) (далі - постанова №7), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, згідно ст. 12 КК України класифікується, як нетяжкий злочин.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий (а.п.40), на "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває (а.п.41), по місцю проживання характеризується посередньо, зловживає спиртними напоями (а.п.39)

Також суд бере до уваги поведінку обвинуваченого під час розгляду справи, те, що він вину не визнав, однак в останньому слові висловив розкаяння та запевнення у невчиненні в подальшому протиправних дій відносно потерпілої. Проте, на переконання суду, поведінка обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження в суді не свідчила про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд, а тільки про вчинення дій, спрямованих на уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, суд не вбачає пом`якшуючих обставин, передбачених ст. 66 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 .

При цьому, обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , що передбачені ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

У п. 2 постанови №7 зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У п. 4 вказаної постанови №7, Верховний Суд України зазначив, що виходячи з того, що встановлення пом`якшувальних та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Разом з тим, наведений у ч. 1 ст. 67 КК України перелік обставин, що обтяжують покарання, є вичерпним, тому суд не вправі посилатись у вироку як на обтяжуючі і враховувати при призначенні покарання інші обставини, не передбачені цією статтею (п. 6 постанови №7).

Відповідно до п. 1 постанови №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вказані роз`яснення узгоджуються і з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19 жовтня 2006 року суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення".

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тому, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети: кари, виправлення винної особи і запобігання вчиненню винним нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи "Бакланов проти росії" від 09 червня 2005 року, "Фрізен проти росії" від 24 березня 2005 року, "Ісмайлова проти росії" від 29 листопада 2007 року).

Тобто, суд має призначити покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання з урахуванням справедливості відносно конкретної особи, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 50 КК України).

Так, прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні зауважила, що позиція обвинуваченого протягом судового розгляду щодо визнання вини змінювалася з часткового визнання до невизнання, проте його вина повністю доводиться показами потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_6 , а також дослідженими у судовому засіданні доказами, тому просила визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном на 1 рік із застосуванням щодо обвинуваченого обмежувальних заходів передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме: заборона наближатися на відстань, достатню для відчуття безпеки, до особи, яка постраждала від домашнього насильства та направлення для проходження програми для кривдників.

Потерпіла ОСОБА_5 щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 покладалася на розсуд суду.

Таким чином, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, намагання останнього уникнути відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, тому вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті інкримінованої за вказане кримінальне правопорушення, у виді позбавлення волі, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Одночасно, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування покарання у виді позбавлення волі і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, із встановленням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що буде відповідати тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, сприяти виправленню та попередженню у вчиненні ним нових злочинів.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав передбачених цим Кодексом від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені відповідні обов`язки.

Отже, враховуючи вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства відносно своєї колишньої дружини похилого віку, її страждання та погіршення якості життя, в інтересах останньої, а також, оскільки суд звільняє обвинуваченого ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, слід застосувати щодо обвинуваченого обмежувальні заходи згідно п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, заборони наближатися на відстань, достатню для відчуття безпеки, до особи, яка постраждала від домашнього насильства та направлення для проходження програми для кривдників на території Миляцької територіальної громади.

Таким чином, керуючись приписами ст. 91-1 КК України, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 заборону наближатися на відстань, достатню для відчуття безпеки, до потерпілої ОСОБА_5 та обов`язок пройти програму для кривдників, тривалістю 3 місяці.

На переконання суду, покарання, що застосовується за цим вироком у поєднанні з вказаними обмежувальними заходами, відповідатиме ч. 2 ст. 50 КК України, критерію гуманності й справедливості та не потягне за собою порушення засад виваженості, включатиме розумний баланс між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, не становитиме надмірного тягаря для обвинуваченого та не порушуватиме інтересів потерпілої.

Крім того, таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі ОСОБА_4

Майнової шкоди кримінальним правопорушення не заподіяно.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 у обчислювати з моменту проголошення вироку.

На підставі п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальні заходи, поклавши на нього обов`язки: заборони наближатися на відстань, достатню для відчуття безпеки, до особи, яка постраждала від домашнього насильства та пройти програму для кривдників на строк 3 (три) місяці.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 у, що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 КК України, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1