Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6896/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/552/24
Категорія ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар судового засідання ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

захисника обвинуваченого

ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 20 березня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростишева, Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого полірувальником по каменю, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого

засуджено:

- за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк його попереднього ув`язнення з дня затримання, тобто з 01.06.2020 до 08.09.2021 (включно) та з 08.03.2023 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з часу його фактичного затримання, тобто з 08 березня 2023 року.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду першої інстанції, ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 12.10.2022 було виділено з об`єднаного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України в окреме провадження кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України.

У ході судового розгляду матеріалів виділеного кримінального провадження судом встановлено, що 14.09.2019 близько 02 год 00 хв ОСОБА_9 , який засуджений вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 02.02.2023, та ОСОБА_7 , матеріали щодо якого були виділені в окреме провадження, перебували за адресою: АДРЕСА_2 , на території залізничного вокзалу, де зустріли раніше знайомого їм ОСОБА_10 . В подальшому, цього ж дня, та у вказаний час, між ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на ґрунті напередодні виниклих неприязних відносин, відбувся словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник спільний злочинний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, діючи групою осіб, ОСОБА_9 рукою зжатою в кулак наніс два удари в обличчя ОСОБА_10 , внаслідок чого останній не втримався на ногах та впав на землю. В подальшому, ОСОБА_7 наніс один удар ногою в обличчя ОСОБА_10 та в послідуючому, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 спільно розпочали наносити удари ногами по голові та тулубу ОСОБА_10 .

Таким чином, в подальшому засуджений ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , діючи групою осіб, умисно заподіяли ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: синця та осадненно забійної рани на обличчі справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; закритої тупої травми живота у вигляді підшкірної гематоми попередньо-бокової стінки живота справа, розриву великого чепця, розривів 5-го сегменту печінки та стінки жовчного міхура, внутрішньочеревну гематому від тіла жовчного міхура з переходом заочеревинної до нижньої порожнистої вени, правої нирки та брижі поперечно-ободової кишки, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, згідно якої просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України закрити.

Вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що ґрунтується на припущенням.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину не вчиняв, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б вказували б на його вину.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_10 не визнано потерпілим, він не допитувався працівниками поліції, слідчий експеримент з останнім проведено не було.

Вказує на те, що допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки не підтвердили причетність ОСОБА_7 до інкримінованого кримінального правопорушення.

Окрім того, зазначає, що понята ОСОБА_11 на момент проведення багатьох слідчих дій по кримінальному провадженню була у близьких відносинах із слідчими в провадженні ( ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ), а в подальшому стала працівником поліції, що ставить під обґрунтований сумнів її об`єктивність та безсторонність і не заінтересованість та може свідчити про залежність від правоохоронних органів, що в свою чергу свідчить про недопустимість доказів.

У доповненнях до апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на численні порушення судом першої інстанції норм КПК України, просить вирок суду першої інстанції скасувати а матеріали кримінального провадження направити на повторний судовий розгляд до суду першої інстанції.

В запереченнях на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 прокурора ОСОБА_14 просить вищезазначену апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 20.03.2024 відносно ОСОБА_7 - без змін.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, думку прокурора ОСОБА_6 яка висловилась проти задоволення апеляційної скарги адвоката, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції даних вимог дотримався.

Обвинувальний вирок ухвалено компетентним судом, без порушення норм процесуального права, дії обвинуваченого кваліфіковано правильно.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.121 КК України доводиться наступними, дослідженими в суді першої інстанції доказами:

-показами свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та показах допитаного в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка ОСОБА_9 , який був засуджений вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 02.02.2023р. за ч.2 ст.121 КК України, яким суд надав відповідну правову оцінку;

-рапортом інспектора - чергового Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 14.09.2019 року, рапортом о/у ВКР Житомирського ВП від 14.09.2019р. (т.2 а.п.82-85);

-рапортом слідчого СВ Житомирського ВП ОСОБА_17 , з якого вбачається, що під час чергування в СОГ 14.09.2019р. було здійснено виїзд до ЦМЛ №2. Лікар повідомив, що пацієнт у післяопераційному стані, не у свідомості, а зі слів ОСОБА_10 його побили невідомі (т.2 а.п.90);

-протоколом огляду місця події від 14.09.2019 року з таблицями зображень до нього, який проводився за участі свідка ОСОБА_15 (т.2 а.п.86-89);

-протоколом огляду місця події від 15.09.2019 року з таблицями зображень до нього (т.2 а.п.91-93);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 14.09.2019 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_15 (т.2 а.п. 96-100);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю засудженого на момент постановлення даного вироку, а на момент проведення слідчої дії - підозрюваного ОСОБА_9 від 14.09.2019 року та таблиць зображень до нього (т.2 а.п.116-121);

-висновком судово - медичної експертизи за №3216 від 17.10.2019 року, зробленого на підставі даних представлених медичних документів на ім`я ОСОБА_10 , у ОСОБА_10 виявлено: синець та осадненно-забійну рану на обличчі справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; закриту тупу травму живота у вигляді підшкірної гематоми попередньо-бокової стінки живота справа, розриву великого чепця, розривів 5-го сегменту печінки та стінки жовчного міхура, внутрішньочеревну гематому від тіла жовчного міхура з переходом заочеревинної до нижньої порожнистої вени, правої нирки та брижі поперечно-ободової кишки, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_10 утворились від дії тупих твердих предметів, травмуючим механізмом їх утворення була ударна дія таких предметів, і могли виникнути від ударів ногою у взутті тощо по обличчю та тілу, в термін та за обставин, вказаних в медичних документах (т.2 а.п.166-168);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 від 23.10.2019 року та таблиць зображень до нього, з якого вбачається, що останній добровільно розповів про обставини заподіяння ним тілесних ушкоджень невідомому чоловіку на ім`я ОСОБА_18 по вул. Вокзальній в м. Житомирі . Добровільно відтворив в присутності понятих механізм спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому - удари в обличчя руками та по тілу ногами, удар ногою в обличчя; відтворив на статисті перший удар потерпілому в обличчя ОСОБА_9 . Зауваження до протоколу відсутні (т.2 а.п.202-208).

Враховуючи вищевказані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції з приводу доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України, по фату заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб є належними та обґрунтованими, а твердження обвинуваченого про невинуватість апеляційний суд розцінює як спосіб уникнути кримінальної відповідальності.

Усі зазначені докази є належними, доводять вину ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні, як безпосередньо так і «поза розумним сумнівом», тобто відповідно до критерію передбаченого рішенням ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (заява № 16437/04), згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

З огляду на вищезазначене, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показам свідків та письмовим доказам по справі, а тому його висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, були належним чином оцінені судом.

Твердження ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , про те, що суд першої інстанції провів судовий розгляд без участі потерпілого ОСОБА_10 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як зазначено у вироку суду, встановити місцезнаходження потерпілого ОСОБА_10 не представилось можливим.

Крім того, згідно обвинувального акту потерпілим у даному кримінальному провадженні нікого не визнано (т.1 а.п.3).

Так, згідно рапорту слідчого СВ Житомирського ВП ОСОБА_17 від 17.09.2019р. вбачається, що під час повторного виїзду до ЦМЛ №2 було встановлено, що ОСОБА_10 з лікарні виписався і пішов у невідомому напрямку (т.2 а.п.159).

Постановою старшого слідчого СВ Житомирського ВП від 07.10.2019р. про проведення процесуальних дій на іншій території відповідно до ч.6 ст.218 КПК України органу досудового розслідування Луцького ВП ГУНП у Волинській області було доручено провести перелік слідчих дій (т.2 а.п.169-170).

На виконання вказаної постанови проведеними заходами Луцькому ВП ГУНП у Волинській області не вдалось встановити місцезнаходження ОСОБА_10 , його родинні зв`язки тощо, що підтверджено відповідним рапортом та протоколом допиту свідка, а також довідкою сільського голови Княгининівської сільської ради Луцького району Волинської області (т.2 а.п.171-173, 201)

З огляду на наведене, суд першої інстанції провів судовий розгляд без участі потерпілого ОСОБА_10 , місцезнаходження якого встановити не вдалося.

Окрім того, кримінальне правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_7 в розумінні вимог ст.477 КПК України не є приватним обвинуваченням та не зобов`язує орган досудового розслідування розпочати розслідування за заявою особи або примусово визнати особу потерпілим від такого злочину, а тому доводи ОСОБА_7 з приводу незаконного відкриття кримінального провадження, недопустимості доказів та відсутності складу кримінального правопорушення у зв`язку із відсутністю потерпілого апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Варто також зазначити, що свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції пояснив, що кілька років тому назад, восени, їхав на велосипеді вночі з роботи. Проїжджаючи біля залізничного вокзалу, на відстані близько 15-20 метрів від себе побачив як одного чоловіка б`ють двоє інших, яким на вигляд було 30-35 років. Ці чоловіки наносили удари ногами в ділянку живота особі, яка лежала на землі. Проїхав сто метрів далі та викликав поліцію. Доки чекав поліцію, перебував на місці, на якому зупинився. Коли приїхав патрульний автомобіль, зупинив його та повідомив поліцейських, що двоє осіб б`ють третього. Потім побачив, як одного з чоловіків поліцейські затримали. Натомість потерпілий продовжував лежати на землі. Хто з чоловіків в які конкретно місця наносив удари потерпілому сказати не може. Зрозумів по зойках потерпілого, що наносились ногами саме удари. Пізніше у відділі поліції з ним проводилось впізнання за фотокартками, у ході якого впізнав одного з осіб, які наносили удари потерпілому.

Свідок ОСОБА_9 надав показання, що у вересні 2019 року біля залізничного вокзалу у м. Житомирі разом із своєю дружиною та ОСОБА_7 вживали алкогольні напої. До них приєднався інший чоловік. Коли закінчилася горілка з ОСОБА_7 пішли в магазин, щоб купити ще алкогольних напоїв. Після того, як повернулися дружина повідомила, що цей чоловік вкрав у неї мобільний телефон та втік. Почали шукати цю особу, яка вкрала телефон. Знайшли його близько 24 години ночі у приміщенні залізничного вокзалу та вивели на вулицю. Питав у нього де він подів мобільний телефон, який вкрав у його дружини. На вулиці цей чоловік почав нецензурно лаятися. Тоді дав йому рукою кілька ляпасів. У цей час з вікна виглянула якась жінка та почала кричати. Поки розмовляв з цією жінкою, до потерпілого підійшов ОСОБА_7 та вони почали штовхатися. Що саме вони робили не бачив, лише чув, як вони лаялися. Звуків ударів не чув. Окрім їх з ОСОБА_7 та цього чоловіка інших осіб на місці події не було. Хвилин через 10 приїхала поліція. Чоловік, який вкрав телефон навприсядки сидів біля стовпа. Потерпілий залишився на місці події, а вони з ОСОБА_7 пішли до нього додому. На наступний день, в обідню пору його з роботи забрала поліція. В поліції розповів як все відбувалося та показав на слідчому експерименті. На слідчому експерименті приймав участь добровільно без примусу.

Під час проведення слідчого експерименту 14.09.2019 підозрюваний ОСОБА_9 в присутності захисника ОСОБА_19 , добровільно показав, як він з ОСОБА_7 наносили удари потерпілому, зокрема, як ОСОБА_7 наніс один удар правою ногою, внаслідок чого потерпілий впав на лівій бік, після чого наніс ще не менше 6-ти ударів обома ногами по спині потерпілого.

Нанесення потерпілому численних ударів так само добровільно відтворив 23.10.2019 під час слідчого експерименту і обвинувачений ОСОБА_7 , який на той час перебував у статусі підозрюваного, а саме підтвердив нанесення ним ударів потерпілому в обличчя руками, по тілу ногами, а також ногою в обличчя.

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про не підтвердження свідками кримінального провадження причетності ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення оскільки, показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_15 щодо часу, місця, обставин події узгоджуються між собою та дослідженими письмовими доказами.

Що стосується доводів захисника про те, що понята ОСОБА_11 приймала участь у проведенні слідчого експеримента 23.10.2019 року та у впізнанні 15.09.2019 року, тобто у 2-х різних процесуальних діях у цьому ж самому кримінальному провадженні, що згідно рішення Верховного Суду від 28.02.2019 року у справі №154/2906/15 є неприпустимим, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказане рішення містить комплексний спектр порушень органом досудового розслідування вимог закону при проведенні обшуку та лише, серед іншого, зазначено що понятий приймав участь у проведенні слідчих дій втретє, без деталізації часу, місця та дат їх проведення.

Отже, той факт, що понята ОСОБА_11 приймала участь у проведенні 2-х різних процесуальних діях у цьому ж самому кримінальному провадженні не суперечить вимогам ст.223 КПК України.

Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини справи, дав їм повну і об`єктивну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, а тому підстави для скасування оскаржуваного вироку, як про те просить в своїй апеляційній скарзі обвинувачений відсутні.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 20 березня 2024 року, ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України - без зміни.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді: