У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-обвинуваченого за ч. 3 ст. 307 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Березнегуватського районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 10 жовтня 2024 року включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження йому строку тримання під вартою та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт не згоден із обвинуваченням, зазначає, що воно ґрунтується на припущеннях.

Зазначає, що в клопотанні про продовження строку тримання під вартою прокурором не доведено та не підтверджено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які б давали підстави продовжити строк дії запобіжного заходу.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді Березнегуватського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 та ч.1 ст.263 КК України, .

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 , опинившись на волі, зможе переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та продовжити кримінальне правопорушення.

На наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, та у випадку доведення вини у вчиненні кримінального правопорушення, обвинуваченому загрожує реальне позбавлення волі.

ОСОБА_6 розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, призваний на військову службу за мобілізацією та після тривалого лікування через поранення повернувся до місця постійного проживання, на даний час офіційного джерела доходу не має, раніше не судимий.

Протягом досудового розслідування ОСОБА_6 впливав на свідка ОСОБА_10 , у даному кримінальному провадженні, з метою зміни раніше наданих показань, що вбачається з ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2023 року. У зв`язку з чим до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а заставу звернено в дохід держави.

Крім того, за даними обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного зі збутом особливо небезпечних психотропних речовин військовослужбовцям ЗСУ.

На переконання суду першої інстанції, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам, які не зменшилися та продовжують існувати.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Розглядаючи питання про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Частиною 4 статті 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що на розгляді в Березнегуватського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 та ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України.

Судовий розгляд триває.

Під час досудового розслідування до ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2023 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 107360,00 грн., яку було внесено.

07.06.2023 ОСОБА_6 звільнено з-під варти.

19.10.2023 слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Березнегуватським районним судом Миколаївської області вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався.

В ході судового розгляду прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , в обґрунтування якого зазначено, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу, залишаються та можуть зашкодити виконанню процесуальних обов`язків.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою, ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Вивчивши надані апеляційному суду матеріали, які стали підставою для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів дійшла висновку, що зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, пов`язаного (згідно обвинуваченню) зі збутом особливо небезпечних психотропних речовин військовослужбовцем ЗСУ, його характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливого строку покарання, який може бути йому призначений у разі визнання винуватим (позбавлення волі на строк до 12 років), рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, ОСОБА_6 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме, у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечних психотропних речовин, які він вчинив у складі організованої групи.

Судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та покарання, яке йому загрожує, незаконно впливати на свідків з метою зміни показань, наданих на досудовому розслідуванні, оскільки обізнаний про них з матеріалів кримінального провадження та протягом строку досудового розслідування вже впливав на них, що і стало підставою для зміни йому запобіжного заходу та звернення застави в дохід держави, та вчиняти інші кримінальні правопорушення, пов`язані зі збутом психотропних речовин, через відсутність іншого заробітку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, судом першої інстанції прийняте законне, вмотивоване та обґрунтоване рішення, а щодо ОСОБА_6 на даному етапі судового розгляду неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати.

За таких обставин, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2024 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3