Справа № 463/8082/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1130/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу представника військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 28 серпня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

цією ухвалою слідчого судді скаргу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за повідомленням №3267 від 12 серпня 2024 року (вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України військовослужбовцем ОСОБА_7 ) - повернуто скаржнику.

Таке своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що скаргу подано неуповноваженою особою.

В апеляційній скарзі представник заявника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 покликається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необгрунтованою, винесеною з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону. Стверджує, що посилання слідчого судді на те, що скаргу подала особа, яка не має права подавати є помилковим та грунтується на припущеннях, оскільки подання скарги в електронному вигляді в підсистемі «Електронний суд» від імені військової частини НОМЕР_1 , є прямим підтвердженням повноважень ОСОБА_6 , як її керівника.

Просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, матеріали провадження за скаргою військової частини НОМЕР_1 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за повідомленням №3267 від 12 серпня 2024 року (вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України військовослужбовцем ОСОБА_7 ) направити до Личаківського районного суду м.Львова для розгляду слідчим суддею по суті.

На апеляційний розгляд представник військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_6 не з`явився та про причини неявки не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином 04 вересня 2024 року за вказаною ним електронною адресою, а тому його неявка у відповідності до ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Як вбачається з матеріалів справи, до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, із матеріалами про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення зверталася військова частина НОМЕР_1 , в особі командира ОСОБА_6 (на час звернення), і відповідно набула статусу заявника.

Відповідно до ст. 60 КПК України заявником може бути юридична особа, вона не містить указівки на те, хто і на підставі яких документів може бути визнаний представником такої юридичної особи.

Системний аналіз інших положень КПК України (зокрема, статей 63, 64-1, 64-2) указує, що законодавець послідовно висуває уніфіковані вимоги щодо представництва юридичної особи, коли остання є іншим учасником кримінального провадження (зокрема, цивільним позивачем, цивільним відповідачем; юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження; третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт).

Зокрема, представляти юридичну особу може: особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником; керівник чи інша особа, уповноважена законом або установчими документами; працівник юридичної особи за довіреністю.

При цьому повноваження представника юридичної особи підтверджуються: документами, передбаченими ст. 50 КПК України, якщо представником є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні; копією установчих документів юридичної особи, якщо представником є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа; довіреністю, якщо представником є працівник юридичної особи.

Отже, виходячи з наведеного, а також із загальних засад кримінального провадження, є підстави стверджувати про те, що представником юридичної особи, яка є заявником, можуть бути ті ж самі суб`єкти, що визначені в статтях 63, 64-1, 64-2 КПК України, які на підтвердження своїх повноважень мають подати відповідні документи зазначені у вказаних нормах процесуального закону.

Як вбачається із матеріалів справи, в провадження слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова надійшла скарга командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за повідомленням №3267 від 12 серпня 2024 року.

На думку колегії суддів, повертаючи скаргу командиру військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , слідчий суддя вірно встановив, що до скарги не долучено жодних документів на підтвердження того, що останній є командиром військової частини НОМЕР_1 , та прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність наявності повноважень на звернення до суду з відповідною скаргою.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.304 КПК України, скарга повертається, якщо таку подано особою, яка не має права подавати скаргу.

Крім цього, слідчий суддя у своєму рішенні зазначив, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржена ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, в зв`язку з чим відмовляє в задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника заявника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 28 серпня 2024 року, якою скаргу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за повідомленням №3267 від 12 серпня 2024 року (вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України військовослужбовцем ОСОБА_7 ), повернуто скаржнику - без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4