Справа № 465/6196/24
У Х В А Л А

Іменем України

"04" вересня 2024 р. м.Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження № 0000744 від 15.07.2024, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в :

У Франківському районному суді м.Львова перебуває кримінальне провадження № 0000744 від 15.07.2024, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

За обвинувальним актом, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, усвідомлюючи, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102 - IX (із подальшими змінами), в Україні введено воєнний стан, 29.05.2024 близько 09 години 46 хвилин, знаходячись в приміщенні торговельного залу магазину «Рукавичка» (ТзОВ ТВК «ЛЬВІВХОЛОД), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання,діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану в Україні, шляхом вільного доступу, таємно викрав із торговельного стелажа матеріальні цінності, що перебувають на балансі даного магазину, а саме: 2 банки жіночого шампуню торговельної марки «Clear Vita ABE. Проти лупи. Захист від випадіння волосся», об`ємом 400 мл кожна, вартістю 160 (сто шістдесят) гривень 80 (вісімдесят) копійок за 1 банку, загальною вартістю 321 гривня 60 копійок, чим спричинив ТзОВ ТВК «ЛЬВІВХОЛОД» матеріальну шкоду на вказану суму.

Окрім цього, ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що він, усвідомлюючи, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102 - IX (із подальшими змінами) в Україні введено воєнний стан, 28.05.2024 близько 14 години 19 хвилин, знаходячись в приміщенні торговельного залу магазину «Сім-23» (ТОВ «Клевер Сторс»), що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Лазаренка, буд. 2, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання,діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану в Україні, шляхом вільного доступу, таємно викрав із холодильної вітрини матеріальні цінності, що перебувають на балансі даного магазину, а саме: 6 упаковок нарізаного хамона торговельної марки «SUBIRATS» масою 100 г кожна, вартістю 100 гривень 98 копійок за 1 упаковку, загальною вартістю 605 гривень 88 копійок, чим спричинив ТОВ «Клевер Сторс» матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.185КК України, як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого в умовах воєнного стану, повторно.

Обвинувачений у судовому засіданні в режимі відеоконференції заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із втратою чинності законом, який встановлював кримінальну протиправність діянь та дав згоду на закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання обвинуваченого не заперечив.

Представники потерпілих у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце розгляду справи, шляхом скерування «повістки про виклик до суду в кримінальному провадженні» в їхні електронні кабінети. Втім, представник потерпілого ТзОВ ТВК «Львівхолод» подав заяву, згідно якої просив проводити кримінального провадження без його участі, цивільний позов підтримує та щодо обрання міри покарання покладається на розсуд суду. Від представника ТОВ «Клевер Сторс» поступила заява, згідно якої просив проводити підготовче та судове засідання по даній справі без його участі, повідомив, що завдані збитки не відшкодовані, при призначенні міри покарання покладається на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали справи та обговоривши заявлене клопотання, суд вважає, що клопотання про закриття кримінального провадження підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частина 1 ст. 2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст. 185 КК України, кримінально карним визнано вчинення крадіжки в умовах воєнного стану. Згідно ч.1 ст. 185 КК України, крадіжкою є таємне викрадення чужого майна.

В силу ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за наявності кваліфікуючих обставини двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

До 09.08.2024 згідно з ст. 51 КУпАП, викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп.169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 1 січня встановлено 3 028 гривень.

Таким чином, з 09.08.2024 дрібною крадіжкою вважається адміністративне правопорушення, якщо вартість викраденого майна становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3 028 гривень.

Частина 7 ст.42 Закону України «Про правотворчу діяльність» передбачає, що у разі викладення структурного елемента нормативно-правового акта в новій редакції попередня його редакція втрачає чинність з дня набрання чинності новою редакцією цього структурного елемента.

Згідно зі ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

У п. 2.4. Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2022 у справі № 3-20/2021(40/21) Конституційний Суд України зазначав, що «Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (друге, третє речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99); кримінально-правова норма має зворотну дію в часі в тій її частині, в якій вона пом`якшує або скасовує відповідальність особи; це стосується випадків, коли в диспозиції норми зменшено коло предметів посягання; виключено зі складу злочину альтернативні суспільно небезпечні наслідки; обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження способу вчинення злочину; звужено зміст кваліфікуючих ознак тощо (абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000); особа не може нести кримінальну відповідальність за діяння, вчинені до набрання чинності законом, яким ці діяння криміналізовано (абзац четвертий пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019).

Разом з тим, Конституційний Суд України у Рішенні від 19 квітня 2000 року у справі № 6-рп/2000, роз`яснив, що виходячи з того, що кримінально-правова норма складається з трьох елементів: гіпотези, що визначає умови, за яких застосовується правова норма щодо забороненої поведінки особи; диспозиції, що закріплює таку правову норму; санкції, що встановлює покарання для осіб, які порушили цю правову норму, при дослідженні питання щодо зворотної дії нової норми (закону) треба аналізувати поелементно стару і нову кримінально-правові норми. В теорії кримінального права залежно від опису ознак конкретного складу злочину розрізняють такі види диспозицій: проста, описова, відсильна, бланкетна і змішана. Відсильна диспозиція вказує лише на злочин і називає обов`язкові ознаки основного та/або кваліфікованого складу злочину, а для розкриття їх змісту відсилає до іншої норми (частини) цієї або іншої статті Кодексу. Бланкетна диспозиція кримінально-правової норми лише називає або описує злочин, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті Особливої частини Кримінального кодексу України і включає положення інших нормативно-правових актів у тому вигляді, в якому вони сформульовані безпосередньо в тексті статті. Саме із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення кримінальним законом діяння як злочину певного виду та встановлення за нього кримінальної відповідальності. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює кримінально-правову норму більш конкретним змістом. Зміни, що вносяться до нормативно-правових актів інших галузей права, посилання на які містить бланкетна диспозиція, не змінюють словесно-документну форму кримінального закону. Така диспозиція кримінально-правової норми залишається незмінною. Кримінальний закон за наявності нового, конкретизованого іншими нормативно-правовими актами змісту бланкетної диспозиції кримінально-правової норми не можна вважати новим - зміненим - і застосовувати до нього положення частини першої статті 58 Конституції України та частини другої статті 6 Кодексу».

Як встановлено судом, Законом №3886-ІХ внесено зміни до ст. 51 КУпАП, тоді як диспозиція ч.1 ст. 185 КК України залишилася незмінною. Однак, з аналізу вказаних норм вбачається, що кримінально караною є крадіжка, що не є дрібною.

Тобто, диспозиція ст. 51 КУпАП формує об`єкт кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 КК України, що є ознакою складу злочину.

Як вбачається з вищевикладеного, на момент розгляду кримінального провадження кримінально караним за ст. 185 КК України є діяння щодо чужого майна вартість котрого у 2024 перевищує 3 028 гривень.

Разом з тим, якщо вартість такого майна є меншою зазначеної суми, діяння може мати ознаки дрібної крадіжки, в силу чого КУпАП передбачений інший вид юридичної відповідальності, а саме адміністративної.

Згідно з обвинувальним актом, сума викраденого ОСОБА_4 майна за епізодом 28.05.2024 становить 605,88 гривень та за епізодом 29.05.2024 становить 321,60 гривень. Тому вказані дії останнього підпадають під адміністративні правопорушення, за які передбачена адміністративна відповідальність.

Беручи до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачено у вчиненні діянь, де вартість викраденого майна є не більше 605,88 грн., що на даний час не охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, що виключає кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим є підстави вважати, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» скасовано положення ст. 51 КУпАП у попередньому викладі, зміст котрого до 09.08.2024 визначав диспозицію інкримінованої норми та визначав кримінальну протиправність діяння.

Частиною 1 ст. 284 КПК України визначено загальний перелік підстав для закриття кримінального провадження, серед яких втрата чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння (п. 4-1).

Законодавець визначив різні форми закриття кримінального провадження, щодо однієї підстави, передбаченої пунктом 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Зокрема, як вбачається з ч.3 ст. 479-2 КПК України, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, якщо обвинувачений не заперечує проти цього.

Таким чином, в разі встановлення судом вчинення обвинуваченим діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, постановляється ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що оскільки обвинувачений в судовому засіданні заявив клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України і не заперечує щодо закриття кримінального провадження за вказаною підствою, а судом встановлено вчинення обвинуваченим діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, то є усі підстави для його задоволення та закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Крім того, судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні Товариством з обмеженою відповідальністю Торгівельно-Виробничої Компанії «Львівхолод» до обвинуваченого ОСОБА_4 було пред`явлено цивільний позов про стягнення 321,60 грн. майнової шкоди.

Згідно з ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч.1 ст.326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму ВСУ №3 від 31.03,1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-Виробничої Компанії «Львівхолод» підлягає залишенню без розгляду.

Запобіжний захід не обирався, арешт на майно обвинуваченого не накладався та процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази підлягають вирішенню згідно ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 284, 372, 376, 479-2 КПК України, ст.ст. 3, 5 КК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про закриття кримінального провадження за ч. 4 ст.185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, - задоволити.

Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000734 від 15.07.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-Виробничої Компанії «Львівхолод» про відшкодування матеріальних збитків у кримінальному провадженні №0000734 від 15.07.2024, - залишити без розгляду.

Речові докази у справі, а саме цифрові носії 2 шт. СD-R, круглих форм, на яких міститься відеоспостереження залишити в матеріалах кримінального провадження;

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом 7 днів з дня її проголошення

Повний текст ухвали проголошено 04.09.2024 о 13:15 годині.

Суддя ОСОБА_1