Справа№484/5239/23
Провадження№: 1-кп/484/104/24
Ухвала

іменем України

15.10.2024 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000643 від 08.06.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Миколаївської області, громадянина України, освіта середня, неодружений, проживаючого АДРЕСА_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

встановив

в провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000643 від 08.06.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 без визначення застави. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, яким неможливо запобігти, інакше ніж тримаючи ОСОБА_3 під вартою. Зокрема, те що обвинувачений може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Адвокат ОСОБА_5 просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого домашній арешт. Зазначила про відсутність ризиків, на які посилався прокурор, просила врахувати, що обвинувачений має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки з родиною (дружиною, матір`ю), позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий.

Обвинувачений ОСОБА_3 просив відмовити прокурору у задоволенні клопотання, так як не має наміру переховуватись від суду, має постійне місце проживання, на даний час його стан здоров`я значно погіршився, просив застосувати до нього домашній арешт.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосованого до обвинуваченого згідно з ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області спливає 24.10.2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як визначено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним спробам, визначеним частиною 1 цієї статті, зокрема, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про запобіжний захід, окрім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати, у тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

На думку суду, підозра щодо обвинуваченого ОСОБА_3 є обґрунтованою зібраними у межах кримінального провадження доказами, що визначено на стадії підготовчого судового засідання. Питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення суд зможе вирішити лише за результатами судового розгляду і не вправі оцінювати докази у справі наперед з цієї точки зору.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України, санкція якої передбачає покарання до 15 років позбавлення, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, обвинувачений може ухилитись від суду та не виконувати його процесуальні рішення, тобто існує наявність ризику переховування від суду.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Станом на 15.10.2024 року завершити розгляд справи з об`єктивних причин не представляється можливим, оскільки в судовому засіданні прокурором змінено обвинуваченням та обвинуваченому його захиснику надано можливість підготуватись до захисту проти нового обвинувачення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_3 після вчинення злочину зник з місця події та певний період часу його місце перебування було невідоме. Вище наведене вказує на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризику переховування обвинуваченим від суду.

Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_3 проживає з співмешканкою, та має позитивну характеристику за місцем проживання з огляду на характер, обставини та велику суспільну небезпечність кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, не зменшують встановлених ризиків та не є визначальними аргументами, які б давали можливість обрати обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, суд не знаходить підстав для зміни ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, про що просить адвокат.

Суд вважає за необхідне продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 193, 196, 197, 199 КПК України, суд

ухвалив

клопотання прокурора задовольнити. Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів до 13 грудня 2024 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню в частині застосування запобіжного заходу.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя