Справа № 274/8689/24 Провадження № 1-в/0274/1328/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за поданням державної установи "Бердичівська виправна колонія (№ 70)" про приведення вироку у відповідність до закону щодо засудженого

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Красилівка Броварського району Київської області, проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

в с т а н о в и в :

до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшло подання державної установи "Бердичівська виправна колонія (№ 70)" про приведення вироку Вишгородського районного суду Київської області від 17.10.2013, із врахуванням вироку Вишгородського районного суду Київської області від 11.10.2021, щодо ОСОБА_4 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Установа виконання покарань звернулася до суду із заявою про проведення судового засідання без участі представника установи.

Засуджений в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд подання без його участі, заперечень не висловив.

Суд не визнає явку засудженого та представника установи виконання покарань в судове засідання обов`язковою та вважає за можливе розглянути подання без їх участі.

Прокурор в судовому засіданні заперечила проти задоволення подання.

Перевіривши доводи подання та додані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, суд доходить таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Судом встановлено, що вироком Вишгородського районного суду Київської області від 17.10.2013 ОСОБА_4 призначено покарання:

- у виді 5 років позбавлення волі за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто за умисне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане із проникненням в житло та інше приміщення, за попередньою змовою групою осіб;

- у виді 4 років позбавлення волі ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, тобто за незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане із проникненням в житло за попередньою змовою групою осіб.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 11.10.2021 ОСОБА_4 призначено покарання за:

- п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України - 13 (тринадцять) років позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 289 КК України 7 (сім) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_4 визначено покарання 13 (тринадцять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання приєднано частину невідбутого покарання за вироком цього ж суду від 24.11.2015 (в вступній частині вироку від 11.10.2021 вказано, що ОСОБА_4 має судимість, зокрема, за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України згідно з вироком Вишгородського районного суду Київської області від 17.10.2013, тому дата 24.11.2015, вочевидь, є технічною опискою) за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України і остаточно ОСОБА_4 визначено покарання 13 (тринадцять) років 8 (вісім) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Вирок набрав законної сили 11.11.2021.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо вартість майна, яке було предметом правопорушення, перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме: 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Вишгородського районного суду Київської області від 17.10.2013 вбачається, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 вчинив у 2013 році, а саме:

- 09.05.2013, вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 2 215 грн 00 коп.;

- 22.05.2013, вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 818 грн 00 коп.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 вчинив теж у 2013 році, а саме: 22.05.2013, вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 1341 грн 00 коп.

Станом на 01 січня 2013 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1147 грн, а 50 відсотків від його розміру становили відповідно 573,50 грн.

Таким чином, враховуючи те, що вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України, вчиненого ОСОБА_4 09.05.2013, та те, що вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, вчиненого ОСОБА_4 22.05.2013, за кожним зі злочинів окремо, становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (573,50 грн х 2 = 1147 грн) станом на 1 січня звітного року, у якому була скоєна крадіжка, вчинені ним діяння відповідно до вимог КК України та Закону № 3886-ІХ є кримінально-караними й на теперішній час. Тому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення на підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Вишгородського районного суду Київської області від 17.10.2013.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 567/507/23, а також з висновком про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК України з урахуванням положень Закону № 3886-IX, зробленим об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21.

Керуючись ст.ст. 5, 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні подання державної установи "Бердичівська виправна колонія (№ 70)" - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1