У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 рокуСправа № 634/957/24 Провадження № 1-кп/634/114/24

Сахновщинський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду в сел. Сахновщина обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за №000450 від 08 липня 2024 року відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України,-

встановив:

В провадження Сахновщинського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 з кваліфікацію кримінального правопорушення за ч.1 ст. 317 КК України та угода про визнання винуватості, яка була укладена 11 вересня 2024 року між стороною обвинувачення, прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 .

Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_4 відповідно до наказу командира призначений на посаду радіо телефоніста 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ст. 68 Конституції України зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ст.1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції країни покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання та виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно із законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_4 , був зобов`язаний додержуватись Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою відноситися до спів службовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї.

Порушуючи вимоги вказаних вище нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став на шлях злочинної діяльності та вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин:

11 квітня 2024 року близько 10:00 годин, свідок ОСОБА_7 , знаходячись з дозволу господаря на території домоволодіння, де фактично проживає ОСОБА_4 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , попрохав ОСОБА_4 надати своє домоволодіння, яке розташоване за вищевказаною адресою, а саме приміщення літньої кухні, що розташовано на території домоволодіння для незаконного вживання наркотичних засобів ОСОБА_7 .

В свою чергу, ОСОБА_4 , діючи умисно, незаконно, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, без корисливого мотиву посягаючи на встановлені законодавством України суспільні інтереси у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60- 95-ВР, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та зловживанню ними» від 15.02.1995, наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000, з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів, добровільно, надав належне йому на праві власності приміщення, а саме: приміщення літньої кухні, що розташовано на території домоволодіння для вживання наркотичного засобу, а саме канабісу, шляхом куріння через саморобний пристрій (бульбулятор) ОСОБА_7

11.04.2024 працівниками поліції ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області в ході огляду місця події домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 в приміщенні кухні виявлено та вилучено:

- полімерну пляшку об`ємом 0,5 л. з отвором в нижній частині та фольгою на горловині з нашаруванням темного кольору (бульбулятор), нашарування особливо небезпечного засобу обіг якого заборонено смоли канабісу. Маса екстракту канабісу (в перерахунку на суху речовину) - становить: 0,0247 г.

- паперовий конверт з вмістом речовини сіро-зеленого кольору рослинного походження в сухому подрібненому стані, яка є особливо небезпечним засобом, обіг якого заборонено канабісу, маса канабісу в висушеному стані складає 1,9308 г;

Відповідно до угоди про визнання винуватості від 11 вересня 2024 року, обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України, вчиненого ним за вказаних вище обставин. Під час досудового розслідування щиро покаявся та активно сприяв проведенню досудового розслідування.

Сторони дійшли згоди на призначення ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 317 КК України, покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням на строк встановлений судом з покладенням визначених судом обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вказана угода підписана прокурором ОСОБА_6 , обвинуваченим ОСОБА_4 та захисником ОСОБА_5 .

В судовому засіданні прокурор просила суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 підтримали прокурора та просили затвердити угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, з долученою до них угодою, суд прийшов до висновку, що необхідно відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості та повернути обвинувальний акт прокурору для продовження досудового розслідування, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 474 КПК України передбачено, що якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Частиною 1 ст.472 КПК України передбачений зміст угоди про визнання винуватості, який полягає у визначенні її сторін, формулюванні підозри чи обвинувачення та його правової кваліфікації з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, беззастережного визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язків підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умов часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгодженого покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 цього Кодексу, наслідків невиконання угоди.

Як зазначено вище, в угоді про визнання винуватості серед інших обставин зазначається беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (обов`язкова складова змісту угоди). Тобто, укладення угоди стає можливим лише за умови беззаперечного визнання підозрюваним своєї винуватості, а його добровільні показання замінюють характер істини у цьому провадженні та доцільність використання інших засобів для її встановлення. У такому випадку основним є беззастережне визнання вини, добровільність якого є головною умовою процедури судового провадження на підставі угоди.

У зв`язку з вищевикладеним, угоди можуть бути затверджені судом лише за наявності фактичних підстав для визнання винуватості підозрюваного. Одного бажання обвинуваченого і прокурора для укладання угоди не достатньо. Суд затверджує угоду за наявності фактичних підстав (доказів) для визнання винуватості підозрюваного. Це правило спрямоване на недопущення ухвалення обвинувального вироку судом на підставі угоди у разі обмови чи самообмови обвинуваченого, а також за відсутності доказів його винуватості.

Обов`язковою умовою укладання угод про визнання винуватості є повноцінне забезпечення права на юридичну допомогу, тобто за участю захисника підозрюваного протягом усього періоду досудового розслідування, адже підозрюваний, укладаючи таку угоду, зобов`язується беззастережно визнати свою вину і погоджується на призначення певного виду покарання. Він таким чином відмовляється від свого права на судовий розгляд його справи, під час якого прокурор має довести його винуватість. До того ж сторона захисту надалі втрачає право на апеляційне та касаційне оскарження ухваленого вироку (за певними виключеннями, про які йдеться нижче). Прокурор же, уклавши угоду, звільняється від обов`язку проводити повноцінне розслідування та доказувати винуватість підозрюваного чи обвинуваченого у суді, що у випадку наявності певних сумнівів на користь підозрюваного, може створювати умови до зловживань вказаним інститутом.

Умови угоди повинні відповідати інтересам суспільства. Кримінальне правопорушення є суспільно небезпечним діянням, за яке закон передбачає кримінальне покарання. Однак у кримінальних провадженнях про певні кримінальні правопорушення законодавець дозволяє учасникам кримінально-правового конфлікту вирішити його шляхом укладення угоди. Учасники кримінального провадження укладають їх для забезпечення власних інтересів (прокурор з метою процесуальної економії; потерпілий швидкого і повного відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обвинувачений зменшення покарання). Якщо ці інтереси суперечать суспільним інтересам, то у затвердженні угоди суд повинен відмовити.

Частиною 2 ст. 272 КПК України передбачено, що в угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін. Приписами ст. 470 КПК України закріплено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: ступінь тяжкості та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Згідно змісту даної угоди, сторони досягли порозуміння щодо призначення ОСОБА_4 узгодженого покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням на строк встановлений судом з покладенням визначених судом обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Судом шляхом проведення моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що узгоджена сторонами міра покарання не відповідає вимогам закону, оскільки сторонами не враховано того факту, що ОСОБА_4 раніше судимий 27.03.2024 року Сахновщинським районним судом Харківської області за ст. 126-1 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік.

Тобто, кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 317 КК України, по якому укладено угоду про визнання винуватості, вчинено після ухвалення вироку відносно ОСОБА_4 . області за ст. 126-1 КК України, тому угоджена міра покарання не відповідає вимогам КК України.

Також при укладанні угоди не враховано наявність на розгляді Сахновщинського районного суду Харківської області кримінального провадження №0000012 від 04.02.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.

Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» № 13 від 11.12.2015 року. За наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень:

а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або

б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Разом з тим, судом встановлено, що умови наданої угоди про визнання винуватості суперечать вимогам Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України, а також не відповідають інтересам обвинуваченого та суспільства.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо існує очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 470 КПК України встановлено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, а також наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

В угоді про визнання винуватості зазначено пом`якшуючу обставину, щире каяття. Визначена в угоді про визнання винуватості обставин, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, насправді є обставиною, яку прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання про можливість укладення самої угоди, відповідно до ст.470 КПК України. Окрім того, в угоді про визнання винуватості не зазначено, яким чином зазначена вище обставина істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

На думку суду, лише визнання ОСОБА_4 своєї винуватості у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення та його згода із видом та мірою покарання, вказаною в угоді, є недостатньою підставою для затвердження зазначеної угоди, оскільки його пояснення по обставинах справи, що б свідчали про беззастережне визнання обвинувачення без дослідження судом інших доказів не переконали суд у істинному характері пред`явленого обвинувачення, що в свою чергу не відповідає інтересам суспільства.

З врахуванням наведеного вище, суд вважає, що на даний час правових підстав в затвердженні вказаної угоди про визнання винуватості не має.

Оскільки, угоду в даному кримінальному провадженні було досягнуто під час досудового розслідування, клопотання, пов`язане з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, прокурором до суду не подавалось, тому суд, відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК України, вважає за доцільне повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 370, 372, 474 КПК України, суд, -

постановив:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної 11 вересня 2024 року між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 по кримінальному провадженню №000450 від 08 липня 2024 року за ч. 1 ст. 317 КК України, та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: