У Х В А Л А

11 вересня 2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

за участю: ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Скарга та позиція заявника.

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР у м.Миколаєві. В обґрунтування скарги зокрема зазначила, що 13.06.2024 року вона звернулась до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР у м.Миколаєві із заявою про вчинення головним спеціалістом відділу централізованого оформлення документів для іноземців та ОБГ №2 Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_4 , злочинів передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України.

Вказувала, що 13.06.2024 року її заява була отримана ТУ ДБР у м.Миколаєві, реєстраційний номер 4285 зкп/мк від 13.06.2024 р.

Вважала, що у своїй заяві про злочин від 13.06.2024 р., було зазначено змістовний виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень головним спеціалістом відділу централізованого оформлення документів для іноземців та ОБГ №2 Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_5 .

Стверджувала, що уповноважені особи на внесення відповідних відомостей до ЄРДР ГУНП в Одеській області допустили бездіяльність та діяли за межами до своїх повноважень та не у спосіб і не на підставі ч.1 ст.214 КПК України, оскільки станом на 14.06.2024 року, відомості про вчинення кримінальних правопорушень до ЄРДР не внесені, витяг з ЄРДР їй не надано.

Посилаючись на викладене, керуючись зокрема ст.ст.303, 307 КПК України, просила слідчого суддю: зобов`язати уповноважених осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР у м.Миколаєві, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_3 від 13.06.2024 р. у відповідності до вимог ст.214 КПК України.

В судовому засіданні заявниця підтримала подану скаргу та просила її задовольнити. Додатково пояснила, що вищевказані кримінальні правопорушення були вчинені не відносно неї, але вона я громадянка України вирішила лише про них заявити. На її думку, отримані нею відомості свідчать, що в діях ОСОБА_4 є кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України.

2. Заперечення на скаргу та позиція слідчого.

Слідчий в судове засідання не з`явився. Від керівника Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР у м.Миколаєві до суду надійшли заперечення на скаргу, в яких останній просив розглядати скаргу без його участі, у зв`язку з проведенням слідчих дій, також просив відмовити в задоволені скарги зокрема з наступних підстав.

Так, ОСОБА_3 звернулася з заявою від 13.06.2024 щодо можливого вчинення головним спеціалістом відділу централізованого оформлення документів для іноземців та ОБГ №2 Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_4 кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст. 190 КК України.

У своїй заяві ОСОБА_3 повідомляє про те, що вказана нею особа вчинила злочин, який полягає у невідповідності способу життя з відомостям викладеними в її декларації, також вважає, що розваги останньої та публікації в соціальній мережі є підтвердженням вчинення ОСОБА_4 злочину, оскільки коли ОСОБА_4 перебувала на лікарняному, то вона публікувала фотознімки відпочинку, що являється злочином на думку ОСОБА_3 .

Наголошував, що заява ОСОБА_3 не містить конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що б надавали підстави для кваліфікації відомостей, викладених в її повідомленні про злочини, за ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України. Тобто, ОСОБА_3 здійснила лише перелік статей особливої частини КК України за відсутності будь-якого обґрунтування, а також за відсутності фактів, які б свідчили про наявність істотної шкоди, що могла бути завдана можливими неправомірними діями ОСОБА_4 заявнику - ОСОБА_3 , що є головною ознакою вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

3. Висновки слідчого судді.

Стаття 26 КПК України передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши особу, яка подала скаргу, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя виходить з наступного.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Крім того, такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Згідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Зі ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Положення п.1 ч.1 ст.303 КПК України передбачають можливість оскарження на досудовому провадженні бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно ч.5 п.4 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. До ЄРДР також вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п.2.2 розділу ІІ положення).

Системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До того ж законодавцем розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч.1 ст.214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч.4 ст.214 КПК України.

Отже, предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінально-караного діяння.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

З матеріалів скарги вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР у м.Миколаєві, була отримана заява ОСОБА_3 від 13.06.2024 року. У вказаній заяві, ОСОБА_3 зокрема стверджувала, що відповідно до вказаних відомостей ОСОБА_4 , у декларації від 18.01.2024 р. поданої за 2021 рік, наявним є факт перебування останньої у декретній відпустці. Відповідно до вказаних відомостей ОСОБА_4 , у декларації від 21.03.2024 поданої за 2023 рік, останньою зазначено, що вона отримала від ГУ ДМС України за лікарняні листи, грошові кошти у розмірі 30815 грн. Також, ОСОБА_4 , у вищезазначеній декларації вказала, що отримала від Управління соціального захисту населення Одеської районної державної адміністрації Одеської області, грошові кошти у розмірі 88350 грн. З огляду на зазначене, констатувала факт, що ОСОБА_4 , знаходячись у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3 років, після виходу на роботу у 2022 році, за відповідно поданою нею заявою до ГУ ДМСУ, на роботу не ходила, а постійно перебувала на лікарняному. На підтвердження непрацездатного стану особи, окрім лікарняного листа з зазначеним діагнозом (шифром) у медичній документації пацієнта повинні міститися комплекс результатів відповідних медичних досліджень, призначене до цього відповідне лікування, в тому числі амбулаторне, стаціонарне тощо. Натомість, у соціальній мережі інстаграм на своїй офіційній сторінці, ОСОБА_4 , під час знаходження на лікарняному листі, в період часу з грудня 2022 року по липень 2023 року, викладає як вона проводить своє дозвілля: розваги в парках, на пляжах, в ресторанах, в салонах краси, зустрічі з друзями та інше. Така поведінка ОСОБА_4 , яка знаходячись на лікарняному не знаходиться на лікуванні в медичному закладі, на роботу не виходить, а розважається у вищезазначений спосіб підлягає ретельної перевірки. Також, потребує перевірки факт виїзду ОСОБА_4 , за кордон у кінці травня місяця - 1 липня місяця - 2021 року, до початку відпустки за вагітністю та пологами. Таку поведінку ОСОБА_4 , розцінює, як сподівання на тотальну корупцію присутню у всіх сферах суспільства: на роботі, у лікарні, сталу думку, що можна всіх купити, робити все що хочеш і тобі за це нічого ніколи не буде, ніхто не здогадається, перевіряти не будуть. Вважала, що в діях ОСОБА_4 наявні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України.

Слідчий суддя наголошує, що до ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

Відмінністю заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення від будь-якого іншого звернення є викладення в такій заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного кримінального правопорушення. Якщо таких даних немає, то такі відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Так, за ч.3 ст.190 КК України передбачена кримінальна відповідальність за шахрайство, вчинене в умовах воєнного чи надзвичайного стану, що завдало значної шкоди потерпілому.

В той же час, із заяви ОСОБА_3 від 13.06.2024 року та з її пояснень у судовому засіданні вбачається, що майнова шкода їй внаслідок можливих дій ОСОБА_4 завдана не була. Вона лише робить припущення, яке необхідно перевірити, що шкода була завдана державі.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.358 КК України, кримінальна відповідальність настає за використання завідомо підробленого документа.

В той же час, у заяві ОСОБА_3 від 13.06.2024 року не зазначено, на підставі яких належних даних вона зробила висновок про використання ОСОБА_4 завідомо підробленого документа.

При цьому, слідчий суддя вважає, що для перевірки відомостей, зазначених у заяві відсутня необхідність у проведенні слідчих дії для здобуття та дослідження вже наданих доказів, які можуть свідчити про наявність чи відсутність в діях осіб ознак кримінального правопорушення, оскільки такий занадто формальний підхід свідчить про неадекватне застосування належної правої процедури коли для розсудливої людини вже на стадії прийняття заяви очевидно відомо, що діяння не містить обов`язкових ознак кримінального правопорушення, а саме: суспільної небезпеки та передбачення, нормами КК України.

В противному випадку, кримінальна відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст.383 КК України), втратила би сенс.

Вказані висновки слідчого судді абсолютно точно узгоджуються з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.09.2021 у справі №556/450/18, відповідно до якої підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Слідчий суддя звертає увагу, що вирішальним чинником для внесення відомостей до ЄРДР за повідомленням є саме наявність у цьому повідомленні обставин, які свідчать про кримінальне правопорушення. Ініціювати процедуру кримінального переслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, а також є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга особи є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР у м.Миколаєв, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

2. Ця ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1