Справа № 487/8892/23
Провадження № 1-кс/487/3952/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке 05.07.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000759 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України,

УСТАНОВИВ:

Слідчий в особливо важливих справах Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке 05.07.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000759 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. В ході досудового розслідування встановлення наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки та виконання обов`язків підозрюваною. Таким чином, на даний час є достатні підстави для застосування до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

У судовому засіданні захисник просив відмовити у задоволенні клопотання у зв`язку із недоведеністю ризиків, зазначених у клопотанні.

Розгляд клопотання було проведено слідчим суддею в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що у проваджені Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві перебувають матеріали кримінального провадження №0000759, внесеного 05.07.2023, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється прокурорами Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Південного регіону.

За версією сторони обвинувачення ОСОБА_6 проходила військову службу за контрактом на посаді начальника телефонної станції телеграфно-телефонного відділення інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_1 .

За час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_6 була зарахована до списків особового складу частини, поставлена на всі види забезпечення.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, старшина 2 статті ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положення і інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

З 26.02.2014 Автономна Республіка Крим та місто Севастополь фактично знаходились під окупацією військових підрозділів збройних сил російської федерації.

06.03.2014 Верховна Рада Автономної Республіки Крим ухвалила Постанову «Про проведення загальнокримського референдуму» від 06.03.2021 №1702-6/14, чим порушила конституційний принцип територіальної цілісності України та вийшла за межі своїх повноважень, встановлених Конституцією України, Конституцією Автономної Республіки Крим, іншими нормативно правовими актами.

Факт порушення був встановлений Конституційним Судом України, який у Рішенні від 14.03.2014 №2-рп/2014 визнав зазначену Постанову такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), внаслідок чого вона втратила чинність. З огляду на це Верховна Рада України 15.03.2014 ухвалила Постанову «Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Крим», внаслідок якої парламент Автономної Республіки Крим втратив будь-яку легітимність.

За таких обставин статус території АР Крим, визначено як тимчасово окуповану територію внаслідок збройної агресії російської федерації, та встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій у умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, і також прав і законних інтересів юридичних осіб.

У відповідності до вимог Указу Президента України від 24.03.2014 № 339 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 23.03.2014 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України», рішення ради національної безпеки і оборони України від 23.03.2014 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України», спільної директиви ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.05.2014 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України» військовослужбовцям Збройних Сил України визначено строк прибуття з тимчасово окупованої території з 06 травня 2014 по 12 травня 2014 року до АДРЕСА_2 .

Разом з тим, в один із днів весни 2014 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, але не пізніше третьої декади березня 2014 року, в невстановленому в ході досудового розслідування місці, на загальному шикуванні особового складу військової частини НОМЕР_1 командуванням частини було усно доведено до всього особового складу, в тому числі до старшини 2 статті ОСОБА_6 , вищезазначені обставини ситуації в АР Крим та необхідність прийняття рішення кожним військовослужбовцем щодо дотримання Військової присяги на вірність Українському народові та необхідність передислокації особового складу частини на материкову частину України для подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України.

Проте, 13.05.2014 старшина 2 статті ОСОБА_6 , у визначений спільною директивою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.05.2014 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України» не з`явилась на службу до військової частини НОМЕР_1 до місця тимчасової дислокації АДРЕСА_2 , з метою ухилитися від військової служби, та не маючи будь - яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, продовжувала ухилятися від військової служби, слідства та суду, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився вчасно на службу без поважних причин.

Крім цього, в один із днів весни 2014 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, але не пізніше третьої декади березня 2014 року, в невстановленому в ході досудового розслідування місці, на загальному шикуванні особового складу військової частини НОМЕР_1 командуванням частини було усно доведено до всього особового складу, в тому числі до старшини 2 статті ОСОБА_6 , вищезазначені обставини ситуації в АР Крим та необхідність прийняття рішення кожним військовослужбовцем щодо дотримання Військової присяги на вірність Українському народові та необхідність передислокації особового складу частини на материкову частину України для подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України.

Проте, старшина 2 статті ОСОБА_6 , будучи в силу ст. 13 Закону України «Про громадянство України» громадянином України та маючи паспорт громадянина України, в один із днів весни 2014 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, але не пізніше третьої декади березня 2014 року, знаходячись в невстановленому в ході досудового розслідування місці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинила державну зраду, тобто діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, що виразилося:

- у відмові в один із днів весни 2014 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, але не пізніше третьої декади березня 2014 року на загальному шикуванні особового складу військової частини НОМЕР_1 виконувати обов`язки несення військової служби у Збройних Силах України та заяві про намір проходити службу в збройних силах російської федерації;

- в укладанні контракту про проходження військової служби та зарахування в списки особового складу збройних сил російської федерації та проходженні військової служби у військовій частині збройних сил російської федерації, яка з березня 2014 року дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється в тому, що вона, будучи відповідно до положень ст. 13 Закону України «Про громадянство України» громадянкою України, являючись військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом на посаді начальника телефонної станції телеграфно-телефонного відділення інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_4 , в порушення ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись в невстановленому в ході досудового розслідування місці, в один із днів весни 2014 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, але не пізніше третьої декади березня 2014 року, вчинила державну зраду, тобто діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, що виразилося:

- у відмові в один із днів весни 2014 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, але не пізніше третьої декади березня 2014 року на загальному шикуванні особового складу військової частини НОМЕР_1 виконувати обов`язки несення військової служби у Збройних Силах України та заяві про намір проходити службу в збройних силах російської федерації;

- в укладанні контракту про проходження військової служби та зарахування в списки особового складу збройних сил російської федерації та проходженні військової служби у військовій частині збройних сил російської федерації, зокрема, на посаді начальника радіовідділення вузла зв`язку ТБВ технічної бази озброєння чорноморського флоту вмс зс рф;

тобто у вчиненні державної зради, діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, переході на бік ворога в період збройного конфлікту, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001).

Вона ж, ОСОБА_6 , підозрюється у тому, що будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом на посаді начальника телефонної станції телеграфно-телефонного відділення інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старшина 2 статті, діючи умисно, в порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 2, З, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 13 травня 2014 року не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, з метою ухилитися від несення обов`язків військової служби назавжди, без дозволу командування частини, вчинила нез`явлення на службу у визначений спільною директивою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.05.2014 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України» час до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , та ухилялась від військової служби, слідства та суду, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився на службу, тобто у вчиненні дезертирства, тобто нез`явленні, з метою ухилитися від військової служби, на службу у разі переведення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001).

22.03.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408, ч. 1 ст. 111 КК України.

Вручити ОСОБА_6 повідомлення про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень не представилось можливості, у зв`язку з переховуванням останньої від органів досудового розслідування на території тимчасово окупованої АР Крим та на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором (рф). У зв`язку з цим, повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (Державне підприємство редакція газети «Урядовий кур`єр») та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, викладені та підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема: повідомленням про кримінальне правопорушення начальника Управління Служби безпеки України в Рівненській області від 02.05.2023 року; директивою від 06.05.2014 №Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України», якою визначено строк прибуття військовослужбовців з тимчасово окупованої території АР Крим та пункти їх прибуття; актом про проведення службового розслідування від 17.03.2015, проведеного командуванням ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до якого підтверджено факт не виходу військовослужбовців ЗС України з тимчасово окупованої території АР Крим до нових місць дислокації військової частини, в тому числі в/ч НОМЕР_1 та ОСОБА_6 ; списком військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які прибули з тимчасово окупованої території АР Крим, серед яких ОСОБА_6 відсутня; протоколом огляду від 08.08.2023, під час якого оглянуто інформаційні та інші ресурси мережі Інтернет, в ході чого виявлено випуск газети краснознаменного черноморского флота росийской федерации «Флаг родины» від 07.03.2017 №16 ( НОМЕР_2 ), у якій опублікована стаття про ОСОБА_8 ,фото останньої та вказано, що вона перебуває на посаді начальника радіовідділення вузла зв`язку технічної бази озброєння, проходить службу у військовій частині більше півтора десятки років; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 08.03.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.03.2024, відповідно якого свідок ОСОБА_9 на пред`явлених фотознімках впізнав ОСОБА_6 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 08.03.2024, відповідно до якого останній у випуску газети «Флаг родины» на сторінці 5 на фотографії, яка є ілюстрацією до статті «Старшины настроения» впізнав ОСОБА_6 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 08.01.2024, який під час допиту надав показання фактично аналогічні показанням свідка ОСОБА_9 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.01.2024, відповідно якого свідок ОСОБА_10 на пред`явлених фотознімках впізнав ОСОБА_6 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 08.01.2024, відповідно до якого останній у випуску газети «Флаг родины» на сторінці 5 на фотографії, яка є ілюстрацією до статті «Старшины настроения» впізнав ОСОБА_6 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 08.01.2024, який під час допиту надав показання фактично аналогічні показанням свідка ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.01.2024, відповідно якого свідок ОСОБА_11 на пред`явлених фотознімках впізнав ОСОБА_6 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 08.01.2024, відповідно до якого останній у випуску газети «Флаг родины» на сторінці 5 на фотографії, яка є ілюстрацією до статті «Старшины настроения» впізнав ОСОБА_6 ; відповіддю відділу протидії кіберзлочинам в Миколаївській області від 30.10.2023 №3915/38/115-2023, відповідно до якої згідно з отриманою інформацією ОСОБА_6 отримала документи рф, зокрема ІНН 42, СНІЛС (Страховий номер індивідуального особового рахунку) НОМЕР_3 ; листом Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС Україні від 10.07.2023 №91-32144/18/23-Вих відповідно до якого відомостей щодо перетинання кордону, у тому числі виїзду/в`їзду на тимчасово окуповані території, ОСОБА_6 , не виявлено; листом Міністерства закордонних справ України від 24.07.2023 №71/17-532/2-86170 згідно з яким відсутня інформація про звернення з клопотанням про вихід з громадянства України або оформлення подання про втрату громадянства України ОСОБА_6 ; листом ДМС України від 20.07.2023 №6.5-9901/6-23 відповідно до яких подання про втрату громадянства ОСОБА_6 територіальними органами ДМС не ініціювалося: протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 26.01.2024, відповідно до якого отримано тимчасовий доступ до речей і документів АТ КБ «ПриватБанк» на DVD-R диску; протоколом огляду від 14.03.2024, згідно з яким оглянуто DVD-R диск, який вилучений у АТ КБ «ПриватБанк» та під час огляду на диску виявлено документи щодо оформлення банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», у тому числі і копію паспорту громадянина України та ідентифікаційного номеру на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 могла вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 1 ст. 111 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Згідно ч. 1 ст. 408 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

В ході досудового розслідування отримано інформацію, що ОСОБА_6 постійно перебуває на тимчасово окупованій території України з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Факт перебування підозрюваної ОСОБА_6 на тимчасово окупованій території України підтверджується: показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 ; протоколом огляду від 08.08.2023, під час якого оглянуто інформаційні та інші ресурси мережі Інтернет; постановою від 04.04.2023 в рамках даного кримінального провадження оголошено в розшук підозрювану ОСОБА_6 , який доручено здійснювати оперативному підрозділу УСБУ в Рівненській області (ОРС №259 від 10.04.2024 року); відповіддю Управління Служби Безпеки України в Рівненській області від 05.07.2024 №23/275, згідно з якою ОСОБА_6 на цей час перебуває на тимчасово окупованій території АР Крим, м. Сеавастополь.

04.04.2024 підозрювана ОСОБА_6 оголошена у розшук, а з 10.07.2024 року у міжнародний розшук.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 22.07.2024 року було надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування (in absentia) кримінального правопорушення.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри за ч. 1 ст. 408, ч. 1 ст. 111 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, даних про особу підозрюваної, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, доведено наявність існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема, після деокупації тимчасово окупованої території АР Крим, ОСОБА_6 може вживати заходи щодо знищення документів щодо проходження ним служби в зс рф, а також приховати або знищити інші речі і документи щодо вчинення ним злочинів;

Також прокурором доведено наявність існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням того, що ОСОБА_6 , проходить службу в зс рф, може вчинити кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, в разі визнання винуватим підозрюваному загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Громадянка України ОСОБА_6 народилась у 1980 році у м. Севастополь АР Крим, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання її винуватою, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного на свободу.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України, у такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_6 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 408, ч. 1 ст. 111 КК України. За вказаних вище обставин запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантію його належної процесуальної поведінки на даній стадії кримінального провадження.

Обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не тотожне застосуванню такого, оскільки після затримання ОСОБА_6 питання можливості застосування до нього обраного запобіжного заходу або його зміну на більш м`який запобіжний захід буде розглядатися судом у встановленому законом порядку. Відтак розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України суд позбавлений можливості застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Більш того, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КПК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою (ч. 6 ст. 176 КПК України).

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 КПК України, строк дії такої ухвали не зазначається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 186, 193, 194, 197, 309, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 задовольнити.

Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України, у кримінальному провадженні, відомості про яке 05.07.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000759.

Після затримання ОСОБА_6 , не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки до місця кримінального провадження, доставити до слідчого судді, суду для розгляду за його участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 22.07.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1