Провадження №11-кп/801/947/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.07.2024 про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 в об`єднаному кримінальному провадженні №0000661 та №0000303 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.07.2024 задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на шістдесят днів, до 07.09.2024.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить змінити ухвалу Вінницького міського суду від 10.07.2024 про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Захисник посилається на тривалий термін утримання його підзахисного під вартою та недоведеність існування заявлених прокурором ризиків. Вказує на достатність обрання більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки ОСОБА_8 має постійне місце проживання, де мешкає з батьками, які позитивно на нього впливають, перебуває в цивільному шлюбі і на його утриманні знаходиться неповнолітня донька.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.07.2024 в об`єднаному кримінальному провадженні №0000661 та №0000303 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 07.09.2024 включно.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

При обранні запобіжного заходу обвинуваченому, суд першої інстанції врахував тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які не зменшилися і виправдовують обраний запобіжний захід.

Суд першої інстанції вважав доведеним існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому .

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів, вчинених в умовах воєнного стану, раніше неодноразово судимий, до затримання не працював, не мав стійких соціальних зв`язків, а тому з урахуванням характеру інкримінованих злочинів, тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому, особи обвинуваченого, реальними залишаються заявлені прокурором ризики щодо можливого переховування обвинуваченого від суду, тиску останнього на потерпілого та свідків, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує його тримання під вартою та унеможливлює застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Наведені в апеляційній скарзі доводи жодним чином не свідчать про достатність обрання ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу з огляду на дані, які його характеризують та свідчать про неприйняття ним встановлених в суспільстві норм та правил поведінки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.07.2024 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4