ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2456/24 Справа № 175/6833/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченої: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2024 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2024 року задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Із вказаною ухвалою не погодилась обвинувачена ОСОБА_6 та оскаржила її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить змінити запобіжний захід на більш м`який як цілодобовий домашній арешт. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що від органів досудового розслідування не переховується, має на утриманні неповнолітню дитину та ніякого впливу на свідків не має.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку сторін по справі, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегією суддів встановлено, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 190 КК України.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема переховуватись від суду, доведена обізнаністю про суворість покарання, яке її загрожує у разі визнання її винною, незаконний вплив на потерпілу та свідків, оскільки вони не були допитані безпосередньо судом.

Як вірно вказав суд першої інстанції ОСОБА_6 раніше судима за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу, але досі його не сплатила, а на розгляді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває три обвинувальних акти відносно ОСОБА_6 за ч.1, 2 ст.190 КК України, які об`єднані в одне кримінальне провадження, що свідчить про те, що ОСОБА_6 на шлях виправлення не стала і існує реальні ризики того, що обвинувачена може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Крім того, суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора, врахував думку сторони захисту, а саме обвинувачена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 просили у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відмовити та застосувати домашній арешт за місцем проживання.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що за наявними матеріалами справи у ОСОБА_6 відсутні стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрані запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілого і свідків, продовжувати злочинну діяльність.

Доводи апеляційної скарги про можливість змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, є безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 підтверджується наявністю ризиків, які передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає не переконливими доводи апеляційної скарги щодо можливості зміни запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, оскільки рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2024 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1,2 ст. 190 КК України без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді