Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

7 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням системи "Електронний суд" кримінальне провадження № 0000094 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Фастів Київської області, громадянина України,

що проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

судимого вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області

від 03.07.2023 за ч.1 ст.307 КК України на 4 роки позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.3 ст.357 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2024 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.186, ч.3 ст.357 КК України і йому призначено покарання:

- за ч.4 ст.186 КК України - 7 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.357 КК України - 2 роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.07.2023 і за сукупністю вироків ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць.

Суд зарахував ОСОБА_7 у строк відбування покарання час фактичного затримання з 13.01.2024 по 14.01.2024 і ухвалив початок строку відбування покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Цим же вироком застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту продовжено до набрання вироком законної сили.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 просить вирок суду змінити і зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання час перебування під цілодобовим домашнім арештом з 17.01.2024 до набрання вироком законної сили, виходячи зі співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого, правову кваліфікацію його дій, вид та розмір призначеного покарання. Водночас, вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не застосував ч.7 ст.72 КК України, яка підлягає застосуванню.

Так, ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.01.2024 до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 16.03.2024, який ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.03.2024 продовжено до 14.05.2024. Вироком, який оскаржується, запобіжний захід ОСОБА_7 продовжено до набрання вироком законної сили.

Законом України "Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань" № 3342-ІХ від 23.08.2023, який набрав чинності 28.03.2024, статтю 72 Кримінального кодексу України доповнено частиною сьомою такого змісту "Домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі". Враховуючи приписи ч.1 ст.5 КК України стосовно зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, цей закон поліпшує становище обвинуваченого, а тому підлягає застосуванню.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи захисника, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 відкрито викрав майно ОСОБА_9 та незаконно заволодів паспортом та військовим квитком останнього, за наступних обставин.

12 січня 2024 року, тобто в умовах воєнного стану, близько 23 години ОСОБА_7 , реалізуючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, прийшов до напівзруйнованого господарського приміщення, яке знаходиться за будинком АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_9 . Зайшовши всередину цього приміщення, ОСОБА_7 побачив на підлозі ОСОБА_9 і, усвідомлюючи, що його дії помічені, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя потерпілого, відкрито викрав грошові кошти в сумі 1 900 гривень, які знаходились у внутрішній кишені куртки потерпілого. Після цього ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, за викладених раніше обставин ОСОБА_7 незаконно заволодів паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , серія/ номер НОМЕР_1 та військовим квитком на ім`я ОСОБА_9 , серія/номер НОМЕР_2 , які знаходились у внутрішній кишені куртки потерпілого.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану; та за ч.3 ст.357 КК України - незаконне заволодіння паспортом та інших важливим особистим документом - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, за сукупністю кримінальних правопорушень та за сукупністю вироків прокурором також не оспорюються.

Між тим, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність з огляду на те, що суд не зарахував ОСОБА_7 у строк покарання домашній арешт, заслуговують на увагу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.01.2024 за клопотанням прокурора до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на 60 днів до 16.03.2024. Ухвалою підготовчого судового засідання Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.03.2024 цей запобіжний захід продовжено до 14.05.2024. Приймаючи рішення про запобіжний захід, суд в резолютивній частині вироку зазначив, що застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту продовжити до набрання вироком законної сили.

Згідно з ч.7 ст.72 КК України домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Кримінальний кодекс України доповнено цією нормою Законом України "Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань" № 3342-ІХ від 23.08.2023, який набрав чинності 28.03.2024.

Згідно з ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що положення ч.7 ст.72 КК України поліпшують становище обвинуваченого, вони мають зворотну дію у часі і повинні до нього застосовуватися.

Відповідно до положень ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, не застосував ч.7 ст.72 КК України, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст.ст.408, 413 КПК України це є підставою для зміни вироку шляхом прийняття рішення про зарахування ОСОБА_7 у строк покарання домашнього арешту і задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.

На підставі ч.7 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання домашній арешт з 17 січня 2024 року по 7 серпня 2024 року включно, виходячи зі співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3