Справа №463/8144/24
Провадження №1-кс/463/6609/24
УХВАЛА

слідчого судді

02 вересня 2024 року місто Львів

Cлідча суддя Личаківського районного суду міста Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржниці ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 винесену у кримінальному провадженні №0000823 від 10.06.2024 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілою та з інших питань,

встановила:

до Личаківського районного суду м. Львова надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 винесену у кримінальному провадженні №0000823 від 10.06.2024 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілою та з інших питань. ОСОБА_3 просить згадану постанову стасувати та зобов`язати слідчого вручити пам`ятку потерпілого.

В обґрунтування поданої скарги покликалася на те, що у провадженні слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000823 від 10.06.2024 за її заявами від 23.05.2024 та 27.05.2024 про вчинення кримінальних правопорушень. По відношенню до неї та її доньки було застосовано протиправні дії, якими їм було завдано психологічної та моральної шкоди. 09.08.2024 нею подано клопотання про визнання її та її доньки потерпілими. У поданій заяві вказала, ким, коли і за яких обставин їм заподіяно матеріальної та моральної шкоди. Старшим слідчим в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 прийнято постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000823. Вважає згадану постанови незаконною, такою, що порушує її законні права.

Скаржниця ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримала та наполягала на їх задоволенні.

Представник Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Львові будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не прибув, причини не прибуття не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані матеріали скарги, слідча суддя дійшла наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини гарантується.

При розгляді питання про можливість оскарження бездіяльності слідчого під час досудового розслідування слідча суддя враховує також положення міжнародно-правових норм, які є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання про його права та обов`язки або при висуненні проти нього будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий судовий розгляд протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Одним з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до суду.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права і свободи, викладені у Конвенції, порушуються, має право на ефективний спосіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим кодексом.

Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

Так, забезпечуючи принцип доступу до правосуддя, в порядку ст.21КПК України та ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова 30 серпня 2024 року відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду з метою з`ясування фактичних обставин скарги безпосередньо в судовому засіданні за участю сторін.

Як вбачається з доданих до скарги матеріалів, слідчими першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000823 від 10.06.2024, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

У вказаному кримінальному провадженні №0000823 від 10.06.2024 ОСОБА_3 09.08.2024 подано заяву про визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_5 потерпілими та вручити пам`ятку про права та обов`язки потерпілого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Старший слідчим в ОВС Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 26.08.2024 року винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000823 від 10.06.2024, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Як зазначено у ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Потерпілою у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 55 КПК України визнається фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Особа визнається потерпілою незалежно від того, один чи декілька видів шкоди їй завдано. Також потерпілою може бути визнана юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Тобто підставами до визнання фізичної і юридичної особи потерпілими у кримінальному провадженні є шкода, яка їй завдана внаслідок здійснення дій, котрі кримінальним законом визнаються злочинними, або відмови від вчинення таких дій (бездіяльності) іншої особи.

Отже, однією з умов, за якої особа набуває статусу потерпілої у кримінальному провадженні, є заподіяння їй моральної, фізичної або майнової шкоди.

Кримінальний процесуальний кодекс України також допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається у кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України; неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 439/397/17 поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода.

Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення саме проти нього кримінального правопорушення.

Таким чином, потерпілий у кримінально - правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення такого посягання, незалежно від того, чи закріплений такий статус процесуально.

Відтак зміст, значення і обсяг поняття потерпілого в кримінальному праві не збігається з поняттям потерпілого в кримінальному процесуальному аспекті, де вони мають різне правове значення. У кримінальному процесуальному аспекті особа визнається потерпілим відповідно до приписів кримінального процесуального закону, внаслідок чого набуває процесуальні права задля реалізації власних інтересів у кримінальному провадженні з моменту, визначеного приписами ч. 2, 3 ст. 55 КПК України.

Виносячи оскаржувану постанову, старшим слідчим зазначено, що на даний час твердження ОСОБА_3 про спричинення останній моральної та майнової шкоди (внаслідок страждань від дій чи бездіяльності працівників ЛРУП №1) не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами.

Разом з тим, під час розгляду скарги слідчою суддею не здобуто доказів, які б підтверджували те, що вказаним вище кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 382 КК України, станом на день розгляду скарги ОСОБА_3 завдана майнова та моральна шкода. Скаржником до матеріалів скарги долучено лише клопотання від 09.08.2024. Доводи, які викладені у скарзі не спростовують висновків старшого слідчого зазначених ним при винесенні оскаржуваної постанови. Такі докази не надано і на момент розгляду скарги. Слідчим суддею встановлено, що на сьогоднішній день триває досудове розслідування кримінального провадження №0000823 від 10.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Крім цього слідча суддя вважає за необхідне звернути увагу на те, що ч. 1 статті 382 КК України передбачає настання кримінальної відповідальності за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 382 КК України, відомості щодо якого 10 червня 2024 року внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000823, є кримінальним правопорушенням з формальним складом, тобто не містить у собі як обов`язкову ознаку настання суспільно небезпечних наслідків та вважається закінченим з моменту вчинення зазначених у законі діянь. Отже, під час досудового розслідування кримінальних проваджень за ч. 2 ст. 382 КК України встановлення обставин, що можуть свідчити про заподіяння шкоди внаслідок таких дій, виходить за межі предмета доказування, що відповідно виключає участь потерпілого.

Враховуючи наведене, постановою старшого слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 26.08.2024 року, правомірно відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні за №0000823 від 10.06.2024. А тому, підстав для задоволення скарги не має.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 винесену у кримінальному провадженні №0000823 від 10.06.2024 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілою та з інших питань слід відмовити.

У частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України зазначено перелік ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню під час досудового розслідування, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому дана ухвала відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Керуючись ст. 303-304, 307, 309, 376 КПК України, слідча суддя,

постановила:

у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 винесену у кримінальному провадженні №0000823 від 10.06.2024 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілою та з інших питань, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено о 14 год. 30 хв. 05 вересня 2024 року.

Слідча суддя ОСОБА_1