Справа № 756/5494/22 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3560/2024 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі суддів:

ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу,

в с т а н о в и л а :

В провадженні Київського апеляційного суду перебувають матеріали об`єднаних кримінальних проваджень № 0005433 від 27.10.2020 та № 0000862 від 02.06.2022 за апеляційними скаргами першого заступника керівника Київської міської прокуратури та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2022 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. На підставі ст. 71 КК України, із застосуванням 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 07.06.2022 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 1 (один) місяць. Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 07.02.2019 року, яким ОСОБА_7 засуджений до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп., відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України визначено виконувати самостійно. Також вказаним вироком обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Відповідно до постанови колегії суддів Верховного суду від 21 березня 2024 року ухвалу Київського апеляційного суду від 08 червня 2023 року, прийняту за результатами розгляду апеляційних скарг на вищевказаний вирок суду щодо ОСОБА_7 , скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, а також обрано відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 19 травня 2024 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.05.2024 року ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до ухвалення кінцевого рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

16 вересня 2024 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про зміну раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В обґрунтування доводів поданого клопотання захисник вказав, що з моменту фактичного затримання 02.06.2022 року і до 16.09.2024 року ОСОБА_7 безперервно перебуває під вартою понад 2 роки, а тому є очевидним, що ризики, які існували на час його затримання втратили свою актуальність і є об`єктивно недостатніми для подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Вказав, що в ухвалі Київського апеляційного суду від 16.05.2024 року, якою останній раз продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, фактично зазначено лише про наявність одного ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування від суду, однак наявність постійного місця проживання, міцні соціальні зв`язки, введений на території України воєнний стан, комендантська година, а також те, що фактично на сьогодні рішення у вказаній справі не прийнято та враховуючи невелику складність кримінального провадження і потенційне прийняття судом рішення про проведення експертизи, про яку заявляла сторона захисту, та відповідно невизначений час її проведення, захисник вважає, що подальше утримання обвинуваченого під вартою буде недоцільним та порушуватиме його права. У зв`язку з викладеним, просив суд змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вислухавши пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подане клопотання, просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу; вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи клопотання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. За змістом частини першої цієї статті такими діями є:переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з ухвали Київського апеляційного суду від 16.05.2024 року, обґрунтовуючи рішення про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів врахувала обставини вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а саме замахів на скоєння нетяжкого та тяжкого злочинів проти власності, дані про особу ОСОБА_7 , а також те, що розгляд вказаного кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинуваченого на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2022 року в суді апеляційної інстанції не завершено, а тому, з метою попередження ризику переховування обвинуваченого від суду, оскільки він не може не усвідомлювати ймовірність повторного визнання його винуватості за висунутим йому обвинуваченням, який з моменту його обрання не змінився та продовжує існувати, колегія суддів вважала за необхідне продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою до ухвалення кінцевого рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Так, розглядаючи клопотання захисника про необхідність зміни обвинуваченому запобіжного заходу, колегія суддів вважає, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду є доведеним, обґрунтованим та таким, який наразі не припинив свого існування. При цьому, вказаний ризик, на думку колегії суддів, є значним, оскільки обвинувачений неодноразово судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період непогашеної судимості, що свідчить про стійку злочинну поведінку та його небажання стати на шлях виправлення, а враховуючи, що оскаржуваним вироком суду обвинуваченому призначене доволі суворе покарання, то обвинувачений не може не усвідомлювати ймовірність повторного визнання його винуватості за висунутим йому обвинуваченням та відповідними наслідками у виді реального відбування покарання. При оцінці цього ризику, колегією суддів також враховуються конкретні обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а саме замахів на скоєння нетяжкого та тяжкого злочинів проти власності, а також існування реальної можливості переховування, враховуючи ситуацію, яка існує в державі внаслідок військової агресії з боку Російської Федерації, а тому посилання захисника на введений на території України воєнний стан навпаки є обставиною, що сприяє переховуванню обвинуваченого від суду з огляду на постійні ракетні обстріли, розмитість кордонів, наявність тимчасово окупованих територій.

Наведене указує на існування ризику переховування обвинуваченого від суду, який не змінився та продовжує існувати, що вказує на неможливість зміни обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього.

Посилання захисника ОСОБА_8 на дані, які характеризують ОСОБА_7 , а саме те, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність вказаних даних не може саме по собі свідчити про наявність таких обставин, які зможуть усунути існуючий ризик.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що посилання захисника про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, а відтак можливості обрання йому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, є необґрунтованим, оскільки як встановлено в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 проживає зі матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як в матеріалах кримінального провадження зазначено, що ОСОБА_7 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що є адресою його співмешканки, яка наразі перебуває за кордоном. При цьому, жодних доказів надання згоди матері чи співмешканки щодо можливості застосування до обвинуваченого цілодобового домашнього арешту за адресою їх проживання ані матеріали кримінального провадження, ані клопотання захисника не містять.

Також сумнівними є посилання захисника ОСОБА_8 про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, адже його клопотання не містить зазначення того, які саме міцні соціальні зв`язки має ОСОБА_7 з огляду на те, що він не одружений, офіційно не працює та раніше неодноразово судимий.

За таких обставин колегія суддів вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 та попередити наявний ризик, у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у своєму рішенні від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає за необхідне у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу- відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходуз тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4