УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/771/24

1-кп/609/78/2024

03 вересня 2024 року

Шумський районний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

провівши у приміщенні суду в м. Шумськ, в режимі відеоконференції, судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000171 від 18 березня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

законного представника неповнолітньої потерплої ОСОБА_5 ,

представника неповнолітньої потерплої адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 -

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Шумського районного суду Тернопільської області перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000171 від 18 березня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

03.09.2024р. начальник Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_4 звернулася із клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 . мотивуючи його тим, що ухвалою судді Шумського районного суду Тернопільської області від 15 липня 2024 року строк тримання під вартою ОСОБА_3 продовжено до 11 вересня 2024 року. Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_3 є запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. В даному випадку наявна сукупність обставин, передбачених ст.178 КПК України, які необхідно врахувати при продовженні запобіжного заходу ОСОБА_3 , а саме: 1) докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_3 є вагомими та беззаперечно вказують на його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України; 2) покарання за вчинене кримінальне правопорушення є суворим і безальтернативним - позбавлення волі на строк до 12 років; 3) в обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, тобто відсутня сім`я, та утриманці; 4) ОСОБА_3 ніде не працює, що може спонукати його до вчинення кримінальних правопорушень.

Інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, обсягу пред`явленої йому підозри та пред`явленого обвинувачення.

В судовому засіданні прокурор просила задовольнити подане нею клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з мотивів викладених у клопотанні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 не заперечили щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Інші учасники кримінального провадження не заперечили щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під варто.

Вирішуючи клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням думки обвинуваченого та його захисника суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.331КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно ч.1, п.4 ч.2 ст. 183 КПК України, якими суд керується в порядку вимог ч.2 ст.331 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу, та не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан.

Частина 2 статті 177 цього Кодексу передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженню; перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється обвинувачується.

Вивченням особи ОСОБА_3 встановлено, що він не має постійного місця праці, має постійне місце проживання, вдівець, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей немає.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, який відноситься до особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі.

Прокурор, звертаючись з клопотанням про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, довів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, наявність достатніх даних, що існує ризик, того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілу у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, ризиком того, що ОСОБА_3 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він обґрунтовано підозрюється

у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання

у виді виключно позбавлення волі, на строк до 12 років. Відповідно альтернативної міри покарання немає. Таким чином, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, ОСОБА_3 може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Ризиком того, що обвинувачений ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілу у цьому кримінальному провадженні є те, що остання безпосередньо в судовому засіданні не допитувалася.

Ризиком того, що обвинувачений ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що підозрюваний на даний час ніде не працює, немає стабільного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення корисливих злочинів, з метою отримання коштів.

Разом із тим, ризик незаконно впливати свідків в даному кримінальному провадженні, зазначений у клопотанні прокурора, суд вважає недоведеним і не бере до уваги.

Судом враховано, що свідки в судовому засіданні допитані. Від допиту інших свідків, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, прокурор відмовилася та не вважала за необхідне проводити їх допит в судовому засіданні.

Вищевикладені обставини кримінального провадження свідчать про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 є виправданим заходом, оскільки є чіткі ознаки того, що перебуваючи на волі обвинувачений може ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому справжній інтерес суспільства полягає у забезпеченні законності та запобіганні порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого на свободу.

При вирішенні клопотання щодо продовження обвинуваченому заходу забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Статтею 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. «Про взяття під варту до суду» зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що вищевказані обставини, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевикладеним ризикам, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а тому суд не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу, оскільки будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено та вважає за необхідне продовжити застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 369, 371 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном до двох місяців, тобто до 23 год. 59 хв. 31 жовтня 2024 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , його захиснику та прокурору, а також направити уповноваженій службовій особі в місця ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1