Справа № 190/2015/24
Провадження №1-в/190/265/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. П`ятихатки справу за клопотанням засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання в Державній установі «П`ятихатська виправна колонія №122»,

про приведення вироку у відповідність до нового закону,-

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить вирішити питання щодо декриміналізації його діяння за вироком суду на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (далі за текстом Закон № 3886-ІХ).

Представник Державної установи «П`ятихатська виправна колонія (№122)» та засуджений в судове засідання, проведення якого було призначене в режимі відеоконференції з Державною установою «П`ятихатська виправна колонія № 122», не з`явились, про місце та час слухання справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їхньої участі, подання підтримали та просять його задовольнити.

Прокурор не заперечував щодо задоволення клопотання засудженого.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи ОСОБА_4 вбачається, що він відбуває покарання за вироком суду в ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)», що надає П`ятихатському районному суду право розглянути подане ним клопотання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджено вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року за ст.ст.185 ч.3, 75,76 КК України до 4 років позбавлення волі, із встановленням іспитового строку на 2 роки. Цим вироком ОСОБА_4 засуджений за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище, чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на суму 619 грн. 85 коп.. Подія злочину відбулася 08.08.2018 року.

07.02.2020 року ухвалою Жовтоводського міського суду скасовано іспитовий строк, встановлений ОСОБА_4 за вироком суду від 20.12.2018 року, ОСОБА_4 направлений в місця позбавлення волі строком на 4 роки. Ухвала суду набрала законної сили 17.02.2020 р.

Згідно протоколу затримання, - 16.06.2021 року ОСОБА_4 затриманий на підставі ухвали Жовтоводського мського суду від 07.02.2020 року.

Вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07.10.2021 року ОСОБА_4 засуджений за ст.ст.185 ч.2, 71 ч.1 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Строк відбуття покарання рахувати з 15.06.2021 року, тобто з моменту фактичного його затримання. По даному вироку ОСОБА_4 заподіяв матеріального збитку потерпілому на суму 474 грн. 49 коп.. Подія злочину відбулася 05.06.2021 року.

Разом з тим Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2018 року ця сума становила 1762, 00 грн.., та станом на 01.06.2021 року - 2270,00 грн..

Отже ОСОБА_4 , згідно вироку Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20.12.2018 року завдав матеріальної шкоди потерпілому на суму, що значно менша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки. Однак, кваліфікуючою ознакою вчиненого злочину є незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища.

Згідно із абз.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року № 10 сформульовано таке правило кваліфікації: крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК. Додатково за ст. 162 КК такі дії кваліфікувати непотрібно. Водночас, якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища поєднане зі вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за ст. 162 «Порушення недоторканності житла» КК.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20.12.2018 року у справі №176/1964/18 слід привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024.

Зокрема, ОСОБА_4 слід вважати засудженим за вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20.12.2018 року за ч. 1 ст.162 КК України із призначенням покарання 2 (два) роки обмеження волі.

Разом з цим, враховуючи, те що ОСОБА_4 згідно вироку Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07.10.2021 року завдав матеріальної шкоди потерпілому на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_4 , від призначеного покарання за даним вироком, на підставі ч.2 ст. 74 КК України.

За таких обставин, клопотання засудженого ОСОБА_4 є таким, що підлягає задоволенню.

Оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, - одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, вважати покарання, що призначене ОСОБА_4 за вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року, відбутим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 щодо декриміналізації його діяння, - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного йому за вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07.10.2021 року, у зв`язку з усуненням караності діяння.

ОСОБА_4 вважати таким, що відбуває покарання за вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20.12.2018 року.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20.12.2018 року у справі №176/1964/18 стосовно ОСОБА_4 та вважати його засудженим по даному вироку за ч.1 ст.162 КК України із призначенням покарання 2 (два) роки обмеження волі.

Відповідно до ст. 72, ч. 3 ст. 74 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання у виді обмеження волі, покарання відбуте ним у виді позбавлення волі, з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі, в зв`язку з чим покарання вважати відбутим.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же термін після отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1