У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.11.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/551/24 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 вересня 2024 року клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 , задоволено.

Продовжено щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів починаючи з 16 вересня 2024 року по 14 листопада 2024 року включно.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та відмовляючи у задоволенні клопотання захисника, суд зазначив, що погоджується з обґрунтованістю обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, існуванням певних заявлених ризиків, і що відомостей, які б свідчили про можливість гарантувати належну поведінку обвинуваченого шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не встановлено.

Щодо клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на більш м"який запобіжний захід, то суд не знайшов підстав для задоволення клопотання захисника, оскільки стороною захисту не надано жодних реальних доказів неможливості застосування такого запобіжного заходу, та судом, не встановлено обставин, які би свідчили про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 вказує на те, що судом першої інстанції оголошено тільки вступну та резолютивну частини ухвали, яку не надано стороні захисту, більше того не оприлюднено станом на 21.09.2024, тобто такої ухвали не існує, а особа без належної ухвали утримується незаконно в ДУ Закарпатській УВП №9. Просить скасувати ухвалу суду. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 утримується в умовах СІЗО з 12.06.2024, не повні 4 місяці. Вказує, що твердження прокурора про те, що до теперішнього часу ризики у кримінальному провадженні не зменшилися не відповідає дійсності і є підтвердженням намагання прокурора ввести суд в оману, оскільки з самого початку судового розгляду він ніколи не робив спроби довести існування хоча б одного ризику, передбаченого ст.177 КПК України. Звертає увагу, що посилання колегії суддів в судових рішеннях на те, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, з огляду на презумпцію невинуватості є лише припущенням, що певні правопорушення були вчинені, при цьому таке припущення застосовується судом як основний аргумент позбавлення підзахисного свободи на протязі 5 років 5 місяців. Зазначає, що на теперішній час у справі наявні факти на користь зміни запобіжного заходу тримання під вартою на інший альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. Інкриміноване діяння не є умисним та передбачає стягнення збитків, обвинувачений в умовах слідчого ізолятора не отримуватиме належну реабілітацію щодо стану свого здоров`я, що вже призводить до його інвалідності. Просить врахувати особистість обвинуваченого: є раніше не судимим, позитивно характеризується по місцю роботи, одружений, має на утриманні названого батька, який є інвалідом, порушень трудової дисципліни не зафіксовано, є учасником бойових дій з 2015 року та мав неодноразові поранення, звільнений з лав ЗСУ на підставі догляду за інвалідом, про стан здоров`я підзахисного надано суду підтверджуючі документи, які наявні в матеріалах справи. Сторона захисту посилається на судовому практику Європейського суду з прав людини, що стосується тримання осіб під вартою. Просить суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_7 змінивши міру запобіжного заходу з тримання під вартою на м`якший запобіжний захід.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд бере до уваги, що стороною захисту не заявлялось клопотання про бажання обвинуваченого брати участь у розгляді апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали суду, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_6 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу та ухвалу суду скасувати, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважав законним, обґрунтованим та просив залишити його без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання - спричинив загибель двох людей, а також завдав тяжких тілесних ушкоджень ще двом особам, зокрема неповнолітньому, що обвинуваченому, у разі визнання його винуватим загрожує позбавлення волі на строк до 12 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від семи до десяти років, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту потерпілих та свідків, які ще у судовому засіданні не допитувались, оскільки кримінальне провадження знаходиться лише на стадії підготовчого судового засідання,

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про існування вказаних стороною обвинувачення наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення вини, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, що були допитані під час досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення, з метою зміни наданих раніше показань свідка, що негативним чином позначиться на неупередженості дослідження обставин кримінального правопорушення.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на потерпілих чи свідків, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на існування яких прокурор вказує у клопотанні, не існують, наявність таких стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами, - колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Відхиляючи доводи апелянта у цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 є обґрунтованими та правильними. Так, на переконання апеляційного суду, саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Тому, доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє як такі, що не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах контрольного провадження відсутні відомості про те, що існують обставини, які унеможливлюють застосовування відносно ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу.

Разом з тим, стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_7 під вартою. На даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно останнього у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах судового провадження відсутні й стороною захисту не надано доказів про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 будь-яких захворювань, які б свідчили про неможливість тримання його під вартою в умовах ізоляції від суспільства.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що інкриміноване діяння не є умисним та передбачає стягнення збитків, обвинувачений в умовах слідчого ізолятора не отримуватиме належну реабілітацію щодо стану свого здоров`я, що вже призводить до його інвалідності, апеляційний суд звертає увагу на таке.

За ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 2.5-2.8 розділу ІІ Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту за № 212/20525, затвердженого Наказом МОЗ України № 239/5/104 від 10.02.2012, консультування, обстеження і лікування фахівцями закладів охорони здоров`я (якщо воно можливе в умовах медичної частини СІЗО) здійснюється в медичних частинах СІЗО в присутності персоналу медичної частини.

Усі висновки медичних обстежень, консультацій та дані щодо проведеного лікування в обов`язковому порядку вносяться медичним персоналом СІЗО до відповідних форм первинної облікової документації.

Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця. Усі висновки медичного обстеження, консультації та дані щодо проведеного лікування лікарем-фахівцем в обов`язковому порядку вносяться до відповідних форм первинної облікової документації. Відшкодування витрат, пов`язаних із залученням обраного лікаря-фахівця, здійснюється за рахунок особи, узятої під варту, якій надавалась медична допомога, або її родичів.

У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

Керівництво СІЗО організовує та забезпечує цілодобову охорону особи, узятої під варту, під час лікування у закладах охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я.

Таким чином, всупереч доводів захисника, обвинувачений ОСОБА_7 має можливість отримати належне медичне обслуговування та пройти всі необхідні обстеження, у тому числі використовуючи з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я.

Крім того, вищевказане спростовується листом начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Чернівецькій, Івано-Франківській, Закарпатській та Тернопільській областях від 13.09.2024 року, в якому зазначено що ОСОБА_7 постійно обстежується медичним персоналом, отримує медикаментозне лікування відповідно до протоколів лікування, стан здоров`я відповідає перебігу наявних захворювань. Будь яких застережень щодо неможливості перебування ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора, вказаний лист не містить.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на потерпілих чи свідків, а також порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою із урахуванням положень ч. 1 ст. 197 КПК України до 14.11.2024 включно, відмовивши в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на більш м"який запобіжний захід.

Щодо посилання захисника на дані про особу обвинуваченого, зокрема про наявність міцних соціальних зв`язків, позитивної характеристики, відсутність судимості, то на думку апеляційного суду, з огляду на суспільну небезпечність інкримінованого кримінального правопорушення, вони не є визначальними аргументами для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого виду запобіжного заходу, оскільки не зменшують встановлені ризики та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки останнього.

Доводи сторони захисту про здійснення підозрюваним догляду за особою з інвалідністю, а також те, що ОСОБА_7 в 2015 році перебував в лавах ЗСУ та був учасником бойових дій, були предметом перевірки та розгляду суддею першої інстанції і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали суду і застосування щодо останнього більш м`яких запобіжних заходів.

Що стосується посилань захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_7 утримується в умовах СІЗО з 12.06.2024, не повні 4 місяці, колегія суддів ураховує тривалий термін перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , проте судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим вище ризикам.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

У зв`язку з наведеним, підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 вересня 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді