КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

прокурор - ОСОБА_5

представника власника майна - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000035 Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме автомобіль "MERCEDES-BENZ GLS 350", 2021 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 , із забороною користування та розпорядження вказаним майном.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Мотивуючи вимоги своїх апеляційних скарг, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановленою з істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, відтак ухвала підлягає скасуванню.

Зазначає про те, що обшук даного автомобіля закінчено о 18 год. 55 хв. 27.02.2023, тобто кінцевий термін звернення прокурора з клопотанням щодо арешту тимчасово вилученого майна було 03.03.2023, однак відповідно до протоколу автоматизованого розподілу сторона обвинувачення звернулась з клопотанням лише 04.08.2023.

Крім того, прокурором не повідомлено суд, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.05.2023 у справі № 757/11976/23-к задоволено скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , на бездіяльність уповноважених осіб ГСУ НП України, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна та зобов`язано слідчого повернути ОСОБА_7 автомобіль "MERCEDES-BENZGLS 350", 2021 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

Також, як стверджує апелянт, даний автомобіль належить ОСОБА_8 , однак останньою 22.03.2022 довіреністю передано ОСОБА_7 повне право володіння, користування та розпорядження цим автомобілем, в той же час, ні ОСОБА_8 , ні ОСОБА_7 , ні автомобіль ніякого відношення до кримінального провадження не мають, тобто незрозумілим є вилучення у ОСОБА_7 автомобіля, у зв`язку із підозрою ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідність арештованого майна ознакам ст. 98 КПК України, на думку адвоката, також не доведено.

Враховуючи, що ОСОБА_7 копію оскаржуваної ухвали не отримувала, строк на апеляційне оскарження не розпочинався, відтак відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК України він не є пропущеним.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а відтак такою, яку необхідно залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянтом не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2023 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, але його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження №0000035 від 11.01.2022 за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, ОСОБА_45 , ОСОБА_46 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України.

27.02.2023 ОСОБА_9 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

ОСОБА_9 , підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, санкції яких передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, зокрема ч. 1 ст. 255 КК України передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, а положеннями ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що близьким родичем підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є його тіткою. В той же час ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною сестрою громадянки ОСОБА_47 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з цим встановлено, що ОСОБА_9 , з метою легалізації коштів, які отримані від незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, здійснює придбання рухомого майна, право власності на яке оформлює, в тому числі, але не виключно, на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є його тіткою та рідною сестрою матері останнього.

Відповідно до інформації з інформаційного ресурсу Національної автоматизованої інформаційної системи (НАІС), а саме з Єдиного державного реєстру транспортних засобів встановлено, що ОСОБА_8 , має у власності: легковий автомобіль марки: "MERCEDES-BENZ GLS 350", 2021 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , право власності на яке було набуто 07.09.2021 року.

Органом досудового розслідування встановлено, що в період з 01.01.1998 по 31.12.2022 сума виплачених ОСОБА_8 доходів становить 1 843 656 грн, з яких 767 000 грн отримано внаслідок реалізації рухомого майна, а загальна ринкова вартість майна придбаного нею у 2021 році рухомого, згідно наявних даних та даних отриманих з відкритих джерел, становить понад 4 млн грн., що свідчить про те, що доходи останньої є меншими ніж вартість рухомого майна, яке придбано нею, що фактично підтверджує те, що ОСОБА_9 , з метою легалізації коштів, які отримані від незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, здійснює придбання рухомого майна, право власності на яке оформлює, в тому числі, але не виключно, на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є його тіткою та рідною сестрою матері останнього.

Також, в ході проведення досудового розслідування, проведено ряд негласних слідчих (розшукових) дій, в ході яких встановлено, що ОСОБА_9 має в постійному користуванні легковий автомобіль марки "MERCEDES-BENZ GLS 350", 2021 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який оформлено на ОСОБА_8 , а також останній використовує вищевказаний автомобіль для здійснення злочинної діяльності, а також зустрічей з іншими учасниками злочинного угрупування.

Постановою слідчого слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_48 від 26.06.2023 вказане в клопотанні майно - автомобіль марки "MERCEDES-BENZ GLS 350", 2021 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 визнано в кримінальному провадженні № №0000035 від 11.01.2022 речовим доказом.

04.08.2023 прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000035 Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме автомобіль "MERCEDES-BENZ GLS 350", 2021 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 , із забороною користування та розпорядження вказаним майном, з метою збереження речових доказів та з метою спеціальної конфіскації.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року клопотання сторони обвинувачення задоволено.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

При цьому, як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчим суддею належним чином дотримано наведені вище норми закону.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, згідно із ч. ч. 10, 11 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що перебувають на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Такий висновок слідчого судді цілком узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000035 Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме автомобіль "MERCEDES-BENZ GLS 350", 2021 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 , із забороною користування та розпорядження вказаним майном,- залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/5843/2024 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 757/33505/23-к

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_49

Доповідач: ОСОБА_1