У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

представників потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000406, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 ,

на вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 21 червня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гірохладний республіки Кабардино-Балкарія у складі рф, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого за ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 21 червня 2024 року ОСОБА_8 засуджений ч. 3 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Ухвалено початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 12.08.2023 по 14.08.2023.

Запобіжний захід у вигляді застави після вступу вироку в законну силу скасовано. Ухвалено заставу в сумі 402 600 грн після набрання вироку законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_11 .

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, в сумі 16 254,64 грн.

Скасовано заходи забезпечення у кримінальному провадженні. Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Захисник ОСОБА_9 просить вирок щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання, із застосуванням ст. 69 КК України пом`якшити покарання до 2 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

Представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 , просить вирок щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 років.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_9 , не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На думку захисника, при призначенні ОСОБА_8 покарання судом не надано належної оцінки тому, що обвинувачений почав відшкодовувати збитки ще зі стадії досудового розслідування, весь час визнавав свою вину, жодним чином не перешкоджав слідству та суду, не впливав на свідків, з самого початку розкаявся та був налаштований на усунення наслідків своєї протиправної поведінки.

Звертає увагу, що потерпілі не наполягали на призначенні обвинуваченому суворого покарання.

Вважає, що визнані судом обставини, які пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його поведінка під час досудового розслідування та судового розгляду, лояльна позиція потерпілих, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. У зв`язку з чим наявні підстави для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, із застосування ст. 69 КК України.

Представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 , вважає призначене мінімальне покарання обвинуваченому, занадто м`яким та несправедливим.

Зазначає, що під час розслідування обвинувачений постійно уникав спілкування з потерпілим, обіцянки щодо оплати лікування та надання допомоги постійно порушував. Після проголошення вироку взагалі перестав виходити на зв`язок та фінансувати лікування.

Звертає увагу, що потерпілий був позбавлений можливості участі в судовому засіданні, яке проводилося на другому поверсі будівлі суду, але він не зміг взяти участі у зв`язку з тим, що досі пересувається на інвалідному візку.

Зазначає, що завдяки пораді попереднього адвоката, від імені потерпілого ОСОБА_10 була подана заява про розгляд справи без його участі. Вказане призвело до того, що потерпілий був позбавлений права висловити свою думку в судовому засіданні.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

11 серпня 2023 року близько 20:24 год, у вечірній час доби, за відсутності опадів водій ОСОБА_8 у порушення вимог п. 2.9 «а» Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами та доповненнями (далі ПДР України), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався зі швидкістю понад 100 км/год по сухій, чистій проїжджій частині автодороги сполученням «Богданівка-Маріївка», що має дві смуги, призначені для руху в обох напрямках (по одній в кожному напрямку), в межах Доманівської ОТГ Вознесенського району Миколаївської області, в напрямку від села Богданівна до села Маріївка, наближаючись до заокругленої ділянки даної дороги праворуч, за напрямком його руху.

В цей час назустріч ОСОБА_8 в межах своєї смути, рухався автомобіль марки «АЗЛК-2141», реєстраційний помер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 .

Рухаючись по заокругленій ділянці автодороги (праворуч, за напрямком власного руху) сполученням «Богданівка-Маріївка» із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, де за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки та відповідних дорожніх знаків, виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди, та дозволяється рух зі швидкістю не більше, ніж 90 км/год, водій ОСОБА_8 всупереч цьому, грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 2.3 «б», 10.1, 11.3, 12.1, 12.6 «г», 12.9 «б», 13.1, 13.3 ПДР України, а саме: будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, ОСОБА_8 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не обравши в установлених межах безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу і безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху а навпаки, продовживши рух в обраному напрямку зі швидкістю понад 100 км/год, не дотримався безпечного інтервалу при зустрічному роз`їзді з автомобілем марки «АЗЛК-2 141», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався йому назустріч в межах своєї смуги руху, та здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив з ним зіткнення. Внаслідок вказаної ДТП пасажир автомобіля марки «A3ЛK-2141», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці пригоди, а водій даного транспортного засобу ОСОБА_10 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.п. 1.3, 2.3 «б», 10.1, 11.3, 12.1, 12.6 «г», 12.9 «б», 13.1, 13.3 ПДР України, які знаходяться у прямому (причинному) зв`язку з настанням ДТП.

Судом першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть ОСОБА_12 та ОСОБА_10 завдало середньої тяжкості тілесні ушкодження, та його дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 підтримали подану апеляційну скаргу, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого.

Представники потерпілого ОСОБА_10 адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили призначити обвинуваченому більш суворе покарання.

Заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_5 вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без змін.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , представник потерпілого ОСОБА_14 належним чином повідомлені про дату та час апеляційного розгляду, до суду не з`явилися, їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При ухваленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, а також кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 286-1 КК України, є правильними.

З огляду на межі вимог апеляційних скарг, висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, апелянтами не оспорюються. Тому вирок в цій частині, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядається.

Що стосується доводів захисника та представника потерпілого про незаконність оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів встановила таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, але вчинений з необережності. Враховано дані щодо особи обвинуваченого, який працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, зокрема за порушення ПДР, надавав суттєву матеріальну допомогу ЗСУ шляхом перерахування коштів, про що свідчать акти приймання-передачі благодійної допомоги.

Окрім того, суд першої інстанції взяв до уваги конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, грубе порушення ОСОБА_8 вимог Правил дорожнього руху, внаслідок яких наступили суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілої ОСОБА_12 , а потерпілому ОСОБА_10 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вчинений ОСОБА_8 злочин хоча і є необережним, але грубе нехтування ним Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, свідчить про його підвищену суспільну небезпечність. Суд першої інстанції звернув увагу на спосіб вчинення тяжкого злочину, який вчинено у стані алкогольного сп`яніння (гостра інтоксикація етиловим спиртом - 1,84 ‰)

Обставиною, яка пом`якшує покарання, визнано щире каяття та добровільне відшкодування потерпілим завданих збитків. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Колегія суддів вважає неслушними доводи захисника про наявність достатніх підстав для застосування вимог ч. 1 ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Призначення покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Хоча ОСОБА_8 висловив щире каяття та добровільно відшкодував завдані збитки, що враховано судом першої інстанції як обставини, які пом`якшують покарання, але з огляду на грубі порушення ПДР та наслідки вчиненого злочину, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що визнані судом обставини, які пом`якшують покарання, не знижують істотно ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, потерпіла ОСОБА_13 просила розглянути кримінальне провадження без її участі, призначити покарання на розсуд суду, та зазначила, що не має претензій майнового характеру до обвинуваченого (т.1, а.с, 40).

В свою чергу, потерпілий ОСОБА_10 у заяві до суду від 14.03.2024 просив розглянути кримінальне провадження без його участі, та зазначив, що обвинувачений відшкодував майнову шкоду в сумі 560000 грн. Покарання просив визначити на розсуд суду (т.1, а.с. 42).

Тобто, до ухвалення вироку ОСОБА_8 прийняв заходи до відшкодування заподіяної шкоди (витрати на поховання та лікування потерпілого ОСОБА_10 ), але, на переконання колегії суддів, ці обставини жодним чином не зменшують ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину.

У даній категорії справ, думка потерпілого може враховуватися судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною.

Отже, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України, про що просить захисник, навіть з урахуванням вищевказаних даних про особу обвинуваченого.

Колегія суддів також не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання, про що просить представник потерпілого.

Всупереч доводам представника потерпілого, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає про відсутність підстав вважати про порушення процесуальних прав потерпілого під час судового розгляду, оскільки кримінальне провадження розглянуто без участі потерпілого ОСОБА_10 згідно поданої ним власноруч написаної заяви.

Як слідує з заяв потерпілих до суду (т.1, а.с. 40, 42), обвинувачений відшкодував добровільно значну суму на відшкодування майнової шкоди.

На спростування доводів представника потерпілого, колегія суддів зазначає, що при призначенні покарання достатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який хоча і є тяжким, але вчинено з необережності, наведені позитивні дані про особу винного, який раніше не судимий, а також наявність вище наведених обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Отже, призначивши ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі та у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України, судом першої інстанції достатньо враховані всі обставини, на які посилаються в апеляційних скаргах захисник ОСОБА_9 та представник потерпілого.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_8 покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами. За такого апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 21 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3