233 № 233/2607/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню (внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000051 від 16 січня 2023 року) за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, має на утримані двох неповнолітніх дітей, не працюючого, , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 30 вересня 2008 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; 2) 24 лютого 2010 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі; 3) 21 квітня 2015 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі; 4) 10 червня 2020 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст. 71, ст. 391 КК України до 1 року позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 306, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого: 1) 05 листопада 1996 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст. 206 КК України до 2 років позбавлення волі; 2) 13 серпня 1997 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.3 ст. 140, ч.1 ст. 145, ст. 42, ст. 43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 3) 20 січня 2000 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст. 206 КК України до 3 років позбавлення волі; 4) 12 січня 2006 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; 5) 11 вересня 2012 року Кіровським районним судом м. Донецька за ч.1 ст. 309 КК України до 3 місяців арешту; 6) 04 березня 2015 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі; 7) 07 липня 2016 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років та 3 місяців позбавлення волі; 8) 01 червня 2023 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.1 ст. 309 КК України до 3 місяців арешту,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого: 1) 27 січня 1998 року Куп`янським міським судом Харківської області за ч.1 ст. 229-6 КК України до 6 років позбавлення волі; 2) 27 квітня 1998 року Куп`янським міським судом Харківської області за ч. 1 ст. 229-6 КК України до 6 місяців позбавлення волі; 3) 20 січня 1999 року Костянтинівським міським судом Донецької області за ч.3 ст. 46-1 КК України до 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 4) 21 квітня 1999 року Костянтинівським міським судом Донецької області за ч.2 ст. 17, ч.3 ст. 81, ч.1 ст. 89, ч.1 ст. 42, ч.3 ст. 42 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 5) 10 грудня 2002 року Костянтинівським міським судом Донецької області за ч.2 ст. 309, ст. 71 КК України до 3 років та 6 місяців позбавлення волі; 6) 26 листопада 2009 року Костянтинівським міським судом Донецької області за ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309, ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років та 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 7) 28 липня 2015 року Костянтинівським міським судом Донецької області за ч.2 ст. 309, ст. 70, ст. 71 КК України до 2 років позбавлення волі; 8) 28 липня 2015 року Костянтинівським міським судом Донецької області за ч.2 ст. 309, ст. 71 КК України до 2 років та 1 місця позбавлення волі; 9) 22 січня 2020 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років 9 місяців позбавлення волі;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, інваліда 3 групи, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого 01 червня 2023 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 306, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 307 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з підстав, викладених у письмовому клопотанні, обґрунтовуючи, це тим, що ризики, які існували при обранні такого виду запобіжного заходу раніше до теперішнього часу не зникли і продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_5 не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання учасників провадження, приходить до наступного.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч.1 ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, тощо.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 травня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04 липня 2024 року включно.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29 серпня 2024 року.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 серпня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 жовтня 2024 року.

Враховуючи, що кримінальне провадження, яке перебуває на стадії підготовчого судового засідання, неможливо завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу, суд, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинуваченого ОСОБА_9 , не даючи оцінки зібраним і дослідженим доказам, дійшов висновку про доцільність продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, приймаючи до уваги наявність наступних ризиків:

- передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, ризик того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може спробувати переховуватися від суду і не виконувати законні вимоги суду, оскільки він стійких соціальних зв`язків не має, обвинувачується у вчиненні у тому числі особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим наслідки і ризик втечі для обвинуваченого можуть бути визнані менш небезпечними ніж кримінальне переслідування, та зважаючи на те, що м. Костянтинівка Краматорського району Донецької області знаходиться у безпосередній близькості до лінії зіткнення та тимчасово неконтрольованої окупованої території України. Так, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства;

- незаконно впливати на свідків по даному кримінальному провадженні, які ще не допитані у судовому засіданні та проживають у м. Костянтинівка Краматорського району Донецької області, тобто в одному місті з обвинуваченим, з огляду на що він може змусити свідків змінити свідчення на свою користь. Ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України. Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, зазначені ризики, на думку суду, посилюються через введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Разом з тим, прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених п.п.2, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема спробувати знищіти, сховати речі та документі, які мають суттєве значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, з огляду на те, що в клопотанні прокурор лише посилається на ці ризики і що це є лише його припущенням, оскільки на підтвердження даних ризиків суду не було надано будь-яких доказів.

При продовженні запобіжного заходу судом враховано також особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, є працездатним, не працює, неодружений, неповнолітніх дітей чи інших утриманців не має, на обліках у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, характеризується за місцем проживання посередньо, обвинувачується у вчиненні у тому числі особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

За таких обставин, суд вважає, що обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду.

Враховуючи, що на даний час не відпали, а є дійсними та триваючими ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що на даний час виключає можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини визнає виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності встановлених ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на теперішній час не встановлено.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного та вимог ст. 183 КПК України, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, а клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 182 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п.3 ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких обставин суд вважає за необхідне визначити заставу у виді 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у сумі 242240,00 грн., поклавши на ОСОБА_9 певні обов`язки у випадку звільнення з-під варти внаслідок внесення застави.

Керуючись ст. 315 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Костянтинівка Донецької області, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто по 14 грудня 2024 року включно.

Обвинуваченого ОСОБА_9 тримати під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4».

Визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_9 своїх процесуальних обов`язків у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн. 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області.

У разі внесення застави, на підставі ч.5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_9 такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування); утриматися від спілкування зі свідками та іншими особами, які мають причетність до даного кримінального провадження; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави до 14 грудня 2024 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Вручити копію цієї ухвали учасникам негайно після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя