Номер провадження: 11-сс/813/1520/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 03.09.2024 про відмову у накладенні арешту на майно у к/п №0000716 від 06.06.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою від 03.09.2024 в межах к/п №0000716 від 06.06.2024 було відмовлено у задоволенні клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про накладення арешту на автомобіль BMW модель Х5, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 ..

Обґрунтовуючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування не доведено яке відношення та значення в межах вказаного кримінального провадження має вказане майно та його власниця ОСОБА_7 , не доведено факт того, що вилучене майно могло бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, містить на собі будь-які сліди злочину та може бути використано як доказ факту чи обставин кримінальної справи, окрім того, в ході його обшуку не було вилучено будь-яких речей або документів.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржувана вона є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- поза увагою слідчого судді залишилися приписи ст.ст. 96-1, 96-2 КК України відповідно до яких зазначений транспортний засіб може підлягати спеціальній конфіскації;

- транспортний засіб фактично перебував у власності підозрюваного ОСОБА_10 та використовувався ним під час кримінального правопорушення з метою конспірації незаконних дій, окрім того, підозрюваний та ОСОБА_7 проживають однією сім`єю, мають спільний побут, відтак вона могла бути обізнана про неправомірні дії ОСОБА_11 ;

- наразі триває досудове розслідування, в ході якого триває збір та перевірка доказів, розсекречення НСРД, окремому дослідженню підлягає з`ясування джерела доходів, за які було набуто право власності на автомобіль, оскільки з матеріалів провадження вбачаються достатні підстави вважати, що ОСОБА_10 міг отримувати систематичні протиправні доходи, водночас, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна не тягне за собою позбавлення особи права на майно, а є тимчасовим заходом, який покликаний забезпечити збереження, схоронність та недоторканість майна;

- не накладення арешту на зазначений транспортний засіб очевидно може мати наслідком його подальше приховування, в відтак знищення доказової бази;

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 03.09.2024 та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль BMW модель Х5, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , яким фактично користується ОСОБА_10 із забороною користування та розпорядження.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, натомість власник майна та її представник заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Так, як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, до СУ ГУНП в Одеській обл. надійшло повідомлення про кримінальне правопорушення від співробітників управління СБУ в Одеській області, про те що особо ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою з іншими невстановленими особами у період дій воєнного стану за матеріальну грошову винагороду незаконно переправляють чоловіків призивного віку закордон до Придністровського регіону респ. Молдова.

За вказаним фактом відомості внесені до ЄРДР за №0000716 від 06.06.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 , та невстановленими досудовим розслідуванням особами, за грошову винагороду сума якої складає 8000 доларів США з однієї особи, яка має намір незаконно перетнути державний кордон України, організував незаконне переправляє групами у кількості 4-5 осіб поза межами пункту пропуску через державний кордон України.

Під час розслідування к/п, встановлено що ОСОБА_10 , має у користуванні автомобіль BMW модель Х5, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_7 .

Завданням такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідча визначила запобігання можливості приховування, псування, знищення та відчуження транспортного засобу, який є об`єктом, предметом та знаряддям кримінального правопорушення.

Метою арешту було визначено збереження речових доказів, з метою проведення подальших відповідних судових криміналістичних експертиз.

Дійсно, приписами до ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про відсутність правових підстав для обмеження права власності ОСОБА_7 на зазначений автомобіль, оскільки в ході проведення його обшуку, окрім самого автомобіля не було вилучено жодних речей, документів або предметів.

У цьому контексті апеляційний суд зауважує, що наявність у матеріалах, які долучені до клопотання про арешт майна постанови про визнання майна речовим доказом не є безумовною підставою для накладення арешту.

Більш того, у судовому засіданні апеляційного суду прокурор повідомив, що в ході проведення досудового розслідування не було призначено експертиз та не було встановлено відношення зазначеного транспортного засобу до вчиненого злочину.

У цьому контексті колегія суддів звертає увагу на неприпустимість загального переліку у клопотанні слідчого завдань та мети арешту на різні речі/документи/майно, оскільки поряд із імперативними завданнями провадження кожне з них має здійснюватися із суворим дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, та до кожного учасника кримінального провадження має бути застосована належна правова процедура.

Таким чином, посилання прокурора на те, що зазначений транспортний засіб може підлягати спеціальній конфіскації не виправдовує застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна., оскільки очевидно матиме наслідком порушення балансу між правами особи та завданнями кримінального провадження.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та накладення арешту на автомобіль, який належить ОСОБА_7 .

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2024 про відмову у накладенні арешту на майно, а саме на автомобіль BMW модель Х5, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 у к/п №0000716 від 06.06.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4