Провадження № 1-кп/686/1524/24
04 грудня 2024 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,
ОСОБА_4 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за наступних обставин.
Так, згідно з абзацом 5 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21 жовтня 1993 року особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
18 березня 2014 року відповідно до Указу Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав і діє особливий період.
Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12 травня 2015 року та відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався Указами Президента України, зокрема від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 7 листопада 2022 року № 757/2022, від 6 лютого 2023 року № 58/2023, від 1 травня 2023 року № 254/2023, від 26 липня 2023 року № 451/2023, від 06 листопада 2023 року № 734/2023, від 05 лютого 2024 № 49/2024, кожного разу строком на 90 діб.
Відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 7113 від 03 березня 2022 року, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року оголошено загальну мобілізацію, в тому числі і на території Хмельницької області.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21 жовтня 1993 року під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки зазначені в повістках.
ОСОБА_4 18 березня 2024 року відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року, будучи військовозобов`язаним, з метою постановки на військовий облік прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що по АДРЕСА_2 , де пройшов військово-лікарську комісію, за результатами проходження якої визнаний придатним за станом здоров`я до військової служби.
Встановивши відсутність обставин, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21 жовтня 1993 року, які б надавали ОСОБА_4 право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, відповідальним виконавцем ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 в присутності начальника групи морально-психологічного забезпечення центру ОСОБА_6 18 березня 2024 року о 12 год. 56 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , що за вищевказаною адресою, ОСОБА_4 вручено бойову повістку та роз`яснено її зміст, а саме необхідність прибуття 20 березня 2024 року о 07 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_4 для подальшого відправлення до військової частини для проходження військової служби під час мобілізації, а також повідомлено про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 7113 від 03 березня 2022 року.
Разом з тим ОСОБА_4 , діючи умисно, не бажаючи виконувати свій конституційний обов`язок, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних причин, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21 жовтня 1993 року та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 7113 від 03 березня 2022 року, не прибув на визначений час та дату, вказані у вищезазначеній повістці, до ІНФОРМАЦІЯ_4 , тим самим ухилившись від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
За ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_4 підлягає кримінальній відповідальності за ст. 336 КК України.
Встановлені судом обставини підтверджуються наступними, безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, доказами.
Показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_4 , який визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення та показав, що дійсно він, будучи військовозобов`язаним, перебуваючи на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в ІНФОРМАЦІЯ_5 , що по АДРЕСА_2 , пройшов військово-лікарську комісію, за результатами проходження якої визнаний придатним за станом здоров`я до військової служби, а також отримав повістку, згідно з якою мав прибути 20 березня 2024 року о 07 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_4 , проте у вказаний час не прибув, оскільки не бажає (боїться) проходити військову службу.
За даними протоколу огляду вищевказаних документів від 16 серпня 2024 року встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , 18.03.2024 пройшов військово-лікарську комісію, за результатами проходження якої визнаний придатним за станом здоров`я до військової служби, того ж дня отримав бойову повістку та ознайомлений зі змістом ст. 336 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, про що поставив свої підписи у розписках, 20.03.2024 не з`явився на відправку у команду НОМЕР_1 за повісткою, яку отримав 18.03.2024.
Встановлені судом обставини підтверджуються також повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28 березня 2024 року про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ст. 336 КК України; повідомленням Департаменту охорони здоров`я Хмельницької обласної військової адміністрації № 02-01/1706 від 29.07.2024 обвинувачений ОСОБА_4 з заклади охорони здоров`я Хмельницької області не звертався; повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 16.07.2024 про не перебування ОСОБА_4 на обліку як застрахованої особи; повідомленням Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації № 03.02-1583 від 29.07.2024 про відсутність інформації про перебування ОСОБА_4 на обліку як одержувача будь-яких видів соціальних допомог.
Наведені вище докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення кримінального правопорушення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 336 КК України (ухилення від призову на військову службу під час мобілізації,), полягає в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.
Відповідно до п. 69 «Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом», затвердженого Постановою КМУ від 21 березня 2002 року № 352, відповідно до результатів медичного огляду призовника, його особистих якостей, рівня освіти, а також матеріального і соціального стану призовника та членів його сім`ї районна (міська) призовна комісія виносить одне з рішень, зокрема, про придатність до військової служби і призов на строкову військову службу з призначенням до виду (роду) військ (сил) Збройних Сил, інших військових формувань, а також визначає строк відправлення його у військову частину.
Судом встановлено, що 18 березня 2024 року ОСОБА_4 пройшов військово-лікарську комісію, за результатами проходження якої визнаний придатним за станом здоров`я до військової служби, однак на визначені у врученій йому повістці дату і час 20 березня 2024 року 07 год. 00 хв., до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, про причини неявки не повідомив.
В судовому засіданні обвинувачений показав, що не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки боїться проходити військову службу, при цьому знав про висновок військово-лікарської комісії та відсутність обставин, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року (в редакції станом на 04.11.2023), які б надавали йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Обставин, пов`язаних зі станом здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , які б з об`єктивних причин унеможливлювали виконання ним військового обов`язку, судом не встановлено.
Дослідивши під час судового розгляду всі обставини кримінального провадження, оцінивши відповідно до ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ухвалення обвинувального вироку), суд дійшов висновку про доведення у ході судового розгляду винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 336 КК України.
Обвинувачений на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждав, не страждає на такі і в теперішній час, поводиться адекватно. Тому суд визнає його осудним та відповідальним за скоєне.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує визначенні ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання, в тому числі: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд враховує, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, що пом`якшує йому покарання, відсутні обставини, які б обтяжували покарання. Він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працює, не одружений, на обліку у лікаря - психіатра не перебуває, перебуває під спостереженням у лікаря - нарколога з приводу епізодичного вживання алкоголю, вчинив нетяжкий злочин.
Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, позицію прокурора, суд приходить до висновку призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 336 КК України у мінімальному розмірі.
На переконання суду саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування ст. 75 КК України, а саме звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, суд не вбачає.
За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Системне тлумачення цієї правової норми дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.
Водночас, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, але й інші обставини справи.
Крім того, у випадку звільнення осіб від покарання з випробуванням, останні підлягають звільненню і з військової служби, що є одним із способів ухилення від мобілізації, що фактично і є у випадку обвинуваченого, а тому застосування до нього ст. 75 КК України у воєнний час, коли держава перебуває в стадії активних військових дій, суд вважає таким, що не відповідає вимогам закону та меті покарання.
Згідно з досудовою доповіддю, складеною Хмельницьким районним відділом № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ризики вчинення останнім повторного кримінального правопорушення та його небезпеки для суспільства є середніми. На думку органу пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, умови його життєдіяльності, відносини у суспільстві, його виправлення без ізоляції від суспільства можливе та становить середній ризик небезпеки для суспільства.
Суд не погоджується з висновком органу з питань пробації щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, зважаючи на те, що свідомі громадяни України, захищаючи державу, гинуть та отримують каліцтва. Призначення іспитового строку особі, яка намагається уникнути мобілізації, буде несправедливим та зневажливим відносно захисників України.
При цьому суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа Скополла проти Італії від 17 вересня 2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ізмайлов проти Росії від 16 жовтня 2008 року).
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Суд зазначає, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. В інакшому ж випадку звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання із випробуванням сформує негативну думку інших військовослужбовців щодо своєї діяльності, матиме вплив на їх бойовий дух та мотивацію, а також жодним чином не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання.
Тому суд не знаходить підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України і вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 336 КК України, при цьому, враховуючи пом`якшуючі обставини, у мінімальному розмірі.
Визначена ОСОБА_4 форма відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства є співмірною із вчиненим ним злочинним діянням, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення обвинуваченого та буде ефективним в аспекті превенції вчинення ним чи іншими особами аналогічних злочинів, тоді як звільнення від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також призведе до збільшення свідомого та відвертого ігнорування особами, які підлягають мобілізації, отриманого письмового повідомлення про необхідність несення військової служби, що може стати наслідком неможливості боротьби з подальшим вчиненням таких кримінальних правопорушень.
Звільнення осіб, які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, від покарання з випробуванням, на думку суду, не відповідає принципам та меті призначення покарання, а також суспільній необхідності на сьогоднішній день. Активні бойові дії на території України продовжуються, ворог не відступає та, навпаки, акумулює свої сили, воєнний стан, введений Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у країні триває, а наші мобілізаційні ресурси потребують постійного оновлення. Зазначене у своїй сукупності свідчить про суттєво підвищений ступінь суспільної небезпечності вчиненого діяння.
Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 641/1067/23, а саме, що з урахуванням ситуації, яка наразі склалася в країні - збройною агресією рф та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений військовозобов`язаним умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпечність, тому звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов та клопотання про обрання ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили запобіжного заходу не заявлялися.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374-376 КПК України,
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку у виконання.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Документи: оригінали розписок ОСОБА_4 ; рапорт від 28.03.2024 повернути ІНФОРМАЦІЯ_5 , долучивши замість них до кримінального провадження їх завірені копії.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: