КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року про арешт майна у кримінальному проваджені №0000004 від 12 січня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року у задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному проваджені №0000004 від 12 січня 2024 року - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту на майно ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон iPhone 15 Pro Max, emei1: НОМЕР_1 , emei2: НОМЕР_2 .

Уважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

У мотивування скарги зазначає, що мобільний телефон iPhone 15 Pro Max, emei1: НОМЕР_1 , emei2: НОМЕР_2 , виявлений та вилучений під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 серпня 2024 року у справі №757/35140/24 автомобіля марки BMW X5, д.н.з. НОМЕР_3 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 , відповідає критеріям статті 98 КПК України, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на можливість його використання в якості речового доказу, а тому постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_9 від 15 серпня 2024 року визнано речовим доказом.

Вказує, що слідчим суддею не враховано доводи прокурора про те, що досудове розслідування кримінального провадження №0000004 від 12 січня 2024 року триває, на даний час встановлюються всі обставини, що мають значення для досудового розслідування, не встановлені всі причетні особи до вчинення кримінального правопорушення, не встановлено всі місця зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів, так звані «схрони», в яких організована група зберігала різні види зброї та боєприпасів, які у подальшому збувала.

Звертає увагу суду на те, що під час огляду мобільного телефону ОСОБА_10 від 04 вересня 2024 року виявлено фото та відеофайли, на яких зафіксовано, що ОСОБА_8 , будучи цивільною особою, неодноразово перебував у Донецькій області, неподалік місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_4 у форменому одязі зразка ЗСУ та без передбаченого законом дозволу здійснював стрільбу з різних видів вогнепальної зброї та бойових припасів. При цьому, під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій встановлено переписки громадянина ОСОБА_8 з ОСОБА_10 , під час яких останній скеровував фотокопії паспортів, банківських карток з паролями та номерами мобільних телефонів, що прив`язані до цих карток, військовослужбовців рф, що перебували у полоні.

Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що прокурор у судовому засіданні присутній не був, копію ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року отримано 09 вересня 2024 року.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав вимоги поданої апеляційної скарги, а також думку адвоката ОСОБА_7 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання про арешт майна розглянуто у відсутності прокурора.

Згідно матеріалів справи копія оскаржуваної ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року прокурору не направлялась та, як зазначає останній в апеляційній скарзі, копію вказаної ухвали він отримав 09 вересня 2024 року.

З апеляційною скаргою прокурор звернувся 11 вересня 2024 року.

З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000004 від 12 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 28, частиною першою статті 263 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що військовослужбовці однієї з військових частини ЗСУ привласнюють собі стрілецьку вогнепальну зброю, бойові припаси та вибухові речовини, які вони знаходять в ході проведення зачисток в зоні ведення бойових дій та в подальшому дану зброю, бойові припаси та вибухові речовини збуваються цивільному населенню без необхідних на це дозволів.

Також встановлено, що організованою групою осіб 11 квітня 2024 року було збуто АК-74 у кількості 4 шт. та бойові набої калібру 5,45 у кількості 120 шт. на загальну 2 400 доларів США (96 000 гривень).

Крім того, 11 травня 2024 року даною організованою групою осіб було збуто автоматичну вогнепальну зброю АКС-74 у кількості 3 шт., АКС-74У у кількості 1 шт., АК-12 у кількості 1 шт., та бойові набої у кількості 150 шт. на загальну суму 4 800 доларів США (192 000 гривень).

Також організованою групою осіб було збуто автоматичну вогнепальну зброю, а саме: АК-74 у кількості 2 шт., Кулемет Калашнікова Модернізований (ПКМ) у кількості 1 шт. та бойові набої калібру 5,45 у кількості 120 шт. і 7,62х54 у кількості 22 шт. на загальну суму 90 200 гривень.

14 серпня 2024 року на підставі ухвал слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, було проведено обшуки за рядом адрес.

Так, 14 серпня 2024 року проведено обшук автомобіля марки BMW X5, д.н.з. НОМЕР_3 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 серпня 2024 року у справі №757/35140/24, під час якого вилучено тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон iPhone 15Pro Max.

15 серпня 2024 року постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_9 , зокрема вказаний телефон, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

16 серпня 2024 року прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному проваджені №0000004 від 12 січня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року у задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному проваджені №0000004 від 12 січня 2024 року - відмовлено.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами частини третьої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів установлено, що зазначені вимоги слідчим суддею не дотримані, оскільки слідчий суддя належним чином не перевірив викладені у клопотанні прокурора обставини та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на вилучений в ході обшуку автомобіля марки BMW X5, д.н.з. НОМЕР_3 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 , мобільний телефон iPhone 15Pro Max.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження колегія суддів уважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 28, частиною першою статті 263 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що мобільний телефон iPhone 15Pro Max, вилучений 14 серпня 2024 року в ході обшуку автомобіля марки BMW X5, д.н.з. НОМЕР_3 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 , проведеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 серпня 2024 року у справі №757/35140/24, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вищевказаний мобільний телефон містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на можливість його використання в якості речового доказу, а отже має доказове значення у кримінальному провадженні, що згідно статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження вищевказаного майна та досягнення дієвості цього провадження.

Крім того, 15 серпня 2024 року у тому числі і вищевказаний мобільний телефон визнаний речовим доказом у рамках кримінального провадження №0000004 від 12 січня 2024 року, про що винесено відповідну постанову.

На переконання колегії суддів, прокурором у клопотанні у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України доведено, що існують правові підстави для накладення арешту на вилучений під час проведення обшуку автомобіля марки BMW X5, д.н.з. НОМЕР_3 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 , мобільний телефон з метою забезпечення збереження вказаного майна як речового доказу, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, приховане, пошкоджене, зіпсоване чи втрачене.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

З огляду на положення частин другої, третьої статті 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на майно, вилучене 14 серпня 2024 року в ході обшуку автомобіля марки BMW X5, д.н.з. НОМЕР_3 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 , проведеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 серпня 2024 року у справі №757/35140/24, пославшись на те, що прокурором не підтверджено та не доведено, що вилучене майно здобуте внаслідок злочинної діяльності, є предметом вчинення кримінального правопорушення або має відношення до нього.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Колегією суддів не встановлено невідповідності клопотання прокурора про арешт майна вимогам статей 170, 171 КПК України.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, вилучене під час обшуку автомобіля марки BMW X5, д.н.з. НОМЕР_3 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 , проведеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 серпня 2024 року у справі №757/35140/24, майно підлягає арешту з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження №0000004 від 12 січня 2024 року та відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки останнім у повній мірі доведено необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року - скасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 14 серпня 2024 року в ході обшуку автомобіля марки BMW X5, д.н.з. НОМЕР_3 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, а саме: мобільний телефон iPhone 15 Pro Max.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3