ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1506/24 Номер провадження 11-кп/814/1833/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

засудженої - ОСОБА_8 ,

представника колонії - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 18.06.2024,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволені подання Державної установи «Надержинщинська виправна колонія №65» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Київ, громадянки України, із середньою освітою, не працюючої, не заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , засудженої вироком Київського апеляційного суду від 07.12.2020 за ч. 2 ст. 307 КК України на 6 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного їй майна.

Таке рішення суд мотивував тим, що надана до суду характеристика засудженої не є беззаперечним доказом того, що вона виправилася та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Разом з тим, суд бере до уваги, що з наданих документів, які характеризують особу засудженої вбачається її нестабільна поведінка протягом усього періоду відбування покарання, а позитивні зміни в її поведінці вказують лише на те, що ОСОБА_8 стає на шлях виправлення.

У поданій апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Встановити ОСОБА_8 адміністративний нагляд строком 1 рік із застосуванням обмежень відповідно до ст. 10 ЗУ «Про адміністративний нагляд за особами звільненими з місць позбавлення волі.

Свої вимоги мотивує тим, що з наявних у матеріалах особової справи даних вбачається, що вона сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення.

Зазначає, що місцевий суд безпідставно послався на 3 стягнення, які отримала засуджена, оскільки на час розгляду справи вони були погашені у встановленому законом порядку, та не врахував, що у зв?язку з тим, що ОСОБА_8 стала на шлях виправлення, її було переведено до дільниці соціальної реабілітації. Також суд не взяв до уваги, що ОСОБА_8 працює, позитивно характеризується, добросовісно виконує роботи по благоустрою території установи та не врахував ставлення засудженої до вчиненого нею кримінального правопорушення.

Колегія суддів заслухавши доповідача, засуджену та її захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, думку представника установи відбування покарань про можливість звільнення засудженої від відбування покарання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Інші учасники судового розгляду ухвалу суду не оскаржили.

За змістом положень п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України (чинної на час вчинення кримінального правопорушення), умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_8 засуджена вироком Київського апеляційного суду від 07.12.2020 за ч. 2 ст. 307 КК України на 6 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного їй майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, з урахуванням покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2019, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Засуджена ОСОБА_8 покарання відбуває з 15.02.2019 та на момент звернення до суду із заявою відбула більше двох третин строку призначеного покарання та має право на застосування положень ст. 81 КК України. Кінець строку покарання 13.02.2025.

З характеристики вбачається, що засуджена з 15.02.2019 перебувала в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», де характеризувалася негативно, заохочень не мала та отримала 3 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку.

З 12.02.2021 засуджена відбуває покарання у Державній установі «Надержинщинська виправна колонія (№65)», де на теперішній час характеризується позитивно, отримала 6 заохочень.

З 12.02.2021 переведена до дільниці соціальної реабілітації.

До виконання робіт з благоустрою ставиться добросовісно.

Працює підсобним працівником на дільниці соціальної реабілітації.

Підтримує доброзичливі зв`язки із релігійними організаціями, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктна та ввічлива з працівниками установи.

Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи.

Відповідно до ст. 123 КВК України бере особисту участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», відвідує лекції правового характеру, інформаційні години.

Рішенням комісії державної установи від 12.22.2022 відповідно до ст. 100 та ст. 101 КВК України, засуджену переведено до дільниці соціальної реабілітації.

Рішенням комісії державної установи від 23.02.2022 відповідно до ст. 82 КК України, засудженій відмовлено у заміні невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке.

Рішенням комісії державної установи від 09.03.2023 відповідно до ст. 81 КК України, засудженій відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення.

Майнова шкода за вироком суду погашена частково, заборгованостей по виконавчим листам не має. Визнала вину у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потреб у наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що дійсно, як зазначено у апеляційній скарзі захисника, ОСОБА_8 протягом строку відбування покарання отримала 3 стягнення, які на теперішній час погашені у встановленому законом порядку, засуджену було переведено до дільниці соціальної реабілітації та на теперішній час вона працевлаштована, позитивно характеризується, визнала свою вину у вчиненому злочині, тобто стає на шлях виправлення.

Проте зазначені у апеляційній скарзі доводи не є беззаперечними доказами того, що засуджена своєю поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення.

Крім того, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, протягом усього строку відбування покарання ОСОБА_8 не завжди характеризувалася позитивно, мала 3 стягнення за зберігання заборонених предметів. Крім того, рішеннями комісії засудженій було відмовленоу заміні невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке та застосування щодо неї умовно-дострокового звільнення, що свідчить про нестабільну поведінку засудженої протягом усього строку відбування покарання.

Всупереч доводам захисника, суд першої інстанції належним чином врахував всі обставини справи та дані про особу засудженої, в тому числі і ті, які зазначені в апеляційній скарзі, та обґрунтовано прийняв рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 18.06.2024, щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4