Справа № 463/7166/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/994/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09.08.2024 року, на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей в ЄРДР,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09.08.2024 було відмовлено у задоволенні скарги представника Міністерства юстиції України на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, яка полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань на підставі заяви від 19 червня 2024 року.

Своє рішення слідча суддя мотивувала наступним.

Як вбачається із заяви про вчинення кримінального правопорушення від 19.06.2024 Міністерство юстиції України, вважає, що невстановленими особами органів державної влади було вчинено кримінальне правопорушення при надмірній тривалості цивільних проваджень (більше 6 років) та відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту, посилаючись на пункт перший статті 6 та статтю 13 Конвенції.

Окрім цього, як вбачається з доданих до матеріалів скарги документів, слідчим ТУ ДБР у м.Львові, вказана заява розглянута, за результатами розгляду надано відповідь, згідно, якої слідує, що відсутні обставини, які вказують на ознаки складу злочину, у зв`язку із чим відсутні підстави для внесення відомостей ЄРДР.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Виключно законами України визначаються судоустрій та судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття у них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України.

Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий (рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року у справі № 6-рп/2001).

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав і свобод людини та громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства й держави.

Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

У Висновках № 3 (2002) та № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (далі КРЄС) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи зазначено: є неприйнятною можливість притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення при здійсненні судових функцій. КРЄС вказує, що зміст конкретних судових рішень контролюється головним чином за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Окрім того, як зазначено у пункті 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки (від 17 листопада 2010 року), тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості.

У свою чергу, здійснення органами досудового розслідування слідчих дій в рамках розпочатого досудового розслідування щодо надання оцінки законності судового рішення та витребування пояснень у суддів з приводу ухваленого рішення не узгоджується та прямо протирічить положенням статті 124 Конституції України, оскільки делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Слідчою суддею встановлено, що уповноважені особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, отримавши заяву Міністерства юстиції України від 19.06.2024, дотрималися вимог чинного законодавства України, перевірили її та встановили факт відсутності обставин, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, зазначених заявником.

Дану ухвалу оскаржила представнику МЮ України ОСОБА_6 , яка просить поновити строк апеляційного оскарження; скасувати ухвалу слідчого судді; ухвалити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважених осіб Першого слідчого відділу (розташованого у м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові, внести відомості за заявою МЮ України від 19.06.2024 № 88973/9.1.4/15-24 про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та провести досудове розслідування.

Щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді суду першої інстанції від 09.08.2024 то такий пропущений з поважних причин так, як рішення прийнято без участі представника МЮ України та копія ухвали надійшла на електронну пошту лише 14.08.2024, а відтак апелянт вважає дану підставу поважною і просить поновити пропущений строк.

Свої вимоги по суті справи апелянт мотивує тим, що як слідчий суддя, так і особа, чия бездіяльність оскаржуються здійснили поверхневий та абсолютно формальний аналіз заяви Міністерства юстиції України. З огляду на те, що Європейський Суд виносить рішення проти держави, а не конкретних фізичних/юридичних осіб, та встановлює порушення Конвенції, яка є частиною національного законодавства України, Міністерство юстиції України немає можливості встановити внаслідок чиїх саме дій завдано збитків Державному бюджету України та більш конкретні обставини вчинення вказаних дій.

Наголошує, що Міністерством юстиції України в своїй заяві було зазначено конкретні обставини про кримінальні правопорушення (відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення), які є хоч і неповними, але достатніми у вказаних правовідносинах, зокрема, для попередньої кваліфікації та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та належного проведення досудового розслідування.

Зазначає, що викладені в заяві відомості про вчинення кримінального правопорушення підлягали обов`язковому внесенню в ЄРДР та слідчий повинен був розпочати досудове розслідування на підставі документів доданих до скарги. Виплачені громадянину ОСОБА_7 , кошти в сумі 61 004,25 грн. (еквівалент 1500 євро) за рішенням Європейського Суду є збитками Державного бюджету України.

Представника МЮ України судом апеляційної інстанції було належним чином повідомлений про розгляд справи.

У суд апеляційної інстанції надійшла заява за підписом представника МЮ України ОСОБА_8 , яка просить розглядати апеляційну скаргу без участі представника міністерства, апеляційні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Поважність причин пропуску скаржником строку на подачу апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому цей строк необхідно поновити.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування виносить ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Статтею 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 6 квітня 2016 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Відповідно до ч.1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч.1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляються постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Колегією суддів встановлено, що слідчий суддя приймаючи рішення про відмову у задоволені скарги МЮ України врахувала, що внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяви, в якій міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяви чи повідомлення про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів провадження, 19.06.2024 року Міністерство юстиції України направило до Державного Бюро розслідувань заяву № 88973/9.1.4/15-24 про скоєння, невстановленими посадовими особами органів державної влади, кримінальних правопорушень передбаченних ст.ст. 365, 367 КК України.

У своїй заяві, уповноважена особа Міністерства юстиції України зазначила, що 14.12..2023 року Європейським судом розглянуто справу ОСОБА_9 та інші проти України», зокрема і за заявою ОСОБА_7 № 17692/22, та прийнято рішення, яким встановлено порушення Державою України пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та зобов`язано сплатити заявниці 1500 євро, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Вказані порушення було допущено невстановленими посадовими особами органів державної влади, з урахуванням надмірної тривалості цивільних проваджень.(а.с.18-20).

На виконання рішення Європейського суду, з Державного бюджету України, ОСОБА_7 було перераховано 61004,25 грн.(еквівалент 1500 євро), що підтверджується платіжним дорученням № 20 від 02.02.2024 року. Виплачені кошти є збитками Державного бюджету України. Встановлені факти, на переконання заявника, свідчать про наявність обставини скоєння кримінальних правопорушень.

З листа відповіді ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, адресованого Міністерству юстиції України (а.с.21-28), вбачається, що відмова у задоволенні заяви про внесення відомостей до ЄРДР, полягала в тому, що дані зазначені в заяві, в супереч вимогам ст.214 КПК України, не містять викладу обставин та будь-яких об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 365, 367 КК України, виходячи з їх складу (об`єктивної та суб`єктивної сторони). Оскільки, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, визначених статтями 364, 365, 367 КК України, є завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Відповідно до прим. 3 ст.364 КК України істотною шкодою у вказаних статтях КК вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Разом з тим, відповідно до заяви, ОСОБА_7 , на виконання рішення Європейського суду з прав людини, було виплачено 61004,25 грн., а отже відсутня ознака об`єктивної сторони зазначених кримінальних правопорушень, а саме спричинення істотної шкоди.

Для притягнення особи/ осіб до кримінальної відповідальності за статтями 364, 365, 367 КК України у 2024 році потрібно, щоб її діями було завдано шкоду на суму, яка дорівнює або перевищує 151 400 грн. 00 коп.

З врахуванням зазначеного та доводів викладених в ухвалі слідчого судді першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з прийнятим рішенням.

Так, згідно ч.1 ст.11 КК України злочином (кримінальне правопорушення) є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР. При цьому реальність конкретної події злочину має визначатись наявністю об`єктивних даних, що свідчать про ознаки об`єктивної сторони злочину, тобто даних про наявність суспільно небезпечного діяння для злочинів з формальним складом та, додатково, даних про наслідки для злочинів з матеріальним складом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року відмітив, що КПК передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Отже, з урахуванням викладеного, заява Міністерства юстиції України про вчинення кримінального правопорушення за своїм змістом та суттю, на думку колегії суддів, не є повідомленням про злочин, оскільки не містить викладу обставин та будь-яких об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст. 365, 367 КК України, виходячи з їх складу (об`єктивної та суб`єктивної сторони).

Відтак відсутні підстав для внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань обставин викладених в заяві Міністерства юстиції України від 19.06.2024 року.

Посилання апелянта на те що, викладені в заяві відомості про вчинення кримінального правопорушення підлягали обов`язковому внесенню в ЄРДР та слідчий повинен був розпочати досудове розслідування, є неспроможними з огляду на наступне.

Так, аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним Кодексом України.

Апеляційний суд звертає увагу, що обов`язок зареєструвати заяву не є обов`язком зареєструвати відомості з цієї заяви в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та законодавцем чітко розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч. 1 ст. 214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч. 4 ст. 214 КПК України.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя повно, всебічно і об`єктивно досліджено наявні матеріали провадження та дійшла обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні скарги представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб, щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів апеляційного суду підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає та залишає оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 303, 404, 406, 405, 407, 422, 424 КПК України,

постановила:

Поновити представнику Міністерства юстиції України ОСОБА_10 строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09.08.2024, якою відмовлено у задоволені скарги представника Міністерства юстиції України на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей в ЄРДР залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: