Справа № 336/7714/24
Пр. 1-кп/336/1187/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання: ОСОБА_2 , розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000568 від 18.03.2024, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акта, складеного відносно: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сщ. Маркеєв Чаплинського району Херсонської області, громадянина України, який отримав середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , іншого учасника кримінального провадження: потерпілого ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом, що 18.03.2024 приблизно, о 16-10 годині водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ЗАЗ TF69YO», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював рух по другорядній дорозі - проїзній частині вул. Шевченка зі сторони вул. Державіна в напрямку вул. Виноградної в м. Запоріжжі.

В цей час, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_2 , здійснював рух по головній дорозі - проїзній частині вул. Солідарності зі сторони вул. Олександра Анашкіна в напрямку вул. Тимірязєва в м. Запоріжжі. При цьому швидкість руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_3 складала від 70 до 80 км/год, що перевищує максимально дозволену на даній ділянці дороги швидкість руху - 50 км/год. Водій ОСОБА_6 , наближаючись до нерегульованого перехрестя вул. Шевченка та вул. Солідарності в м. Запоріжжі, маючи об`єктивну можливість виявити, що він перебуває на другорядній дорозі, конструкцію нерегульованого перехрестя, рух по головній дорозі автомобіля «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_3 , та відповідно, надати перевагу в русі водію ОСОБА_3 , вказаних заходів не прийняв.

Натомість ОСОБА_6 , діючи в порушення вимог п. 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

п. 16.3 - у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів;

п. 16.11 - на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху,

продовжив подальший рух, внаслідок чого виїхав на вищевказане перехрестя вул. Солідарності та вул. Шевченка в м. Запоріжжі, де допустив зіткнення автомобілів «ЗАЗ TF69YO», д.н.з. НОМЕР_4 , та «TOYOTA AVENSIS» д.н.з. НОМЕР_5 .

Водій автомобілю «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_5 , ОСОБА_3 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав легке тілесне ушкодження та легке тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. У свою чергу, дії водія автомобіля «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_5 , ОСОБА_3 , який, рухаючись по головній дорозі з перевищенням максимально дозволеної швидкості руху, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити автомобіль «ЗАЗ TF69YO», д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_6 , що не надаючи йому перевагу в русі виїжджає на перехрестя, не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, продовжив свій рух, що не відповідало вимогам п. 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 відповідно до яких:

- п. 12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- п. 12.4: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

- п. 12.9 б) водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, водію автомобіля «ЗАЗ TF69YO», д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки: переломи 1-го та 12-го ребер справа, переломи 2-7-х ребер зліва, забій лівої легені, скупчення крові та повітря в лівій плевральній порожнині, емфізема м`яких тканин лівої половини грудної клітини, посттравматична пневмонія зліва, що кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Закрита травма живота: заочеревинна гематома, що розкрилася в черевну порожнину (до 100 мл), розрив брижі висхідного кишківника та паріетальної черевини, уламковий перелом крила і тіла лівої клубової кістки з переходом на вертлюгову западину, перелом верхньої та нижньої гілок лонних кісток з обох сторін, що кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Садна тулуба та кінцівок самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, як встановлено під час досудового розслідування, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_6 у підготовчому засіданні зазначив, що претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має, із цивільним позовом звертатись не буде, оскільки ОСОБА_3 відшкодовано завдані йому моральні збитки, матеріальні збитки будуть відшкодовані страховою компанією. Потерпілий просить на підставі статті 46 Кримінального кодексу України звільнити водія ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням, досягнутим між ними, та зняти арешт, накладений на автомобіль "ЗАЗ", д.н.з. НОМЕР_4 .

Обвинуваченим ОСОБА_3 та його захисником адвокатом ОСОБА_5 під час проведення підготовчого судового засідання 23.10.2024 підтримано клопотання потерпілого, відповідно, сторона захисту просить на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням із потерпілим, звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України, яке віднесено до необережних та нетяжких злочинів. Крім того, просять закрити кримінальне провадження. Додатково обвинувачений підтвердив добровільність своєї позиції. Так, він розуміє, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі зазначеної норми кримінального закону не є реабілітуючою обставиною, не свідчить про його невинуватість у скоєнні кримінального правопорушення, тобто, розуміє наслідки закриття кримінального провадження, як і необхідність відшкодування процесуальних витрат в разі задоволення клопотання потерпілого (у відповідності до ст.46 КК України).

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання обвинуваченого, пояснила, що ОСОБА_3 раніше не судимий в силу положень ст. 89 КК України, вперше вчинив необережний нетяжкий злочин, у стані сп`яніння на час його скоєння не перебував. Прокурор вважає, що усі умови для прийняття процесуального рішення відповідно до ст.46 КК України дотримані у даному кримінальному провадженні, підстав для сумнівів у добровільності позиції потерпілого також немає, тому можливо розглядати питання про закриття провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на користь сторони захисту.

Із врахуванням наведених обставин, вислухавши думку учасників провадження, суд враховує й норму ч.1,5 ст.28 КПК України щодо засади розумності строків у кримінальному провадженні. Так, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження у визначеній під час підготовчого судового засідання частині, а саме, докази, надані стороною обвинувачення та захисту на підтвердження обґрунтованості клопотання обвинуваченого, дійшов висновку про те, що воно підлягає задоволенню, кримінальне провадження - закриттю, а обвинувачений звільненню від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.1 ст.286 КК України, з таких підстав.

За змістом ст.44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Ч.1 ст.46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

За змістом ч.2 ст.25 КК України необережність є кримінальною протиправною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення.

Дії ОСОБА_3 , який, як слідує із матеріалів справи, є раніше не судимим, під час досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, віднесені за змістом ст. 12, 25 КК України до необережних нетяжких злочинів, а саме, полягають у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Як передбачено п.2 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених, зокрема, ч.2 ст.284 цього Кодексу.

За нормою п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Крім того, згідно з ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч.3 ст.285 КПК України обвинуваченому зрозумілі суть обвинувачення, підстава звільнення від кримінальної відповідальності, право заперечувати проти закриття кримінального провадження на підставі ст.46 КК України. Про наявність таких заперечень суду обвинуваченим не повідомлено.

Як передбачено ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначено, що «звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч.1 ст.44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.».

Під час підготовчого судового засідання знайшло своє підтвердження, що кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя.

Судом встановлено, що за даними засвідченої копії заключення КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради від 18.03.2024 (дублікату) у зв`язку із ДТП проведено медичний огляд, в результаті якого в крові у ОСОБА_3 етанол відсутній.

Відповідно до висновка експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР №623п від 17.04.2024, тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_6 кваліфікуються як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, а також як легкі тіесні ушкодження, травма могла утворитися в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

З урахуванням наведених обставин, думки учасників кримінального провадження за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України, оскільки наявні всі умови звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілою (ст.46 КК України), а саме, - обвинуваченим вперше вчинено необережний нетяжкий злочин, у потерпілого відсутні жодні вимоги до нього. Крім того, суд впевнився в тому, що кримінальне правопорушення не пов`язане з корупцією та порушенням правил безпеки дорожнього руху особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На зазначених підставах кримінальне провадження підлягає закриттю, а обвинувачений звільненню від кримінальної відповідальності.

З огляду на наведені положення кримінального процесуального законодавства суд вважає, що подання вказаного клопотання є виключним правом потерпілого, зміст цього права не підлягає звуженню, тому кримінальне провадження підлягає закриттю, а обвинувачений звільненню від кримінальної відповідальності.

За приписами ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Так, під час судового розгляду справи встановлено, що відповідно до ухвал Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 19.03.2024 у справі №334/2234/24, пр. 1-кс/334/770/24, та №334/2234/24, АДРЕСА_2 , накладено арешт на транспортні засоби, водії яких були учасниками дорожньо-транспортної пригоди. Тому, за відсутності потреби його подальшого збереження, арешт майна, вжитий як захід забезпечення відповідно до вказаних ухвал слідчого судді, підлягає скасуванню. Приналежність транспортних засобів встановлена слідчим суддею під час розгляду клопотань слідчого, що видно з вказаних вище ухвал суду, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду справи не застосовувались.

Відповідно до ст.118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати пов`язані із залученням експертів. За змістом ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. За змістом ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Як врегульовано ч.2 ст.122 КПК України, залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким установам із Державного бюджету України.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 20 постанови Пленуму Верховного суду України №12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити відповідно до вимог чинного кримінально-процесуального законодавства питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, відшкодування судових витрат тощо.

Як було вище зазначено, кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Аналогічні висновки здійснені Верховним Судом у постанові від 29.09.2021 у справі № 342/1560/20, пр.51-2331км21.

З огляду на надані стороною обвинувачення докази витрати на проведення експертиз у даному провадженні у загальній сумі складають 15 902,88 гривні, а саме: висновок експерта СЕ-19/108-24/5577-ІТ від 19.04.2024 (сума витрат 3 029,12 гривень); висновок експерта СЕ-19/108-24/5565-ІТ від 30.04.2024 (сума витрат 3 029,12 гривень); висновок експерта СЕ-19/108-24/5573-ІТ від 08.05.2024 (сума витрат 6 058,24 гривень); висновок експерта СЕ-19/108-24/11666-ІТ від 28.06.2024 (сума витрат 3 786,40 гривень), та підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 28, 100, 122, 124, 126, 174, 284-286, 314, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілим ОСОБА_6 .

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 закрити.

Арешт, накладений на майно згідно з ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 19.03.2024 у справі №334/2234/24, пр. 1-кс/334/771/24, а саме, на автомобіль «TOYOTA AVENSIS», реєстраційний номер НОМЕР_6 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований за ОСОБА_3 , - скасувати.

Арешт, накладений на майно згідно з ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 29.02.2024 у справі №334/2234/24, пр. 1-кс/334/770/24, а саме, на автомобіль «ЗАЗ TF69YO», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований за ОСОБА_7 .

Речовий доказ автомобіль «TOYOTA AVENSIS», реєстраційний номер НОМЕР_6 , переданий на відповідальне зберігання на майданчик тимчасового утримання автотранспорту ГУНП в Запорізькій області, - повернути власнику ОСОБА_3 .

Речовий доказ автомобіль «ЗАЗ TF69YO», реєстраційний номер НОМЕР_4 , переданий на відповідальне зберігання на майданчик тимчасового утримання автотранспорту ГУНП в Запорізькій області, - повернути власнику ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз у сумі 15 902,88 гривень (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дві гривні 88 копійок).

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1