Рівненський апеляційний суд
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

01 серпня 2024 року м. Рівне

Справа № 569/1591/24

Провадження № 11-кп/4815/487/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 12 липня 2024 року про продовження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.4 ст.186, ч.ч.2,3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.5 ст.426-1, ст.368-5 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000079 від 26.07.2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 липня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_10 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 10 вересня 2024 року.

Не погодившись з ухвалою суду захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких зазначають, що ухвала місцевого суду прийнята з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а висновки, викладені в ній, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, тому вона підлягає скасуванню.

Захисник ОСОБА_8 вважає, що на даний час ризики, встановлені органом досудового розслідування, суттєво зменшилися, а окремі взагалі перестали існувати, зокрема вказує на відсутність ризиків, які полягають у знищенні, приховуванні або спотворенні речей та документів, а також перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки стороною обвинувачення були прийняті рішення про накладення арешту на майно та передачу на зберігання речових доказів, а також передано до управління АРМА майно, щодо якого ставиться питання незаконності набуття. Вказує, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, місце проживання, родину, раніше не судимий, є військовослужбовцем ЗСУ та за час несення військової служби зарекомендував себе позитивно, вина його є недоведеною, тому вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .

Просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 12 липня 2024 року та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 ..

Захисник ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі зазначає, що в разі встановлення ризику переховуватись від суду, запобігти йому може покладення на обвинуваченого обов`язку носити електронний засіб контролю, що дасть змогу відслідковувати місцезнаходження останнього та запобігти його втечі. Також вказує, що наклавши заборону утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими та іншими особами можна запобігти ризику, передбаченому п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Наголошує, що ОСОБА_6 рік часу знаходиться під вартою, тому подальше застосування даного запобіжного заходу буде становити невиправдане та непропорційне втручання в право особи на свободу та особисту недоторканість, яке призведе до порушення ст.5 та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також вважає, що прокурор ОСОБА_10 не є уповноваженим на подання клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , оскільки його включення до складу групи прокурорів здійснено без дотримання вимог Конституції України, КПК України та ЗУ «Про прокуратуру».

Просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 12 липня 2024 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 подав уточнення до апеляційної скарги, в яких зазначив, що ОСОБА_6 з 27 липня 2023 року перебуває під вартою, а з серпня 2023 року звільнений з посади керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому вважає, що обґрунтування сторони обвинувачення в клопотанні про можливість використання ОСОБА_6 службового становища не заслуговують на увагу.

Також захисник надіслав на адресу апеляційного суду клопотання, в якому зазначив про здійснення ОСОБА_6 благодійного внеску на потреби Збройних сил України в сумі 300 000 грн., на підтвердження чого надав копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 31.07.2024 року, у зв`язку з чим просить врахувати дану обставину як одну з підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому.

З врахування викладеного просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 12 липня 2024 року та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі, передбаченому вимогами ст.182 КПК України.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 просила обрати обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, в тому числі не заперечувала проти обрання запобіжного заходу у вигляді застави.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників на підтримання апеляційних скарг з поданими доповненнями, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою, за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 26.07.2023 року за №0000079 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.4 ст.186, ч.ч.2,3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.5 ст.426-1, ст.368-5 КК України та ОСОБА_11 за ч.2 ст.307, ч.1 ст.315, ч.2 ст.315, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.5 ст.426-1 КК України.

Апеляційним судом встановлено, що 27 липня 2023 року обвинуваченого ОСОБА_6 було затримано в порядку п.6 ч.1 ст.615 КПК України та 28 липня 2023 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався.

Обґрунтовуючи рішення про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції в ухвалі зазначив про необхідність продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, враховуючи доведеність існування ризиків, вказаних у клопотанні.

Водночас, на переконання апеляційного суду, в судовому засіданні як суду першої так і апеляційної інстанції сторона обвинувачення не довела існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, оскільки вважає, що обставини, встановлені при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою зменшилися, а деякі з них взагалі перестали існувати, тому мотиви, які безперечно виправдовують обмеження права ОСОБА_6 на свободу, наразі є недоведеними.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Колегія суддів зазначає, що висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченого (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), його поведінки під час досудового розслідування (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя, способу самозабезпечення тощо). При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, в даному клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою останній звертав увагу на наявність ризику переховуватись від суду, мотивуючи його лише тяжкістю покарання у виді реального позбавлення волі. Проте, враховуючи і практику Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Крім того, під час апеляційного розгляду обвинувачений вказував на наявність в нього міцних соціальних зв`язків, місця проживання, зазначив, що за рік часу перебування в установі попереднього ув`язнення в нього суттєво погіршився стан здоров`я, тому йому необхідне належне лікування. Наголошував, що він має п`ятеро дітей, троє з яких є неповнолітні, а старший син служить в Збройних силах України та на даний час перебуває в зоні бойових дій, у зв`язку з чим хвилювання за нього також впливають на стан здоров`я. Просив обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді застави та зазначив, що буде виконувати всі покладені на нього судом обов`язки, тому вищевикладене в сукупності, на думку колегії суддів, свідчить про безпідставність вказаного ризику.

Також, апеляційний суд вважає недоведеними доводи прокурора про можливість впливати на колишніх підлеглих працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також можливість знищення, спотворення чи приховування речей і документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 з серпня 2023 року звільнений з посади керівника даного територіального центру, а речі й документи, які свідчать про приналежність ОСОБА_6 до злочину, передбаченого ст.368-5 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області передані до управління АРМА, а на майно, придбання якого інкримінується за рахунок незаконного збагачення, накладено арешт.

При цьому в разі встановлення ризику, передбаченому п.3 ч.1 ст.177 КПК України в частині можливості впливу обвинуваченого впливати на потерпілого чи інших осіб, в тому числі обвинуваченого ОСОБА_11 , запобігти йому може накладення заборони утримуватися від спілкування з ними у даному кримінальному провадженні.

Разом з тим, в матеріалах провадження даних про можливий вплив на вказаних осіб як особисто, так і через інших осіб, а також спроби приховування чи переоформлення майна немає та стороною обвинувачення не доведено.

Отже, як в клопотанні, так і під час апеляційного розгляду прокурором не наведено таких обставин, які можуть вказувати на те, що обвинувачений порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки, а також, що запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, є недостатнім та не забезпечить запобігання встановленим ризикам. Разом з цим, приймається до уваги те, що розгляд даного кримінального провадження здійснюється протягом року часу і за даний час випадків порушення обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків не встановлено.

Крім того, до початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 надав апеляційному суду копію квитанції про перерахування обвинуваченим ОСОБА_6 на рахунок Збройних сил України благодійних внесків в сумі 300 000 грн., що під час дії воєнного стану, який введений Указом Президента України від 24.02.2022 року за № 64/2022 (затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2402-ІХ) у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в подальшому неодноразово продовжений та який діє по даний час, свідчить про бажання обвинуваченого сприяти обороні України шляхом надання фінансової допомоги армії.

Наявність вищевикладених обставин у сукупності та враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого, його сімейний стан, стан здоров`я, те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, а також добровільне бажання брати активну участь у захисті України шляхом перерахування коштів з усвідомленням наслідків такого перерахування, колегія суддів вважає за можливе обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді застави з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, з метою запобігання встановленим ризикам.

На думку колегії суддів, даний запобіжний захід є пропорційним меті забезпечення кримінального провадження та, за обставин даного кримінального провадження, є таким заходом забезпечення, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому з одного боку перспектива втрати її буде утримувати обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не була завідомо непомірною для особи, що призведе до неможливості виконання застави.

Тому колегія суддів доходить переконання, що застава у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що у грошовому еквіваленті становить 454 200 гривень, з одного боку не є явно непомірною для ОСОБА_6 , а з іншого здатна запобігти встановленим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків під загрозою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання таких обов`язків.

Крім того, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 слід також покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

За таких підстав доводи апеляційних скарг захисників в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 є обґрунтованими, тому ухвала місцевого суду в підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали. Однак, в разі недотримання обвинуваченим умов запобіжного заходу у вигляді застави, орган, який здійснює розслідування кримінального провадження, не позбавлений права звернутися до місцевого суду з клопотанням про звернення застави в дохід держави або зміну запобіжного заходу на більш суворий.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 (з урахуванням поданих змін) в інтересах ОСОБА_6 задовольнити в повному обсязі, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 12 липня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000079 від 26.07.2023 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.4 ст.186, ч.ч.2,3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.5 ст.426-1, ст.368-5 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_10 задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Пеньки, Старокостянтинівського району Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Застава в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 грн. (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті гривень у національній грошовій одиниці), може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок за наступними реквізитами: Рівненський апеляційний суд, , р/р UA0083053 в ДКСУ, м. Київ, МФО 820172.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- прибувати до суду за першою вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_11 як безпосередньо, так і через третіх осіб;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_6 та заставодавцю (в разі внесення коштів іншою особою), що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2