печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду провадження 757/32337/24-к за клопотанням Заступника Генерального прокурора ОСОБА_4 про надання дозволу на проведення обшуку у кримінальному провадженні №0000681,

ВСТАНОВИВ:

23.07.2024 до мого провадження надійшла заява слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду провадження 757/32337/24-к за клопотанням Заступника Генерального прокурора ОСОБА_4 про надання дозволу на проведення обшуку у кримінальному провадженні №0000681.

Заява обґрунтована тим, що в рамках вказаного кримінального провадження, слідчим суддею ОСОБА_3 було постановлено ухвалу у справі №757/48197/23-к від 06.11.2023, якою задоволено клопотання Інституту зоології ім. І.І. Шмальгаузена Національної академії наук України про скасування арешту майна.

Відтак, оскільки у даному кримінальному провадженні №0000681 досліджуються обставини щодо можливого зловживання службовим становищем службовими особами Національної академії наук України, Інституту зоології ім. І.І. Шмальгаузена НАН України з особами, які фактично контролювати діяльність ТОВ «ЮГ-ПРОЕКТ», службовими особами інших підприємств, установ та організацій, з метою одержання неправомірної вигоди, слідчий суддя заявив самовідвід від розгляду вказаного провадження.

В судове засідання учасники не з`явились, про час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином.

Слідчим суддею з урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, визнано можливим розгляд заяви у відсутність учасників.

Дослідивши заяву про самовідвід, суддя дійшов наступного висновку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Пунктами 3,4 частини 1 статті 75 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості», є оціночними, використання яких залежить від правосвідомості особи, яка їх застосовує та з`ясовує їх сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст.80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та дотримуватися правил суддівської етики.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

У п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки ,що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 року, у справі №5-15п12).

Згідно ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в рішеннях у справах «Микаллеф проти Мальти», «Мезнарич проти Хорватії», в демократичному суспільстві суди повинні вселяти довіру. Тому кожний суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників цивільного процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необ`єктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві.

Так, слідчий суддя при дослідженні обставин заявленого самовідводу, вважає, що у заяві не зазначено прямих підстав , які б викликали сумнівів, що слідчий суддя ОСОБА_3 буде упередженим при розгляді даного обшуку.

Разом з цим, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та Бангалорських принципів поведінки судді, слідчий суддя, з метою унеможливлення виникнення сумнівів щодо упередженості слідчого судді ОСОБА_3 та для забезпечення ухвалення об`єктивного судового рішення у справі, на підставі ч. 1 ст. 75 КПК України, прийшов до висновку про задоволення заяви про самовідвід.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 81, 32, 34 КПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити.

Відвести слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_3 від розгляду провадження 757/32337/24-к за клопотанням Заступника Генерального прокурора ОСОБА_4 про надання дозволу на проведення обшуку у кримінальному провадженні №0000681.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5