ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1715/24 Справа № 204/8302/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2024 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця рф, громадянина рф, з вищою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст.152, ч.2 ст.122 КК України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування, а саме до 26 жовтня 2024 року, за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України (далі- КПК) на підозрюваного ОСОБА_7 покладено такі обов`язки:

- прибувати за вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, а саме: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога» та подальшого невідкладного повернення до житла;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками у кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснено підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК, працівники поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Так, 11.03.2024 року близько 12.15 годин ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи у кімнаті №1 комплексу кафе автомийки "47 атмосфер", за адресою: АДРЕСА_3 , з метою отримання грошових коштів від ОСОБА_11 , вступивши у попередню змову зі своїми охоронцями ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , застосовуючи насильство небезпечне для життя та здоров`я особи, спричинивши фізичний біль, заподіюючи ударів кулаками обох рук та ніг по голові, тулубу потерпілому ОСОБА_11 , вимагали виплатити грошові кошти у сумі 14 000 доларів США за неіснуючий борг.

Після чого ОСОБА_7 , погрожуючи фізичною розправою, змусив потерпілого ОСОБА_11 роздягнутись до нижньої білизни, заподіюючи йому фізичних страждань та болю, з метою змусити виконати заявлені вимоги.

Далі, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , у кімнаті №1 комплексу кафе автомийки "47 атмосфер", за адресою: АДРЕСА_3 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , усвідомлюючи небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, змушуючи ОСОБА_11 погодитись на вимогу виплатити 14 000 доларів США, продовжили наносити йому ударів кулаками в область голови, потилиці, вушної раковини та щелепи, від яких ОСОБА_11 втратив рівновагу та впав на підлогу. ОСОБА_13 , ОСОБА_15 піднімаючи ОСОБА_11 з підлоги, розірвали на ньому спідню білизну. Далі ОСОБА_11 самостійно підвівся на ноги та сів на диван, прикриваючи свої геніталії розірваною спідньою білизною (трусами).

ОСОБА_7 , перебуваючи у вищевказаному приміщенні, 11.03.2024 року близько 12.25 год, сидячи на кріслі навпроти потерпілого ОСОБА_11 , керуючись раптово виниклим умислом, направленим на зґвалтування, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , почав погрожувати ОСОБА_11 вчинити щодо нього насильницькі дії сексуального характеру, пов?язані з анальним проникненням в тіло, з використанням скляної пляшки.

Далі, ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , реалізовуючи свій раптово виниклий умисел направлений на зґвалтування ОСОБА_11 , тобто вчинення дій сексуального характеру, пов?язаних з анальним проникненням в тіло, з використанням скляної пляшки, без добровільної згоди потерпілого, вказав ОСОБА_15 з ОСОБА_13 тримати ОСОБА_11 на дивані. Після чого ОСОБА_15 , ОСОБА_13 підійшли до ОСОБА_11 та почали утримувати силою його на дивані за ноги та плечі, намагаючись покласти на правий бік, в цей час ОСОБА_7 схопив зі столу скляну пляшку «Coca-Cola» підійшов також до ОСОБА_11 та почав наносити нею численні удари в область анального отвору не менше 5-7 ударів, намагаючись зґвалтувати, тобто вчинити дії сексуального характеру пов?язані із анальним проникненням в тіло ОСОБА_11 з використанням скляної пляшки без його добровільної згоди, але ОСОБА_11 чинив опір та не дав можливості вчинити вказані дії, у зв?язку з чим ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.

Нанесені ОСОБА_7 11.03.2024 року приблизно о 12.30 год умисні численні удари скляною пляшкою ОСОБА_11 прийшлися на куприк, внаслідок чого йому заподіяно тілесні ушкодження у виді закритої хребтово-спинномозкової травми з переломами поперечних відростків 2-го, 3-го та 4-го поперекових хребців справа - за своїм характером відносяться до ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров?я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року Лоб термін зрощення кісткової тканини понад 21-ну добу. ОСОБА_7 на свій мобільний телефон знімав побиття потерпілого та вчинення дій сексуального характеру, пов?язані із анальним проникненням в тіло ОСОБА_11 з використанням скляної пляшки без його добровільної згоди, змушуючи останнього висловлювати на свою адресу образливі слова, які принижують честь і гідність людини, погрожуючи розповсюдженням знятого відеозапису близьким родичам і у соціальні мережі, у разі якщо він не виплатить їм 14 000 доларів США, та звернеться до правоохоронних органів, тобто залякував потерпілого про не можливість його звернення до правоохоронних органів та уникнення вказаних осіб відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень відносно потерпілого.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ознаками ч.2 ст.15, ч.3 ст.152 КК, як замах на вчинення дій сексуального характеру, пов?язаних із анальним проникненням в тіло іншої особи з використанням будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене групою осіб, а також за ч.2 ст.122 КК, як вчинення умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, вчинених з метою залякування та примусу до певних дій.

16.08.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.122 КК.

28.08.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.152, ч.2 ст.122КК.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку із незаконністю, необґрунтованістю, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням норм кримінального процесуального закону.

В обгрунтування зазначає, що попри те, що слідчий суддя зробив вірний висновок про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_16 інкримінованих йому злочинів, слідчий суддя не взяв до уваги наведені стороною обвинувачення ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні. Так, про наявність існування ризику переховування свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а також відсутність у останнього міцних соціальних зв`язків, утриманців та офіційного місця роботи. Про наявність існування ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні свідчить встановлена КПК процедура отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, передбачена ч.ч.1,2 ст.23 та ст.224 КПК, а також можливість вчинення підозрюваним стосовно останніх насильницьких дій та залякування.

При цьому вважає, що посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного є безпідставними, оскільки його належна поведінка обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу.

Таким чином, з урахуванням вищевказаних обставин та того, що ОСОБА_7 фізично та психічно здоровий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на переконання прокурора, інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не може бути достатнім для запобігання встановленим ризикам, передбаченим ст.177 КПК та у даному випадку не має підстав для визначення розміру застави, відповідно до ч.3 ст.183 КПК.

Водночас сторона обвинувачення зазначає, що під час розгляду клопотання слідчий суддя проігнорував клопотання прокурора щодо оголошення перерви з метою надання копії відеозапису слідчого експерименту від 29.03.2024 року за участю потерпілого ОСОБА_11 на якому він показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень, та який з технічних причин не вдалося дослідити в судовому засіданні.

Крім того вказує, що під час судового засідання слідчим суддею також було порушено вимоги кримінального процесуального закону, оскільки під час розгляду клопотання захисником підозрюваного ОСОБА_9 були надані якісь документи, на підставі яких слідчий суддя виніс оскаржуване рішення, однак ці документи не були надані прокурору перед та під час судового засідання, та слідчий суддя не з`ясував у прокурора чи ознайомлювався він з документами та його думку щодо можливості долучення їх до матеріалів справи.

Поміж іншого в поданій апеляційній скарзі апелянт зазначає, що слідчий суддя безпідставно надав перевагу словам підозрюваного ОСОБА_7 , які вплинули на ухвалення такого рішення та які не знаходять свого документального підтвердження, а саме тому, що напередодні судового засідання підозрюваний дізнався, що він є батьком дитини, але не офіційно, з 2014 року приймає участь у бойових діях, офіційно працевлаштований, має погане самопочуття, потребує операцій і не може утримуватися під вартою. При цьому, згідно відповіді на запит від філії державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України у Дніпропетровській та Донецькій областях» від 29.08.2024 року №2/406-1006-4 ОСОБА_7 за станом здоров`я може бути прийнятий до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» з наявними медичними документами.

З огляду на викладене прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2024 року та постанови нову, якою задовольнити у повному обсязі клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 строком на 60 діб.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, вислухавши думку підозрюваного та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили відмовити у її задоволенні, а рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону не в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Відповідно до положень ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Згідно позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями ч.4 ст.194 КПК передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За змістом положень частини першої та другої статті 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та обираючи стосовно нього інший більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст.152, ч.2 ст.122 КК, а також на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні. Ці висновки не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим, на думку колегії суддів, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, обставини вчинення злочинів, які направлені проти моральності, роль підозрюваного у їх вчиненні, а також дані, що характеризують особу підозрюваного, зокрема, його сімейний та майновий стан, стан здоров`я, а також повідомлення ОСОБА_7 про підозру в рамках об`єднаного кримінального провадження №0000262 від 12.03.2024 у вчиненні ще ряду умисних злочинів, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.146 ч.3 ст.357 КК, та наявність у нього громадянства рф, яка є державою-агресором, обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 під час досудового розслідування, а покладені на нього ч.5 ст.194 КПК обов`язки не будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання заявленим стороною обвинувачення та встановленим під час апеляційного розгляду ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК.

Натомість апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості ухвалити інше рішення у цій справі з огляду на завершення на час апеляційного розгляду строків досудового розслідування та надання сторонам доступу до матеріалів досудового розслідування в порядку ст.290 КПК, в межах якого стороною обвинувачення було подано до слідчого судді та розглянуто клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Однак колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що вищевказані обставини можуть бути враховані стороною обвинувачення в разі, якщо буде ініційовано перед судом питання про зміну підозрюваному запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2024 рокупро застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування, тобто до 26 жовтня 2024 року та покладенням відповідних обов`язків - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4