У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 07.03.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 Кримінального кодексу України -

в с т а н о в и в:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

21.08.2024 захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 засобами електронного зв`язку подав клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 07.06.2024 в кримінальному провадженні № 0000025, яке вилучене в ході обшуку службового кабінету ОСОБА_4 зокрема, грошові кошти купюрами номіналом по 500 грн.: ЄЗ34006084 ЄИ9600901 АВ4151318 ХЕ2089871 ГБ4210008 ЄГ6031065 ЕЖ3916229 ЕА9584615 ЕЗ1383948 ЄД0620667, купюра номіналом 100 грн., ЕА8574872, купюра номіналом 5 грн.: УЖ7954954, банківські картки АТ КБ «Приватбанк» за № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що підстави для арешту вказаних речей відпали, оскільки вищевказане майно належить ОСОБА_4 , крім однієї банківської карти його матері. Грошові кошти є його власністю та не є тими, що вручались заявнику. Дані речі взагалі не мають доказового значення, оскільки не місять на собі слідів злочину. Крім цього, вказав, що банківські карти є засобом доступу до банківського рахунку, одна з яких іншої особи. Без них мати ОСОБА_4 та він не можуть скористатись грошовими коштами для проживання.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений та захисник підтримали подане клопотання, просили його задовольнити.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення поданого клопотання в частині скасування арешту на грошові кошти, оскільки санкція статті передбачає конфіскацію майна, а грошові кошти належать обвинуваченому. Щодо скасування арешту на банківський картки, зазначив, що такі оглянуті, арешти на банківськи рахунки не накладалися, а тому залишив вирішення клопотання в цій частині на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали поданого клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2024 по справі №308/8969/24 (провадження №1-кс/308/3095/24), задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0000025 від 07.03.2024 та накладено арешт, зокрема, на грошові кошти купюрами номіналом по 500 грн.: ЄЗ34006084 ЄИ9600901 АВ4151318 ХЕ2089871 ГБ4210008 ЄГ6031065 ЕЖ3916229 ЕА9584615 ЕЗ1383948 ЄД0620667, купюра номіналом 100 грн., ЕА8574872, купюра номіналом 5 грн.: УЖ7954954, банківські картки АТ КБ «Приватбанк» за № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 .

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 3 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ч.1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявляти клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п. 46 рішення у справі "Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Згідно вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішені питання про арешт майна суд також повинен врахувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

Суддею встановлено, що на даний час з вказаним транспортним засобом проведені всі необхідні слідчі дії, даний транспортний засіб не є власністю обвинувачених, а належить третій особі, яка не має жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні

Виходячи із вищезазначеного, враховуючи зміст клопотання та додані до нього матеріали, вважаю, що клопотання про скасування арешту майна обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині скасування арешту на банківські картки, вилучені в обвинуваченого, оскільки прокурором не аргументовано яке доказове значення для справи такі мають.

Однак, твердження захисника про те, що відпала потреба у накладенні арешту на вилучені в обвинуваченого грошові кошти не знайшла свого підтвердження, так як захисником не надано жодних доказів законності їх походження чи інших доказів, які підтверджують його доводи про те, що такі є власністю ОСОБА_4 та не містять на собі слідів злочину.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 309, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2024 по справі № 308/8969/24 (провадження 1-кс/308/3094/24) на банківські картки АТ КБ «Приватбанк» за № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 .

В задоволенні решти клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя ОСОБА_1