Провадження №1-кп/638/2045/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорки ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали кримінального провадження № 0002030 від 30 вересня 2024 року стосовно

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новгород- Волинський Житомирської області, українця, громадянина України, пенсіонера, інваліда 2 групи, з середньою освітою, одруженого, утриманців не має, зареєстрованого та такий що фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,

встановив:

Відповідно до ст. 178 Цивільного кодексу України, п.п. 1-4, 9, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, додатку №1, затвердженого п.1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 №2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 2.3.2, 2.6, 8.1, 8.3, 8.8, 8.9, 12.1, 12.2, 12.17 (далі Постанова), «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України. Право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів здійснюється на підставі передбачених законом дозволів.

Однак, ОСОБА_4 у невстановлений судовоми розглядом час та місці, але не пізніше 17 год. 39 хв. 29.09.2024, знайшов, тим самим придбав, ручну гранату типу «Ф-1» споряджену підривачем «УЗРГМ», яка відповідно до висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України №КСЕ-19/121-24/29426 від 24.10.2024 року, належить до категорії бойових припасів, після чого усвідомлюючи, що вказана граната «Ф-1» є бойовим припасом, без передбаченого Положенням про дозвільну систему, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12 жовтня 1992 року (зі змінами), та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року (зі змінами), дозволу, став незаконно носити при собі.

Так, 29.09.2024 о 17 год. 45 хв. ОСОБА_4 проходячи поблизу з буд. АДРЕСА_2 , був виявлений працівниками УПП в Харківській області ДПП поліцейськими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яким під час спілкування ОСОБА_4 добровільно видав ручну гранату типу «Ф-1» споряджену підривачем «УЗРГМ», яку дістав із зовнішньої кишені своєї куртки. Після чого, у період часу з 19 год. 11 хв. до 19 год. 18 хв., старшим слідчим СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_7 , за участі спеціалістів-вибухотехніків УВТС ГУНП в Харківській області проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого було вилучено ручну гранату типу «Ф-1» із підривачем «УЗРГМ», яка належить до категорії бойових припасів.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у носінні та придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що він 29 вересня 2024 року близько 17.00 години гуляв з собакою. Собака біля паркану школи № 150 в місті Харкові знайшла гранату, він її забрав та помістив до кишені куртки, і пішов далі гуляти з собакою, у подальшому біля гаражів побачив хлопців, які вживали спиртні напої, він підійшов до них почав спілкуватись, і коли поспілкувався, показав гранату, хлопці не відреагували, тоді він сховав гранату та пішов далі, після чого на сусідній вулиці був зупинений працівниками поліції та не сперечаючись поклав гранату на землю. Розкаювався у скоєному, вказав, що зробив висновки для себе, просив не карати суворо.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто придбання, носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , пенсіонер, має інвалідність пов`язану з опорно-руховим апаратом, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, утриманців не має.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, обставин які обтяжують покарання суд не встановив.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів, суд вважає за можливе призначити покарання з застосуванням ст. 75,76 КК України.

Судові витрати необхідно стягнути з ОСОБА_4

Запобіжний захід не обирався.

Позовні вимоги не заявлені.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_4 , якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1(один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід не обирався.

Обраховувати іспитовий строк з 05 листопада 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави суму судових витрат на проведення судової вибухотехнічної експертизи в розмірі 7959,00 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 00 копійок) гривень.

Речові докази: відеофайли на диску, визнані речовими доказами постановою від 18 жовтня 2024 року-зберігати з матеріалами справи, речові докази, визнані постановою про визнання речовими доказами від 30 вересня 2024 року, передані до камери зберігання речових доказів за квитанцією 3345 від 29 жовтня 2024 року - знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурорці негайно вручити копію вироку.

Повний текст вироку складений 05 листопада 2024 року.

Суддя ОСОБА_1