Справа № 946/5106/24
Провадження № 1-кс/946/1623/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

скаржника - ОСОБА_3 ,

слідчого - ОСОБА_4 , прокурора - ОСОБА_5 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 03.06.2024 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ст.356 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

21.06.2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою, якою просив скасувати постанову слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 03.06.2024 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 14.06.2024 року ОСОБА_3 отримав постанову слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 03.06.2024 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України, під час ознайомлення з якої було встановлено, що слідчим СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 під час винесення оскаржуваної постанови не було враховано матеріальну та моральну шкоду завдану ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням. Більш того, під час винесення зазначеної постанови слідчим не було враховано матеріали запиту в рамках ст. 93 КПК України та відповіді міського голови м. Ізмаїл ОСОБА_7 від 26.06.2023 року де дії ОСОБА_8 підпадають під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 в повному обсязі вимоги поданої скарги підтримав, просив її задовольнити та зазначив, що постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим повинна бути скасованою.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні скарги, зазначаючи, що відсутні підстави для скасування оскарженої постанови про відмову у задоволенні клопотання.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення скаржника, слідчого та прокурора, слідчий суддя дійшов висновку, що оскаржена постанова слідчого про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим підлягає скасування з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 190, ст. 356 КК України.

Положення статті 2 КПК України визначають, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до п. 18 ч.1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

В свою чергу, ч.1 ст. 55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Разом з тим, у разі встановлення факту неможливості визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення особа, яка приймає відповідне процесуальне рішення у будь-якому випадку має сформувати свої висновки у такий спосіб, що б вони кореспондували нормам ч. 5 ст. 55 КПК України, оскільки таке процесуальне рішення є кінцевим фактично для особи у кримінальному провадженні, відповідно має бути вмотивованим та зрозумілим, тобто відповідати критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Згідно ч.5 ст.110 КПК України, постанова слідчого повинна складатися з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

Мотивувальна частина постанови повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

В обґрунтування слідчим в постанові зазначено, що 12.04.2024 р. прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури прийняте рішення про об`єднання матеріалів кримінального провадження № 0000083, № 0000190 в одне кримінальне провадження № 0000083.

Так, до слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшло подане заявником клопотання, яке зареєстроване за вх. № Д-333 в рамках кримінального провадження № 0000190 від 07.02.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, щодо визнання потерпілим по вищевказаному кримінальному провадженні.

19.04.2024 старшим слідчим ОСОБА_6 було винесено постанову про відмову у визнання ОСОБА_3 потерпілим по вищевказаному кримінальному провадженні. В подальшому, ухвалою слідчого судді від 27.05.2024, за заявою ОСОБА_3 , постанову старшого слідчого ОСОБА_6 про відмову у визнанні потерплим було скасовано. Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що в ході розгляду клопотання слідчий виніс постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, оскільки відсутні відомості про те, що ОСОБА_3 являється власником підвального приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тому ОСОБА_3 не було завдано матеріальної шкоди. При цьому, слідчий суддя зазначив, що слідчим не було надано оцінку доводам ОСОБА_3 про завдання йому матеріальної шкоди на суму 316589 грн.

В ході досудового розслідування, ОСОБА_3 було допитано в якості свідка, де в ході допиту, останній зазначив, що не є власником підвального приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_1 , мало того ОСОБА_3 було подано цивільний позов з вищевказаних питань, але йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, враховуючи що підвальне приміщення (частина підвального приміщення) не належить ОСОБА_3 , йому не може бути спричинена майнова шкода.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Із матеріалів кримінального провадження, відповідно до копії договору № 3 В/4/П «Об участии в совместном строительстве обьекта «Подземный паркинг» по адресу город Измаил, угол улиці адмирала Холостякова и улиці Бессарабской 62-А/10-А» встановлено що ОСОБА_3 є інвестором будівництва вищевказаного об`єкта. Відповідно до розписки від 25.05.2011 року. Встановлено, що ОСОБА_3 передав ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 64000 грн. (еквівалент 8000 долл. США).

Тобто, наявність інвестиційного договору або, в даному випадку, договору «Об участии в совместном строительстве обьекта «Подземный паркинг» по адресу город Измаил, угол улиці адмирала Холостякова и улиці Бессарабской 62-А/10-А» не є підставою для визнання за ОСОБА_3 права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості.

Відповідно до заяви про вчинення кримінального правопорушення, гр. ОСОБА_3 просить вжити заходів до начальника КП «Ізмаїльського МБТІ» ОСОБА_8 , у зв`язку із тим, що вона, зі слів ОСОБА_3 , вчинила кримінальне правопорушення, чим сприяла оформленню ОСОБА_9 права власності на підвальне приміщення за вищевказаною адресою.

Тобто, кримінальне провадження № 0000190 порушено щодо можливих неправомірних дій з боку начальника КП «Ізмаїльського МБТІ» ОСОБА_8 , а не ОСОБА_9 , якому, відповідно до розписки від 25.05.2011 ОСОБА_3 передав грошові кошти у розмірі 64000 грн. (еквівалент 8000 дол. США).

Крім того, відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_3 звертався із цивільним позовом з аналогічного питання, що є предметом доказування в рамках кримінального провадження № 0000190, справа № 500/504/17, але ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні його позовних вимог судом першої та другої інстанції. Наразі справа розглядається судом касаційної інстанції.

Тобто, з приводу вказаного факту судом вже було надано правову оцінку доводам ОСОБА_3 та було прийняте рішення відмовити у задоволенні його вимогам.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні слідчим на надано належної оцінки доводам викладеним ОСОБА_3 в заяві про вчинення кримінального правопорушення зареєстрованої в Ізмаїльському РВП ГУНП в Одеській області 25.01.2024 року, яка в подальшому стала підставою для внесення 07.02.2024 року відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідувань № 0000190 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та доводам викладеним ОСОБА_3 в клопотанні про визнання потерпілим по вказаному кримінальному провадженню, зареєстрованому в Ізмаїльському РВП ГУНП в Одеській області 17.04.2024 року.

Так, прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури, 12.04.2024 прийняте рішення про визначення підслідності та об`єднання матеріалів кримінальних проваджень № 0000569, 0000190 та №0000083 в одне провадження за № 0000083.

В оскарженій постанові слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 03.06.2024 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України слідчим зазначається, що кримінальне провадження № 0000190 порушено щодо можливих неправомірних дій з боку начальника КП «Ізмаїльського МБТІ» ОСОБА_8 , а не ОСОБА_9 , якому, відповідно до розписки від 25.05.2011 ОСОБА_3 передав грошові кошти у розмірі 64000 грн. (еквівалент 8000 дол. США).

Разом з тим, слідчим не приймається до уваги та не надається оцінка доводам ОСОБА_3 про те, що саме нібито за сприяння начальника КП «Ізмаїльського МБТІ» ОСОБА_8 в подальшому ОСОБА_9 оформив за собою право власності на підвальне приміщення будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно ОСОБА_9 не виконав вимоги договору «Об участии в совместном строительстве обьекта «Подземный паркинг» по адресу город Измаил, угол улиці адмирала Холостякова и улиці Бессарабской 62-А/10-А», що призвело до завдання ОСОБА_3 майнової та моральної шкоду.

Таким чином, заявником ОСОБА_3 обґрунтовуються відповідно до вимог ч.1 ст. 55 КПК України підстави для визнання потерпілим, а в свою чергу слідчим в оскаженій постанові не наводяться узгодженні між собою доводи щодо відмови у визнанні потерпілим відповідно до вимог ч. 5 ст. 55 КПК України, з урахуванням доводів ОСОБА_3 про те, що саме за сприяння начальника КП «Ізмаїльського МБТІ» ОСОБА_8 . ОСОБА_9 оформлено за собою право власності на підвальне приміщення вищевказаного будинку та не виконано умови вказаного договору про участь в спільному будівництві об`єкту «Підземний паркінг».

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова не є вмотивованою, в ній відсутня повна та вичерпна оцінка доводів заявника ОСОБА_3 , який звернувся з клопотанням про визнання потерпілим.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.22 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 03.06.2024 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.190, ст.356 КК України та скасовує постанову слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 03.06.2024 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ст.356 КК України.

Керуючись ст. ст. 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 03.06.2024 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.190, ст.356 КК України -задовольнити.

Постанову слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 03.06.2024 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ст.356 КК України - скасувати.

Зобов`язати слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про визнання потерпілим від 17.04.2024 року по кримінальному провадженні № 0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ст.356 КК України.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 18 липня 2024р.

Слідчий суддя: ОСОБА_1