Справа № 132/2070/24
Провадження №11-кп/801/1125/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000183, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 06.05.2024 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 серпня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Первомайське Калинівського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, працюючого охоронником ТОВ «Наша Ряба», раніше судимого:

-11.11.2003 Калинівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік;

-05.03.2004 Калинівським районним судом Вінницької області за ст. 186 ч. 2, 71 КК України до 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

-03.08.2007 Калинівським районним судом Вінницької області за ст. 185 ч. 3, 198, 263 ч. 2, 395, 70, 71 КК України до 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

-04.09.2007 Калинівським районним судом Вінницької області за ст. 309 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 3 (трьох) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі;

-22.10.2010 Калинівським районним судом Вінницької області за ст. 309 ч. 2, 395, 186 ч. 2, 70, 71 КК україни до 6 (шести) років позбавлення волі;

-04.08.2015 Калинівським районним судом Вінницької області за ст. 185 ч. 3, 71 КК України до 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

-12.12.2919 Калинівським районним судом Вінницької області за ст. 186 ч. 3, 395, 70 КК України до 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 серпня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Почток строку покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зараховано попереднє ув`язнення з 06.05.23024 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в розмірі 8288 (вісім тисяч двісті вісімдесят вісім) гривень 32 копійки.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_7 04.05.2024 близько 21 години 50 хвилин підійшов до огородженого металевою сіткою домоволодіння АДРЕСА_2 , на території якого побачив автомобіль марки «ВАЗ-21099» д.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору, у цей час у нього виник умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом. Реалізуючи який, ОСОБА_7 розуміючи протиправний характер своїх дій та те, що він посягає на транспортний засіб, який йому не належить, діючи умисно, повторно, маючи корисливий мотив та прямий умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою використання його як засобу пересування, протиправно, всупереч волі власника, без його згоди, в тому числі на проникнення на територію домоволодіння (земельну ділянку) і без законних підстав, самостійно відчинив ворота та проник на територію домоволодіння, підійшовши до автомобіля марки «ВАЗ-21099» д.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору, відкрив незачинені на замок водійські дверцята, проник у салон автомобіля, де побачив ключ у замку запалення. ОСОБА_7 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, запустив двигун вказаного автомобіля «ВАЗ-21099», виїхав за межі домоволодіння потерпілого та поїхав у напрямку села Михайлин Хмільницького району, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 , відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/102-24/8871-АВ від 11.06.2024, майнової шкоди на суму 52417,98 гривень.

Дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше сховище.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 липня 2024 року в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить зменшити призначене покарання до 5 (п`яти) років позбавлення волі та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком відповідно до положень ст. 75 КК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом не враховано повне визнання вини обвинуваченим та відсутність майнових претензій з боку потерпілого. Також судом не умотивовано неможливість призначення більш м`якого покарання або звільнення від його відбування з випробуванням.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги захисника з підстав, викладених в ній, та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту вважаючи вирок суду, в тому числі і в частині призначеного покарання, законним і обґрунтованим.

Інші учасники судового провадження будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду в судове засідання не з`явились, про поважність причин неприбуття не повідомили. З урахуванням вимог апеляційної скарги прокурора в якій не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, такі обставини відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджають апеляційному розгляду.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступ учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд розглянув обвинувальний акт відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги захисника в частині призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості (є явно несправедливим) суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Також суд зазначає, що ч. 1 ст. 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де констатував, що згідно із законом ст. 75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

У цьому провадженні місцевий суд установив, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів. Щодо особи винного, місцевим судом установлено, що ОСОБА_7 має значну кількість незнятих та непогашених судимостей, у тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності (а. п. 182-184), що у свою чергу вплинуло на кваліфікацію дій особи за кваліфікуючою ознакою повторності вчинення злочину. Кримінальне правопорушення, за яке засуджено обвинуваченого, вчинено останнім невдовзі після закінчення умовно-дострокового терміну, на який він був звільнений від відбування покарання за попереднім вироком. Також установлено, що ОСОБА_7 негативно характеризується за місцем проживання (а. п. 178). Відповідно до складеної органом пробації досудової доповіді установлено високий ризик вчинення особою повторних кримінальних правопорушень та високий ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб (а. п. 134-137). Окрім того, попри відсутність майнових претензій з боку потерпілого, обвинуваченим не вжито заходів до відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок пошкодження належного потерпілому транспортного засобу.

Таким чином сукупність оцінених судом доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення та даних про особу винного очевидно не дають підстави для звільнення винного від відбування покарання з випробуванням, оскільки навіть за умови покладення на обвинуваченого обов`язків, які передбачають комплекс заходів, спрямованих на корекцію соціальної поведінки або її окремих проявів, формування соціально сприятливих змін особистості, які можливо об`єктивно перевірити, не здатні забезпечити виправлення і перевиховання обвинуваченого без відбування покарання.

За наведених обставин суд не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 серпня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000183, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 06.05.2024 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду Касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той самий трок з моменту вручення копії ухвали.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: