Справа № 308/9175/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000903 від 07.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м.Ужгород, Закарпатської області, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , на даний час проживає за адресою АДРЕСА_3 , у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

24.02.2022 року у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому не одноразово продовжувався, востаннє - Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023 з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Так, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07 травня 2023 року близько 00 години 45 хвилин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільну небезпечність та протиправність, знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , реалізуючи свій корисливий, мотив незаконного збагачення за рахунок чужого майна, підійшов до потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка сиділа на сходах та відкрито викрав мобільний телефон марки «Motorola moto G32 6/128», червоного кольору, IEMI: НОМЕР_1 , після чого побіг у невідомому напрямі.

Указаними умисними діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 3150,00 гривень ( три тисячі сто п`ятдесят гривень).

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинений в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні прокурор просив визнати ОСОБА_4 , винним та призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті. Пояснив, що він з другом 07 травня 2023 року біля опівночі проходили поруч ОСОБА_7 , вже було пізно, він думав, що вона спить біля під`їзду, взяв телефон, вони пішли далі, а Люба побачила. Не чув що вона йому кричала, він хотів повернути телефон, коли повернувся було багато поліції він злякався, вирішив поверне зранку телефон, але його забрали в поліцію. Телефон повернув вже в поліції. Попросив вибачення у потерпілої. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати. Просив врахувати, що він працює неофіційно вантажником на ринку Краснодонців, хоче здавати іспити для отримання водійського посвідчення, щоб працювати водієм. Одружився, має на утриманні дитину, потерпіла претензій не має до нього.

Захисник обвинуваченого просив врахувати пом`якшуючі обставини справи, та застосувати відносно ОСОБА_4 покарання в порядку вимог статті 69 КК України.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавала. В судовому засіданні 26.02.2024 року пояснила, що сиділа на стугеньках біля під`їзду, слухала музику. Було темно, коли підійшли знайомі їй хлопці, один взяв телефон і вони пішли далі. На її думку хлопці вирішили пошуткувати, але було пізно, оскільки вона написала заяву в поліцію. Телефон їй повернули в поліції.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що 07 травня 2023 року сидів з другом ОСОБА_9 на лавочці, бачили як двоє хлопців в шортах та кофтах, пробігали поруч. Було це приблизно опівночі по вул. Декабристів. Потім підійшов поліцейський запитав чи когось бачили.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами ст. 337 КПК України.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, його винуватість доводиться іншими зібраними у справі доказами, які досліджені в судовому засіданні.

Зокрема: показаннями потерпілої ОСОБА_6 наданими в судовому засіданні; рапортом від 07.05.2023 року, згідно якого від ОСОБА_6 надійшло повідомлення на лінію 102 про те, що біля підїзду будинку 2 невідомих викрали телефон, один запитав яка година, другий вирвав з рук телефон та побігли сторону 5-поверхівки. Телефон марки Моторола; протоколом прийняття заяви від 07.05.2023 року, в якій ОСОБА_6 просить притягнути до відповідальності невідому їй особу, який 07.05.2023 року приблизно о 00 год. 25 хв. відкрито заволодів її мобільним телефоном; протоколом огляду місця події від 07.05.2023 року із фототаблицею до нього, під час якого встановлено та оглянуто місце вчинення злочину; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 07.05.2023 року, згідно якого ОСОБА_4 було затримано, в приміщенні адміністративної будівлі Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатської області ОСОБА_4 з кишені виклав мобільний телефон марки «Motorola», червоного кольору; звітом про оцінку №137-05-223 від 07.05.2023 року згідно якого вартість мобільного телефону марки «Motorola moto G32 6/128», червоного кольору становить 3150 гривень станом на 07.05.2023 року; протоколом огляду предмета від 07.05.2023 року із фототаблицею до нього, під час якого встановлено та оглянуто мобільний телефон марки «Motorola moto G32 6/128», червоного кольору; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 23.05.2023 року за участю потерпілої ОСОБА_6 , яка впізнала ОСОБА_4 як особу, яка 07.05.2023 року за адресою АДРЕСА_4 відкрито заволоділа її мобільним телефоном; постановою про зняття показань з технічних приладів від 07.05.2023 року з камер відео спостереження, яка встановлена на фасаді будинку АДРЕСА_4 (Декабристів); протоколом зняття показань з технічних приладів від 08.05.2023 року; протоколом огляду відеозапису від 08.05.2023 року оптичного сд-диску з камер відео спостереження, яка встановлена на фасаді будинку АДРЕСА_4 (Декабристів), який досліджено в судовому засіданні. Згідно дослідженого відеозапису вбачається, що на такому зображено двох осіб чоловічої статті худорлявої тіло будови, середнього зросту, та одну особу жіночої статі,яка сидить на сходах перед будинком АДРЕСА_4 , біля неї знаходиться предмет схожий на мобільний телефон. Особа 1 одягнута в кофту чорного кольору з жовтим написом на грудях на голові капюшон, штани чорного кольору з білим написом та взуття темного кольору. Особа 2 одягнута в кофту темного кольору, з написом сірого кольору у виді букви Н, штани чорно-сірого кольору та взуття червоного кольору. Особа 2 підходить до жіночої статі (особи 3) та веде розмову, далі піднімає предмет схожий на мобільний телефон, який лежить на землі біля лівої ноги особи №3 та біжить з ним в невідомому напрямку, тримаючи його в лівій руці, а за особою №2 біжить особа №1; запитом слідчого від 22.05.2023 року в порядку ст. 93 КПК України начальнику Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області про надання відеозаписів за період часу з 10 год. 30 хв. по 11 год. 30 хв. 07.05.2023 року з камер внутрішнього відеонагляду розташованих в адміністративній будівлі; відповіддю про надання запитуваного відеозапису; протоколом огляду відеозапису від 23.05.2023 року оптичного сд-диску з камер відео нагляду розташованих в адміністративній будівлі Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, ), який досліджено в судовому засіданні. Згідно дослідженого відеозапису вбачається, що на такому зображено як Особа №1 ( ОСОБА_4 ) одягнений в кофту темного кольору, з написом сірого кольору у виді букви Н, штани чорно-сірого кольору та взуття червоного кольору. Особа №2 ( ОСОБА_10 ) одягнута в кофту чорного кольору з жовтим написом на грудях на голові капюшон, штани чорного кольору з білим написом та взуття темного кольору. Особа №3 поліцейський одягнений в поліцейську форму. На відеозаписі зафіксовано як ОСОБА_4 дістає з правої кишені своїх штанів предмет схожий на мобільний телефон червоного кольору, та ставить його на стіл; постановою слідчого від 24.05.2023 року визнано речовим доказом сд диск з відеозаписом; згідно заяв від потерпілої ОСОБА_6 така отримала для зберігання мобільний телефон марки «Motorola moto G32 6/128», червоного кольору.

Від допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в судовому засіданні сторони кримінального провадження відмовились.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, вважає із достовірністю встановленими та доведеними викладені у вироку фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, та вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України.

Грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

При цьому, суд також враховує те, що розпочавши викрадення мобільного телефону таємно, обвинувачений не припинив ці дії при викритті потерпілою, не зреагувавши на зауваження останньої, а тому вказані дії кваліфіковано вірно саме як такі, що перейшли у грабіж, що крім показань потерпілої підтверджується іншими доказами у справі. Вказані показання потерпілої узгоджуються з іншими доказами, логічні та послідовні протягом всього провадження.

Суд оцінює, що обвинувачений у судовому засіданні визнав, що фактичні обставини відповідають суті тих подій, які викладені в обвинувальному акті, та з урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, об`єктивних сумнівів у доведеності вини ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст.186 КК України, у суду не має.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання, допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків в судовому засіданні та дослідивши матеріали кримінального провадження, прийшов до висновку, що винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

При цьому, сторони кримінального провадження були вільними у реалізації своїх процесуальних прав.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

З врахуванням обсягу доказів, які досліджувались у судовому засіданні, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), за ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

При обранні виду та міри покарання ОСОБА_4 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, санкція якого передбачає: покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до десяти років, є умисним злочином, дані про особу, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, та відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, призначає покарання необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, про що свідчила його поведінка в судовому засіданні, засудив свою протиправну поведінку, у зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, неофіційно працевлаштувався, вказані обставини не заперечувались сторонами провадження. Потерпіла цивільний позов не подавала, мобільний телефон повернуто останній, а моральних або матеріальних претензій в судовому засіданні відносно обвинуваченого не висловлювала.

Також, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає перерахування застави на потреби ЗСУ, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 19.07.2023 р. у справі № 442/2407/22

Також, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує наявність у нього на утриманні малолітньої дитини віком до двох років, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обставин, що обтяжують покарання, встановлено не було.

Суд враховує, що ОСОБА_4 згідно довідки від 12.03.2024 ДОП СДОП ВП Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за місцем проживання позитивно характеризуються, скарг не надходило від сусідів, до адміністративної відповідальності не притягався. Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_12 21.03.2024 року. Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно відомостей матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 раніше не притягався до кримінальної відповідальності. Відомостей у матеріалах справи, що обвинувачений перебуває на обліку психіатра, нарколога відсутні, останній має постійне місце проживання.

При призначенні покарання суд враховує, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (див. п. 31 Рішення Sadocha v. Ukraine, заява № 77508/11), суд неодноразово повторював, що для того, щоб втручання було пропорційним, воно має відповідати серйозності вчиненого правопорушення, а санкція - серйозності злочину, який вона має покарати.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи (пункти 4.1., 4.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15рп/2004 «у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання)).

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, який відповідно до ст.12 КК відносяться до категорії тяжких; враховує пом`якшуючі обставини зазначені вище, розмір матеріальних збитків, завданих потерпілій особі 3150 грн., та те що згідно обвинувального акту матеріальну шкоду було відшкодовано, наслідки вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, потерпіла сторона не заявляла претензій матеріального або морального характеру, як і не заявляла цивільний позов. Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, неофіційно працевлаштований, є особою, молодою за віком, згідно наданої характеристики за місцем проживання позитивно характеризуються, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався, одружений, має на утриманні малолітню дитину.

Також суд враховує, що хоча обвинувачений і вчинив кримінальне правопорушення під час дії режиму воєнного стану, але злочин був вчинений на території м. Ужгород Закарпатської області, поза межами районів вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ.

Зазначене вище, з урахуванням особи винного, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину за ч. 4 ст. 186 КК України, а тому суд приходить до висновку, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України буде явно несправедливим, а тому зазначене відповідно до частини першої статті 69 КК України є підставою для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 статті 186 КК України.

За таких обставин суд доходить висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням частини першої статті 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Оцінюючи всі вищезазначені обставини щодо скоєних злочину у їх сукупності, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими, суд вважає, що розмір покарання ОСОБА_4 , за ч.4 ст. 186 КК України, з урахуванням статті 69 КК України, відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого та вважає, що лише таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення злочинів як ним самими, так і іншими особами.

З урахуванням двох, встановлених судом пом`якшуючих покарання обставин щодо обвинуваченого, які істотно знижують ступінь тяжкості злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та позитивних даних про особу обвинуваченого, суд керуючись статтями 65-67, 69 КК України, знаходить необхідним призначити ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, що буде необхідним і достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, з урахуванням відсутності у обвинуваченого судимостей, позитивних характеристик, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без відбування ним покарання, а тому до призначеного судом основного покарання слід застосувати ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши обвинуваченого від призначеного основного покарання з випробуванням на певний строк.

Суд, враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений за вчинене ним кримінальне правопорушення не уникнув, другорядну роль кари як мети покарання, вважає можливим звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України, з покладенням на нього передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Таке покарання, на переконання суду, є не лише співмірним протиправному діянню, а й необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів та запобігатиме вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Європейський суд з прав людини у справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року зазначив, що покарання, як втручання держави в особисте приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, наслідки, розмір завданої шкоди, його особу який вину у вчинені злочину визнав повністю, щиро покаявся, згідно обвинувального акту матеріальний збиток відшкодовано, цивільний позов не заявлено потерпілим, за місцем проживання характеризується позитивно, відомостей про перебування на обліку в лікаря нарколога відсутні, одружений, неофіційно працює, має на утриманні малолітню дитину та відсутність обтяжуючих обставин та призначає покарання за ч.4 ст. 186 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, та на підставі ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним та іншими особами кримінальних правопорушень.

Враховуючи всі встановлені обставини та дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , спосіб його життя, суд приходить до переконання, що його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства протягом іспитового строку, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та перевиховання, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і буде відповідати основним засадам та принципам індивідуалізації, обгрунтованості, гуманності, законності та справедливості призначення покарання, та дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії та стати на шлях виправлення в результаті проведення органами пробації профілактичних заходів.

Встановлені обставини свідчать про те, що мета кари - виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права - не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, що буде відповідати принципу розумності та справедливості і буде необхідним і достатнім видом покарання для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередженням вчинення нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

З моменту звільнення з під варти у зв"язку з внесенням застави особа вважається такою , до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави ( ч.4 ст. 202 КПК України) . Запобіжний захід у вигляді застави для ОСОБА_13 залишити без змін.

Під час досудового розслідування щодо ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з правом внесення застави , сума якої 53680 грн. 08.05.2023 року ОСОБА_4 був звільнений з під варти у зв`язку з внесенням застави у визначеному судом розмірі. Звільнення з під варти з внесенням застави мало наслідком також виконання обвинуваченим обов"язків.

Водночас, заставодавець, обвинувачений та його захисник, просили перерахувати заставу, а саме грошові кошти у сумі 53680 грн. на спеціальний рахунок НБУ для Збройних Сил України зважаючи на ситуацію в Державі, особисту громадську позицію, бажанням допомогти у фінансуванні ЗСУ, яке було підтримане обвинуваченим.

У постанові у справі № 442/2407/22 від 19.07.2023 Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду зробив висновок, що перерахування застави на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку ЗС України може розглядатися судом як пом`якшувальна обставина. Позиція обвинуваченого щодо передачі застави для ЗСУ в умовах воєнного стану є добровільною , він щиро бажає допомогти ЗСУ. Заставодавець не заперечує щодо передачі коштів. Тому суд в даному випадку перерахування застави для потреб ЗСУ визнає як пом`якшувальну обставину.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.

Відповідно до ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.7 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 №15 (в актуальній редакції), кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України. Застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку (п. 8 Порядку).

Разом з тим, Національний банк України 24.02.2022 ухвалив рішення відкрити спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.

В умовах воєнного стану, збройної агресії та проведення бойових дій на території України, необхідності забезпечення наповнення державного бюджету України перерахування заставодавцем ОСОБА_14 суми застави у розмірі 53680 грн. на потреби ЗСУ, що забезпечить досягнення завдань Кримінального Кодексу України, які полягають у забезпечення прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, у зв`язку з чим дане клопотання підлягає задоволенню.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні. Питання про речові докази слід вирішити, відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100,349,368-370,373,374,394,395 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та із застосуванням ст.69 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

На підставі статті 75 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

У відповідності зі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України покласти нагляд за засудженим ОСОБА_4 на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Речові докази: DVD-R диски з відеозаписом з камер нагляду та з відеозаписом з камер відеоспостереження - залишити при матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон марки «Motorola moto G32 6/128», червоного кольору, IEMI: НОМЕР_1 - вважати повернутим потерпілій.

Запобіжний захід залишити до набрання вироком законної сили без змін.

Внесену заставу в сумі 53680 ( п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень, яка була внесена 08.05.2023 на виконання ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 308/7391/23 від 08.05.2023 згідно з квитанцією № , платник ОСОБА_14 , перерахувати на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних сил України з наступними реквізитами: Національний банк України, МФО 300001, рахунок № НОМЕР_4 , , отримувач: Національний банк України, призначення платежу: на підтримку Збройних сил України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1