ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/628/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/239/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 2 ст. 248 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі кримінальне провадження №11-кп/817/239/24 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за ч.1 ст. 248 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 248 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України його звільнено від призначеного покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 248 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнуто із ОСОБА_7 в користь держави процесуальні витрати за проведення судової балістичної експертизи №1.2-12/18 від 26.01.2018 року в сумі 1144 гривні 00 копійок.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 248 КК України, призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 248 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнуто із ОСОБА_8 в користь держави процесуальні витрати за проведення судової балістичної експертизи №1.2-14/18 від 30.01.2018 року в сумі 1144 гривні 00 копійок.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 248 КК України, призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 248 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнуто із ОСОБА_6 в користь держави процесуальні витрати за проведення судової балістичної експертизи №1.2-13/18 від 29.01.2018 року в сумі 1430 гривень 00 копійок.

Застосовано спеціальну конфіскацію речових доказів: рушниць моделі «ATA ARMS» №17/D08804, ТОЗ-34 ЕР № НОМЕР_1 , МР-153 № НОМЕР_2 , які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області, на підставі ст. ст.96-1, 96-2 КК України, п. 2 ч. 9 ст.100 КПК України конфісковано їх у власність держави.

Згідно з вироком суду, 21 січня 2018 року в обідню пору доби ОСОБА_7 в 29 кварталі Кременецького лісництва на території загальнозоологічного заказника « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що входить до складу природно-заповідного фонду України, здійснював незаконне полювання, а саме, тримаючи в руках одноствольну мисливську рушницю 12-го калібру, моделі «NEO 12 SYNTHETIC», марки «ATA ARMS», умисно, з метою добування мисливських тварин, порушуючи вимоги п.2 ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» від 22.02.2000 року, згідно якого забороняється полювання в заборонених для цього місцях, прямував територією вказаного заказника.

21 січня 2018 року в обідню пору доби ОСОБА_8 в 29 кварталі Кременецького лісництва на території загальнозоологічного заказника « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що входить до складу природно-заповідного фонду України, здійснював незаконне полювання, а саме, тримаючи в руках двохствольну мисливську рушницю 12-го калібру, моделі «ТОЗ-34 ЕР», умисно, з метою добування мисливських тварин, порушуючи вимоги п.2 ст.20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» від 22.02.2000 року, згідно якого забороняється полювання в заборонених для цього місцях, прямував територією вказаного заказника.

21 січня 2018 року в обідню пору доби ОСОБА_6 в 29 кварталі Кременецького лісництва на території загальнозоологічного заказника « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що входить до складу природно-заповідного фонду України, здійснював незаконне полювання, а саме, тримаючи в руках одноствольну мисливську рушницю 12-го калібру, моделі «МР-153», умисно, з метою добування мисливських тварин, порушуючи вимоги п.2 ст.20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» від 22.02.2000 року, згідно якого забороняється полювання в заборонених для цього місцях, прямував територією вказаного заказника.

В апеляції обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, а провадження щодо нього закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконне внесення відомостей про кримінального правопорушення до ЄРДР зв`язку з тим, що заява про його вчинення не була зареєстрована у визначеному законом порядку, зокрема, у ній відсутній номер вхідної реєстрації та у витязі з ЄРДР особи слідчих зазначені без повного найменування їх посад, що є порушенням р.1 гл.2 п.1,3 положення Про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення.

Вказує на те, що слідчими у кримінальному провадженні визначено тих самих осіб, які його затримували з чисельними порушеннями закону тому вважає, що вони зобов`язані були заявити самовідвід у зв`язку з існуванням обставин, які викликають сумнів у їх упередженості на підставі п.3 ст.77 КПК України.

Вважає, що відповідальність за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.248 КК України настає лише за умови заподіяння істотної шкоди, яка полягає у: зникненні того чи іншого виду тварин у певній місцевості: знищенні місць компактного проживання звірів та птахів, їхнії жител, споруд; руйнування об`єктів природного середовища; знищення тварин, відтворення яких з урахуванням особливостей або чисельності того чи іншого виду (видів) пов`язане зі значними труднощами оскільки диспозиція ст. 248 КК України є бланкетною, тому правила полювання та види їх порушення визначаються Законом України «Про мисливське господарство та полювання» та оскільки він не порушував правил полювання, не здійснював незаконного полювання в заповідниках чи на інших територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, не полював на звірів, птахів чи інші види тваринного світу, що занесені до Червної книги України, а йшов додому через ліс та не мав умислу полювати, в його діях відсутній склад вказаного правопорушення.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що суд у вироці всупереч ч.ч.3,4 ст. 4 КК України застосував аналогію закону - ст. 12 ЗУ Про мисливське господарство та полювання, якою передбачено що до полювання прирівнюється перебування осіб у межах мисливських угідь, у тому числі на польових і лісових дорогах (крім доріг загального користування), з будь-якою стрілецькою зброєю.

Вказує на порушення місцевим судом його права на ефективний захист, яке полягає у тому, що при фактичному затриманні працівники поліції не вручили йому памятки про процесуальні права. Також зазначає що огляд місця події, його обшук здійснювався за відсутності адвоката, вважає номінальним залучення захисника при проведенні подальших слідчих дій оскільки він не мав можливості конфіденційно порадитись з ним, отримати консультацію і обговорити важливі дії в кримінальному провадженні. Тому вважає, що органом досудового розслідування було встановлено недосяжний стандарт доказування та внаслідок цього вважає всі докази недопустимими.

Посилається на те, що при затриманні всупереч вимогам КПК йому не було: роз`яснено прав затриманої особи, повідомлено про підстави затримання, забезпечено право на захист та проведення слідчих дій в його присутності, складено протоколу затримання, повідомлено родичів про його затримання.

Вважає недопустимим доказом протокол огляду місця події від 21.01.2018 в зв`язку з тим, що його було фактично було затримано 21.01.2018 в обідню пору доби, на той час відомості до ЄРДР внесено не було, тому у слідчого не було права проводили вказану слідчу дію, окрім того у вказаному процесуальному документі не було зазначено в якості учасників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , не зафіксовано їх місцезнаходження , речових доказів відносно сталих об`єктів з зазначенням топографічних координат, не конкретизовано місце складання протоколу, не роз`яснено прав і обов`язків, визначених ст.233 ч.1 КПК України, під час огляду було фактично проведено обшук, допит свідків, особистий обшук, добровільну видачу, освідування, у понятих не було перевірено документи, що посвідчують їх особу. Вважає фактично проведений огляд обшуком, який повинен здійснюватись лише на підставі ухвали слідчого судді після внесення відомостей до ЄРДР.

Посилається на те, що всупереч вимогам ст. 53 ЗУ Про природно-заповідний фонд України в матеріалах справи відсутнє рішення Президента України про створення загальнозоологічного заказника ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважає пред`явлене йому обвинувачення не конкретним, не зрозумілим з огляду на те, що в обвинувальному акті не зазначена редакція інкримінованої йому статті закону України про кримінальну відповідальність, не чітко сформульована послідовність його дій, не зазначено посилання на рішення обласної ради, яким дана територія визнана заказником Воронуха Кременецького лісництва, відсутні посилання на пункти положення про загальнозоологічний заказник ІНФОРМАЦІЯ_1 , як це передбачено п.2 ч.1 ст. 20 ЗУ Про мисливське господарство та полювання.

В апеляції захисник обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та закрити провадження в справі в зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, а також через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та грубе порушення норм процесуального права. Вважає, що судом було безпідставно застосовано спеціальну конфіскацію оскільки рушниці не є засобом чи знаряддям кримінального правопорушення.

Посилається на те, що в обвинувальному акті не дотримано вимоги, щодо викладу фактичних обставин, не відображено, що безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення є встановлений прядок охорони раціонального використання і відтворення тваринного світу.

Зазначає, що постанова про залучення прокурора ОСОБА_12 , яка не брала участь на досудовому слідстві, була долучена до матеріалаів справи не в процесуальний спосіб, а також про відсутність у матеріалах провадження постанови про розподіл обов`язків та повноважень серед групи прокурорів.

Вважає що предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст.248 КК України є живі тварини, та до нього не відносяться тварини, які загинули внаслідок природніх чи антропогенних чинників.

Зазначає про недопустимість протоколу огляду місця події від 21.01.2018, згідно з яким огляд проводився з 14 год. 06 хв до 14 год. 10 хв., у зв`язку з тим, що відомості про скоєне кримінальне правопорушення надійшли в чергову частину Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області приблизно на 5 годин пізніше проведеного огляду місця події. Вказує, що ні ОСОБА_7 ні ОСОБА_8 не були учасниками цієї слідчої дії. Вважає долучені до протоколу огляду фотознімки є недопустимими доказами у зв`язку з незазначенням їх у вказаному процесуальному документі.

Посилається на те, що стороні захисту в порядку ст.290 КПК України не відкривався в якості доказу відеозапис до протоколу огляду місця події.

Вважає недоведеним те, що місцем скоєння кримінального правопорушення була територія заказника місцевого значення Воронуха, оскільки в протоколі огляду місця події немає прив`язки до інформаційних щитів, що встановлюються на межі природо-охоронюваної території.

Посилається на те, що вилучені під час огляду місця події рушниці, пояс з набоями, гільза та труп зайця не були належним чином упаковані, а закинуті працівником поліції в багажник, в експертну установу вони надійшли в іншому пакуванні, ніж це зазначено в протоколі огляду місця події, тому вони є недопустимими доказами, здобутими в не процесуальний спосіб.

Вказує на те, що показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 викладені у вироку невірно, а повідомлення екологічної інспекції на охоронне зобов`язання № 05-59 від 04.05.2009 засвідчені неналежною посадовою особою.

Зазначає, що через відсутність інформації про територію заказника обвинувачені через необережність випадково зайшли на територію заказника, що може розцінюватись як адміністративний проступок, передбачений ст. 85 КУпАП.

Посилається на незаконне застосування судом спеціальної конфіскації належних обвинуваченим рушниць.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити з викладених у них мотивів, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченими своєї вини, які повідомили суд про те, що не мали наміру полювати, а лише йшли додому через ліс не знаючи що вони знаходяться на території заказника, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що їх вина у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 248 КК України повністю підтверджується даними, які містяться у показаннях свідків, письмових та речових доказами, висновках експертів, яким суд надав належну правову оцінку, обгрунтувано визнавши належними, допустимими та достатніми, зокрема:

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який повідомив про те, що 21 січня 2018 року в післяобідню пору до нього, як єгеря, подзвонив лісничий ОСОБА_15 і повідомив про те, що в 29 кварталі урочища «Воронуха», яке є заповідною зоною, незаконно полюють. Коли він приїхав на місце, то побачив там працівників поліції, обвинувачених з рушницями, вбитого зайця на землі та стріляну гільзу;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який 21 січня 2018 року був понятим при огляді місця події 21 січня 2018 року в 29 кварталі урочища «Воронуха», де бачив трьох хлопців, які зараз є обвинуваченими, і біля дерева 3 рушниці та труп зайця на снігу та зрозумів, що дані хлопці застрелили зайця ;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , який працює лікарем І категорії ветеринарної медицини та який в 2018 році в Кременецькому райвідділі поліції оглядав зайця;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , який є головою Кременецької районної організації мисливців і рибалок та який повідомив суд про те, що видавав обвинуваченим карточки на хутрового звіра, а також те, що в приміщенні товариства висить карта району, на якій вказані всі заказники, а також мисливські угіддя;

- рапортом від 21.01.2018 року, згідно з яким 21.01.2018 року о 17 годині 20 хвилин у відділ поліції надійшло повідомлення про те, що неподалік с. Града чути постріли та неподалік с. Града в урочищі «Воронуха» природно-заповідного фонду було виявлено ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 із мисливською зброєю, та з місця події вилучено стріляну гільзу, мисливську зброю, 10 штук набоїв та труп зайця ;

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21 січня 2018 року ;

- протоколом огляду місця події від 21 січня 2018 року з таблицею ілюстрацій до нього, згідно з яким в цей день в період з 14 години 06 хвилин по 14 годину 10 хвилин в лісовому масиві урочища «Воронуха», 29 квартал, за участю спеціаліста ОСОБА_18 та єгеря Кременецького лісництва ДП «Кременецький лісгосп» ОСОБА_13 в присутності двох понятих було проведено огляд місця події та виявлено ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які були з рушницями «ATA ARMS» №17/D08804, ТОЗ-34 ЕР № НОМЕР_1 , МР-153 № НОМЕР_2 , біля одного із дерев було виявлено гільзу ТАХО 12/70, на відстані приблизно 10 м від гільзи виявлено труп зайця. Також, на місці огляду виявлено ремінь з набоями в кількості 10 штук (5 чорного кольору та 5 синього кольору),стріляну гільзу та ремінь з набоями поміщено в два окремі сейф-пакети експертної служби, на яких зроблені відповідні надписи. До рушниць прикріплено пояснювальні надписи ;

- відеозаписом проведення вищезазначеного огляду місця події, з якого вбачається що огляд проводився в лісовому масиві урочища «Воронуха», 29 квартал, територія якого, згідно з поясненням єгеря ОСОБА_13 , входить до природно-заповідного фонду, на місці події були присутні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , які не заперечували, що у них були рушниці, зазначені в протоколі, а також з відеозапису вбачається, що дані рушниці були без чохлів ;

- висновком судової балістичної експертизи №1.2-12/18 від 26 січня 2018 року, згідно з яким наданий на дослідження предмет є гладкоствольною вогнепальною зброєю одноствольною мисливською рушницею 12-го калібру, моделі «NEO 12 SYNTHETIC», марки «ATA ARMS», із серійним заводським номером НОМЕР_3 . Дана рушниця придатна для стрільби патронами 12-го калібру для гладко ствольної мисливської зброї ;

- висновком судової балістичної експертизи №1.2-13/18 від 29 січня 2018 року, згідно з яким наданий на експертизу предмет, який вилучений 21.01.2018 року під час проведення огляду місця події в урочищі «Воронуха», є вогнепальною зброєю. Він є одноствольною п`ятизарядною мисливською рушницею 12-го калібру, моделі «МР-153», із серійним заводським номером НОМЕР_1 , промислового виготовлення. Рушниця придатна для стрільби ;

- висновком судової балістичної експертизи №1.2-14/18 від 30 січня 2018 року, згідно з яким наданий на дослідження предмет схожий на мисливську рушницю марки «ТОЗ 34 ЕР», який 21 січня 2018 року було виявлено та вилучено під час проведення огляду місця події в урочищі «Воронуха», є гладкоствольною мисливською вогнепальною зброєю. Дана рушниця є двохствольною мисливською рушницею 12-го калібру, моделі «ТОЗ-34ЕР», із серійним заводським номером НОМЕР_3 , виробництва Тульського зброярського заводу. Досліджувана рушниця придатна для стрільби штатними патронами для гладко ствольної мисливської зброї 12-го калібру ;

- висновком судової балістичної експертизи №1.2-15/18 від 26 січня 2018 року, згідно з яким надані на дослідження 10 предметів схожих на патрони є боєприпасами до гладко ствольної мисливської зброї патронами 12-го калібру. Дані патрони виготовлені промисловим способом та до стрільби придатні ;

- висновом судової балістичної експертизи №1.2-16/18 від 02 лютого 2018 року, згідно з яким наданий на дослідження один предмет не є боєприпасом, він є частиною гільзи від мисливського патрона 12-го калібру до мисливської гладкоствольної зброї 12-го калібру. Гільза, надана на дослідження, відстріляна із одноствольної мисливської рушниці 12-го калібру, моделі «NEO 12 SYNTHETIC», марки «ATA ARMS», із серійним заводським номером 17/д08804 , виробництва Туреччина ;

- протоколом огляду від 22 січня 2018 року, згідно з яким в цей день старшим слідчим СВ Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_19 в присутності в.о. начальника Кременецької РДЛВМ та лікаря першої категорії Кременецької РДЛВМ ОСОБА_16 на території Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області було проведено огляд трупа зайця. В результаті огляду було встановлено, що об`єктом огляду являється труп зайця сірої масті, невстановленого віку, при зовнішньому огляді якого виявлено рвану рану в області грудної клітки з пошкодженням ділянки шийного відділу та органів грудної порожнини. Також встановлено трупне задубіння, що виражено добре, витіки з природніх отворів відсутні. Інородні предмети в грудній клітці відсутні ;

- розрахунком розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд, згідно з яким внаслідок незаконного добування об`єкту природного світу (зайця-русака) в межах території загально зоологічного заказника місцевого значення "Воронуха", сума заподіяної шкоди становить 938 гривень 00 копійок ;

- повідомленням Державної екологічної інспекції у Тернопільській області від 27.02.2018 року №2-1/642/537 вбачається, що квартал 29 Кременецького лісництва ДП «Кременецьке лісове господарство», в межах лісового урочища «Воронуха», входить до складу природно-заповідного фонду, а саме: загальнозоологічного заказника місцевого значення «Воронуха» (т.3, а.с.15);

- охоронним зобов`язанням №05-59 від 04 травня 2009 року, згідно з яким Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Тернопільській області передало ДП «Кременецьке лісове господарство» під охорону загально зоологічний заказник місцевого значення «Воронуха», площею 4814,0 га, який розташований між селами Гаї, Града, Кімната Кременецького району Тернопільської обалсті. На території заказника забороняється, в тому числі, мисливство, турбування, знищення та відлов всіх видів мисливських тварин, що мешкають у заказнику. Оригінал даного охоронного зобов`язання оглянуто у судовому засіданні ;

- рішенням Тернопільської обласної ради від 22 липня 1998 року №15 загальнозоологічні заказники місцевого значення в кількості 31 одиниця, орнітологічні заказники місцевого значення, заказники загальнодержавного значення згідно з додатком 2 вилучено з експлуатації районних організацій УТМР з метою охорони, збереження, відтворення та відновлення тваринного світу користувачів мисливських угідь, з відмежуванням їх в натурі шляхом встановлення спеціальних межових знаків, інформаційних щитів та аншлагів (т.3, а.с.96);

- додатком №2 до рішення Тернопільської обласної ради від 22 липня 1998 року №15, згідно з яким загальнозоологічний заказник місцевого значення «Воронуха», площею 4814,0 га, віднесено до об`єктів природно-заповідного фонду Тернопільської області, як постійно діюча ділянка по охороні, збереженню та відтворенню мисливської фауни (т.3, а.с.92-94);

- повідомленням Кременецької районної організації Українського товариства мисливців і рибалок від 09.02.2018 року, згідно з яким члени товариства ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , сплативши членські внески, отримали відстрільні картки на хутрового звіра на території угідь Кременецької районної організації, наданих їй у користування. У відстрільних картках зазначається про те, що мисливець з межами мисливських угідь ознайомлений і зобов`язується дотримуватися правил технічної безпеки та профілактичних заходів (т.3, а.с.65);

-картками відстрілу хутрового звіра № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_20 , №000084 на ім`я ОСОБА_6 , та №000072 на ім`я ОСОБА_8 , в яких зазначена вказана інформація (т.3, а.с.55, 57,60).

Колегія суддів вважає що ці докази в сукупності та взаємозв`язку обєктивно підтверджують винуватість ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.248 КК України оскільки є належними, допустимими та достатніми.

Кваліфікація дій обвинувачених за ч.1 ст.248 КК України як незаконне полювання на території природно-заповідного фонду також є вірною.

Перевіряючи доводи апелянтів щодо відсутності в діях обвинувачених складу вказаного кримінального правопорушення колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» від 22.02.2000 року з метою раціонального використання мисливських тварин, охорони диких тварин, а також середовища їх перебування забороняється полювання в заборонених для цього місцях, а саме: на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, де це заборонено відповідно до положень про них.

Загальнозоологічний заказник місцевого значення "Воронуха" був створений рішенням Тернопільської обласної ради від 22 липня 1998 року №15. Відповідно до охоронного зобов`язання №05-59 від 04 травня 2009 року на території заказника забороняється, в тому числі, мисливство, турбування, знищення та відлов всіх видів мисливських тварин, що мешкають у заказнику.

Відповідно до ч.3 ст. 12 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» до полювання прирівнюється: перебування осіб у межах мисливських угідь, у тому числі на польових і лісових дорогах (крім доріг загального користування), з будь-якою стрілецькою зброєю або з капканами та іншими знаряддями добування звірів і птахів, або з собаками мисливських порід чи ловчими звірами і птахами, або з продукцією полювання (крім випадків регулювання чисельності диких тварин, польових випробувань і змагань мисливських собак (не нижче обласного рівня) та перебування осіб на дорогах загального користування з продукцією полювання або з будь-якою зібраною розчохленою стрілецькою зброєю.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» № 17 від 10.12.2004 року оскільки більшість статей, якими передбачено відповідальність за злочини й адміністративні правопорушення проти довкілля, є бланкетними, судам слід ретельно з`ясовувати, яким саме законодавством регулюються правовідносини, пов`язані з використанням та охороною відповідного природного ресурсу (землі, надр, вод, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу тощо).

Оскільки норма ст. 248 КК України є бланкетною, тому застосування даної ч.3 ст. 12 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» необхідне для з`ясування змісту поняття полювання, наведене нічого до закону про кримінальну відповідальність не додає, а лише більш точно розкриває його зміст та не є аналогією закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 ЗУ Про природно-заповідний фонд України рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами. Згідно з рішенням Тернопільської обласної ради від 22 липня 1998 року №15 створено загальнозоологічні заказники місцевого значення, у тому числі, загальнозоологічний заказник місцевого значення «Воронуха», що підтверджується додатком №2 до рішення Тернопільської обласної ради від 22 липня 1998 року №15.

Тому посилання апелянта на відсутність в матеріалах провадження рішення Президента України про створення загальнозоологічного заказника Воронуха є необґрунтованими, так як останній відповіднодо вимог закону був створений рішенням обласної ради.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд детально з`ясував яким саме законодавством регулюються дані правовідносини та вірно визнав доведеним те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 перебували в межах території лісу із зібраною розчохленою стрілецькою зброєю, що прирівнюється до полювання згідно з наведеними вище нормами закону ч.3 ст. 12 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» та забороняється у заказниках, зокрема, загальнозоологічному заказнику місцевого значення "Воронуха" згідно з п.2 ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» та вимогами охоронного зобов`язання №05-59 від 04 травня 2009 року, у якому вони перебували з вказаною зброєю .

Посилання апелянтів на незаконне проведення огляду місця події до внесення відомостей до ЄРДР, зокрема, без зареєстрованої у визначеному законом порядку заяви про вчинення кримінального правопорушення, у якій відсутній номер вхідної реєстрації та зазначеням у витязі з ЄРДР осіб слідчих без повного найменування їх посад, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до рапорту помічника чергового Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області від 21.01.2018 у відділ поліції по телефону надійшло повідомлення від невідомого про те, що неподалік с. Града чути постріли, яке було зареєстроване в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 245. Тому колегія суддів вважає що повідомлення про вчинення кримінального правопорушення було зареєстроване належним чином та містило відповідний номер. Окрім того враховує що Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань порядок його формування та ведення, зокрема, розділ ІІ про порядок формування та ведення Реєстру, у п.2 - відомості, які вносяться до Реєстру, не містить вимог щодо повного найменування посади слідчого, який реєструє дані у ЄРДР та його звання.

Перевіряючи твердження ОСОБА_6 про те, що відповідальність за за незаконне полювання настає лише за умови заподіяння вказаними діями істотної шкоди, яка полягає у: зникненні того чи іншого виду тварин у певній місцевості, знищенні місць компактного проживання звірів та птахів, їхнії жител, споруд; руйнування об`єктів природного середовища; знищення тварин, відтворення яких з урахуванням особливостей або чисельності того чи іншого виду (видів) пов`язане зі значними труднощами колегія суддів виходить з того, що вони не заслуговують на увагу з огляду на те, що ст.248 КК України містить й альтернативний склад даного кримінального правопорушення, а саме незаконне полювання в заповідниках чи на інших територіях та об`єктах природно-заповідного фонду або полювання на звірів і птахів чи інших видів тваринного світу, що занесені до Червної книги України, що тягне за собою кримінальну відповідальність незалежно від факту настання чи ненастання шкідливих наслідків.

Крім того, такої ж позиції притримується і Пленум Верховного Суду України, який у своїй Постанові № 17 від 10.12.2004 року „Про судову практику про злочини та інші правопорушення проти довкілля роз`яснив, що за незаконне полювання в заповідниках чи на інших територіях та обєктах природно-заповідного фонду або на звірів, птахів чи інші види тваринного світу, які занесені до Червоної книги України, кримінальна відповідальність настає незалежно від того, чи мали місце шкідливі наслідки. Таким чином, зважаючи на те, що обвинувачені притягуються до відповідальності за незаконне полювання в заповідниках чи на інших територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, для наявності об`єктивної сторони даного кримінального правопорушення кримінальний закон вимагає наявності тільки діяння не залежно від настання суспільно небезпечних наслідків, що створює умови (небезпеку) заподіяння шкоди об`єкту. Таким чином, настання чи ненастання небезпечних наслідків не впливає на факт наявності складу закінченого злочину, а враховується судом при призначенні покарання.

Також апелянти посилаються на недотриманння вимог, щодо викладу фактичних обставин в обвинувальному акті, зокрема, не відображенння у ньому безпосереднього об`єкту кримінального правопорушення, а саме: встановленого порядку охорони, раціонального використання і відтворення тваринного світу, зокрема диких звірів і птахів, та предмету правопорушення.

Колегія суддів вважає що у подібних складах правопорушень закон не вимагає зазначення в обвинувальному акті, на які охоронювані законом відносини посягає діяння, тобто що є об`єктом правопорушення, як і зазначення його предмету, натомість достатньо зазначення самого діяння, яке на думку законодавця саме по собі становить суспільну небезпеку.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта, на те, що в обвинувальному акті не зазначена редакція інкримінованої обвинуваченим статті закону України про кримінальну відповідальність та не чітко сформульована послідовність дій, оскільки в обвинувальному акті відображено що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 здійснювали незаконне полювання на території природно-заповідного фонду, що є конкретним порушенням, що інкримінується обвинуваченим серед альтернативних складів, передбачених ст. 248 КК України, а скоєне ними діяння описане належним чином. Зокрема, для забезпечення права на ефективний захист в формулюванні обвинувачення мають бути зазначені ті обставини і з такою деталізацією, які необхідні й достатні для того, аби дозволити обвинуваченому ефективно захищатися від нього. Це не означає, що при формулюванні кожного обвинувачення мають бути зазначені всі без виключення обставини, наведені у переліку статті 91 КПК. Як убачається з матеріалів провадження, у формулюванні обвинувачення засудженого були відображені всі суттєві моменти, які стосувалися як фактичної сторони, так і правової кваліфікації інкримінованих обвинуваченим діянь. Позиція сторони захисту свідчить про те, що сторона захисту повністю розуміє зміст обвинувачення і здійснює захист саме від цього, а не будь-якого іншого обвинувачення. Тому колегія суддів вважає, що обвинувачення в обвинувальному акті було сформульовано достатньо детально для того щоб побудувати ефективний захист.

Колегія суддів також вважає необґрунтованою позицію сторони захисту про те, що обвинувальний акт не повинно було призначено до судового розгляду, оскільки в ньому не зазначено посилання на рішення обласної ради, яким дана тетриторія визнана заказником Воронуха Кременецького лісництва та відсутні посилання на пункти положення про загальнозоологічний заказник ІНФОРМАЦІЯ_1 , як це передбачено п.2 ч.1 ст. 20 ЗУ Про мисливське господарство та полювання оскільки п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» № 17 від 10.12.2004 року вказує, що більшість статей, якими передбачено відповідальність за злочини й адміністративні правопорушення проти довкілля, є бланкетними, тому судам слід ретельно з`ясовувати, яким саме законодавством регулюються правовідносини, пов`язані з використанням та охороною відповідного природного ресурсу (землі, надр, вод, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу тощо), таким чином судом першої інстанції детально встановлено яким саме законодавством регулюються правовідносини, з`ясовано яким рішенням дана територія визнана прородно-заповідним фондом, що входило до компетенції суду, виходячи із думки висловленої Пленумом ВСУ.

Що стосується доводів про порушення їх права на захист під час огляду місця події, то вони не є прийнятними з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 86 КПК передбачено, що доказ вважається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Критеріями допустимості доказів є: належне процесуальне джерело (ч. 2 ст. 84 КПК містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає); належний суб`єкт збирання доказів (докази можуть бути зібрані тільки тими суб`єктами, які згідно з нормами КПК мають на це право); належна процесуальна форма (встановлений КПК порядок здійснення кримінального провадження в цілому і проведення окремих процесуальних дій).

Отже, допустимість доказів як ознака їх якості визначається нормами кримінального процесуального закону.

Питання про визнання доказів недопустимими вирішується судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення (ч. 1 ст. 89 КПК) у кожному конкретному випадку залежно від характеру і наслідків порушень критеріїв допустимості. При цьому оцінка доказів передбачає їх відповідний аналіз у всій сукупності та взаємозв`язку (ст. 94 КПК).

Таким чином, при визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу.

Кримінальне процесуальне законодавство містить критерії, за якими порушення встановленого КПК порядку проведення окремих процесуальних дій є істотним і призводить до визнання доказів недопустимими (ч. 2, 3 ст. 87 КПК).

Перелік діянь, які передбачені у ст. 87 КПК як підстави для визнання фактичних даних недопустимими як докази, не є вичерпним і становить собою порушення фундаментальних гарантій, що дає певний орієнтир для визначення змісту поняття «істотне порушення» у випадках, які не підпадають під цей перелік. В кожному конкретному випадку суд, оцінюючи допустимість того чи іншого доказу, повинен враховувати істотність допущених порушень кримінального процесуального закону та важливість кожного доказу для встановлення обставин кримінального провадження. Тому кожний доказ повинен оцінюватися автономно, оскільки його безумовне виключення може призвести до негативних наслідків, що виражатимуться в ухваленні незаконного, необґрунтованого та несправедливого судового рішення.

Під час проведення огляду місця події обвинувачені не висловлювали жодних зауважень та не заявляли жодних клопотань, тобто жодним чином не впливали на проведення даної слідчої дії, вони фактично були лише присутні при проведенні огляду місця події та наданні пояснень, після чого залишили місце події, що було підтверджено самими обвинуваченими в суді та іншими матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, у даному провадженні не встановлено, що до обвинувачених застосовувались будь-які засоби їх обмеження, що передбачені порядком їх затримання згідно ст. 209 КПК України, а не у зв`язку із проведенням слідчої дії у виді огляду місця події, враховуючи положення ч. 6 ст. 237 КПК, згідно яких слідчий, прокурор має право заборонити будь-якій особі залишити місце огляду до його закінчення та вчинювати будь-які дії, що заважають проведенню огляду.

Участь обвинувачених у проведенні огляду місця події не була обов`язковою, відомості про них до протоколу від 21.01.2018, як про учасників цієї слідчої дії, не вносилися, тобто виявлення та фіксація відомостей щодо обставин вчинення злочинів відбулося не залежно від них, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що вказаний вище факт призвів хоча б до мінімальних порушень прав обвинувачених, визначених ст. ст.20, 42 КПК, які були б істотними та тягнули за особою визнання протоколу та похідних від нього доказів недопустимими.

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вилучення зброї мало місце саме під час огляду місця події, а не в ході обшуку обвинувачених, тому відповідні доводи їх апеляційних скарг також є необґрунтованими.

Щодо інших тверджень захисту про недопустимість протоколу огляду місця події колегія суддів виходить з наступного.

Доводи апелянтів щодо проведення огляду місця події в період з 14 години 06 хвилин по 14 годину 10 хвилин, при тому, що інформація в чергову частину надійшла о 17 годині 20 хвилин, а слідчо-оперативна група на місце події прибула о 18 годині 39 хвилин, а черговому по Кременецькому ВП ГУНП підтверджено відомості про подію кримінального характеру о 19 годині 19 хвилин, тобто через 5 годин після виявлення кримінального правопорушення, на думку колегії суддів не може свідчити про недопустимість, як доказу, протоколу огляду місця події, оскільки, відповідно до вимог ч. 3 ст. 214 КПК України, у невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР. Проведення огляду місця події до формальної реєстрації відомостей про подію в черговій частині Кременецького ВП ГУНП, вказує на те, що фактичні відомості про подію кримінального характеру було виявлено органом досудового розслідування раніше, що не суперечить ч.1 ст. 214 КПК України.

Щодо участі в огляді місця події спеціаліста ОСОБА_18 , посаду якого у протоколі не зазначено його, що на думку захисту унеможливлює його ідентифікацію, як особи, яка може брати участь у слідчій дії в якості спеціаліста, на переконання суду не свідчить про недопустимість, як доказу, протоколу огляду місця події, оскільки відповідно до вимог ст. 71 КПК України спеціалістом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками і може надавати консультації та висновки під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують спеціальних знань і навичок. Спеціаліст може бути залучений для надання безпосередньої технічної допомоги. Вказана вимога закону не вимагає для проведення огляду зазначення посади спеціаліста, а отже дане твердження захисту не заслуговує на увагу.

Відсутність в протоколі огляду місця події, даних щодо ідентифікації понятих, зокрема, не здійснення перевірки документів, що посвідчують їх особу слід зазначити, що згідно з ст. 104 КПК України в протоколі вказуються особи, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, ім`я, по-батькові, дати народження, місця проживання). Тобто, КПК України не містить вимоги щодо зазначення в протоколі документів, по яких можна ідентифікувати особу. Крім того, наведене не перешкодило встановленню осіб понятих, одного з яких - ОСОБА_14 , було допитано в суді першої інстанції Понятий ОСОБА_21 в суді допитаний не був у зв`язку з постійним перебуванням за межами кордону України, що підтверджується відповідними документами, наданими правоохоронними органами на виконання ухвал суду про привід свідка.

Щодо твердження апелянтів про неналежне оформлення додатків до протоколу огляду місця події, а саме відеозапису та фотознімків, та як вони не підписані всіма учасниками слідчої дії, та не відкриття відеофіксації до протоколу огляду місця події в пордяку ст.290 КПК України колегія суддів виходить з того, що відповідно до вимог ст.105 КПК України додатки до протоколу повинні бути засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилучення таких доказів, що і було зроблено в даному випадку. Крім того, стороні захисту були відкриті всі матеріали кримінального провадження, жодних зауважень щодо не відкриття певних матеріалів сторона захисту не висловлювала, відеозапис до протоколу огляду вказаний в описі матеріалів провадження під №22. Таким чином, норми процесуального закону були дотримані, а заперечення захисту щодо цього не залуговують на увагу.

Посилання апелянтів на відсутність в протоколі огляду фіксації місцезнаходження обвинувачених, речових доказів відносно сталих об`єктів, відсутність прив`язки до інформаційних щитів, що встановлюються на межі природо-охоронюваної території, не заслуговують на увагу оскільки огляд проводився в лісі і поблизу сталих об`єктів, до яких можна було б зробити прив`язку не було. Крім того, в протоколі огляду місця події та відеозаписі зафіксовано місцезнаходження обвинувачених, а саме в 29 кварталі Кременецького лісництва, в урочищі «Воронуха», що підтвердив в суді допитани1 в якості свідка та на місці події єгер Кременецького лісництва ДП «Кременецький лісгосп» ОСОБА_13 та що відображено на відозаписі до протоколу огляду.

Стосовно посилань апелянтів на те, що вилучені під час огляду місця події рушниці, пояс з набоями, гільза та труп зайця не були належним чином упаковані, а закинуті працівником поліції в багажник, в експертну установу надійшли в іншому пакуванні, ніж це зазначено в протоколі огляду місця події, тому вони є недопустимими доказами, здобутими в непроцесуальний спосіб, слід зазначити наступне.

Як вбачається з відеозапису огляду місця події, він був припинений для належного оформлення протоколу та упакування речових доказів, у протоколі оляду місця події зазначено, що стріляну гільзу та ремінь з 10 патронами поміщено в два окремі сейф-пакети експертної служби, на яких зробленені відповідні написи, до рушниць прикріплено пояснювальні написи. Той факт, що виучені при ОМП рушниці були закинуті працівником поліції в багажник не свідчить про те, що до них не було прикріплено пояснювальні написи, як про це зазначено у протоколі. Згідно з Висновком експерта від 26.01.2018 №1.2-15/18 на дослідження поступили об`єкти (10 патронів 12-го калібру) упаковані у сейф пакет № 1094111 на лицевій стороні упакування наявний роз`яснювальний рукописний текст та проставлені підписи у відповідних місцях, також у висновку міститься зображення упакування об`єктів. Таким чином, колегією суддів не встановлено наявність прорушень при пакуванні об`єктів, вилучених при огляді місця події.

Колегія суддів не аналізує вилучення гільзи від патрона, трупа зайця та його подальший огляд, оскільки, їх наявність чи відсутність не впливає на правову кваліфікацію даного кримінального правопорушення.

Посилання апелянта на незаконне застосування судом спеціальної конфіскації належних обвинуваченим рушниць з огляду на вищенаведене не заслуговує на увагу, оскільки судом достеменно встановлено, які саме рушниці були при обвинувачених 21.01.2018, зокрема, в протоколі огляду зазначено їх марки та серійні номери, на дослідження експертам надійшли рушниці із тими ж марками та серійними номерами. При цьому, зважаючи на суспільну небезпечність даного кримінального правопорушення, яка полягає у посяганні на забезпечення охорони, раціонального використання та відновлення тваринного світу, законодавець передбачив у санкції ч.1 ст. 248 КПК України конфіскацію знарядь і засобів полювання, тому суд першої інстанції правомірно та правильно застосував таку конфіскацію оскільки вказані рушниці відповідають критеріям, визначеним ст.98 КПК України для речових доказів та були пристосовані для полювання, зареєстровані у встановленому законом порядку з цією метою, обвинувачені перебували з ними у розчехленому вигляді з патронами на території заказника, де заборонено полювання.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляції про те, що через відсутність інформації про територію заказника обвинувачені через необережність випадково зайшли на територію загальнозоологічного заказника "Воронуха", що на думку захисту може розцінюватись як адміністративний проступок, передбачений ст. 85 КУпАП, оскільки під час отримання карток відстрілу хутрового звіра в Кременецькій районній організації УТМР обвинувачені ознайомлювалися з межами мисливських угідь та були зобов`язані знати, де полювання дозволено.

Також вважає безпідставними твердження апелянтів, про те, що слідчий зобов`язаний був заявити самовідвід у зв`язку з існуванням обставин, які викликають сумнів у його упередженості на підставі п.3 ст.77 КПК України, оскільки ним під час огляду місця події, на думку апелянтів, було допущено процесуальні порушення та порушення права на захист, оскільки таких порушень судом не виявлено та визначених законом підстав для його відводу немає, окрім того, під час досудового розслідування ні обвинувачені ні їх захисники відводів слідчому не заявляли.

Колегія суддів відхиляє довід апелянтів про те, що залучення захисника при проведенні подальших слідчих дій з обвинуваченими було номінальним, оскільки обвинувачені були допитані безпосередньо в судовому засіданні, протоколи їх допиту при проведення досудового розслідування суду першої інстанції не надавались, а тому не могли вплинути на думку суду про винуватість обвинувачених, а вилучені під час огляду місця події у обвинувачених речові докази(рушниці, гільзи, ін.) існували фізично тому на їх виявлення у обвинувачених залучення захисника не могло вплинути.

Твердження захисту, про те, що таким чином в провадженні було встановлено недосяжний стандарт доказування, а тому порушено право на ефективний захист, внаслідок чого всі докази є недопустимими, не заслуговує на увагу.

Поряд з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, в розумінні якості процедури та вимог до дослідження доказів, застосовано найвищий стандарт доказування поза розумним сумнівом, з дотриманням змагальної процедури, як цього і вимагає кримінальний процес, а жодних спрощеннь допущено не було, а тому встановлений стандарт доказування не був недосяжним та не перешкоджав ефективному захисту обвинувачених.

Щодо доводів апеляції, про те, що практика Європейського суду з прав людини не використовується на шкоду інтересів осіб, що обвинувачуються у вчиненні правопорушень, як про це йдеться у справі Дубецька та інші проти України від 10.05.2011, слід зазначити, що цим рішенням стверджується, що ЄСПЛ не може замінювати рішення національних судів своїми і його повноваження щодо аналізу дотримання національного законодавства є обмеженими.

Поряд із тим ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 року наголошує, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і ЄСПЛ не підмінятиме власною позицією оцінку фактів, яку їм було надано в межах національного провадження, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд. Стаття 6 Конвенції водночас не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або способів їх оцінки, що є предметом регулювання національного законодавства та оцінки національними судами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при оцінці доказів керувався національним законодавством, а практику ЄСПЛ застосовано виключно для констатації стандарту доказування поза розумним сумнівом, тому доводи апеляції є необґрунтованими.

Щодо тверджень апелянта про те, що постанова про залучення прокурора ОСОБА_12 , яка не брала участь на досудовому слідстві долучена до матеріалаів справи не в процесуальний спосіб, у матеріалах провадження немає постанови про розподіл обов`язків та повноважень серед групи прокурорів слід зазначити що наведені доводи ретельно перевірені в ході апеляційного розгляду.

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 756/10060/17 у випадку встановлення порушень, суд зобов`язаний вирішити питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, з`ясувавши вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

До матеріалів кримінального провадження долучені наступні документи:

постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 22.01.2018 (т.2 а.с. 216), постанова про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 19.09.2019 (т.2 а.с. 12-13), постанова про зміну групи прокурорів від 21.01.2021 (т.2 а.с. 174-175), постанова про призначення (зміну) групи прокурорів у кримінальному провадженні від 23.03.2021 (т.2 а.с. 242).

Згідно з постановою про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 19.09.2019 прокурора ОСОБА_12 включено до групи прокурорів. Відповідно до постанови про зміну групи прокурорів від 21.01.2021 прокурора ОСОБА_12 входить до групи прокурорів. Постанова про призначення (зміну) групи прокурорів у кримінальному провадженні від 23.03.2021 змінено групу прокурорів до якої ввійшли прокурор ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які надалі брали участь у судових засіданнях.

Колегія суддів вважає, що посилання апелянта на те що процесуальні документи були додані у непроцесуальний спосіб, не підтверджується.

Вказаних осіб визначено прокурорами у кримінальному провадженні відповідно положень ст. 37 КПК. Під час апеляційного розгляду не підтверджено жодним чином, що вищезазначені особи не були уповноважені на підтримання державного обвинувачення в суді першої інстанції. Виходячи з наведеного, оскільки наявними в матеріалах провадження процесуальними документами підтверджено повноваження а прокурорів у даному кримінальному провадженні колегія суддів визнає необґрунтованими доводи захисника щодо участі у суді першої інстанції невповноваженої особи.

Необгрунтованими є доводи апелянтів, що при реєстрації кримінального правопорушення не було дотримано норми про те, що до ЄРДР вносяться відомості про прізвище, ім`я, по батькові керівника органу прокуратури, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого та інше, оскільки такі відомості містяться в ЄРДР, а не у витягу з ЄРДР, і без цих відомостей кримінальне правопорушення в ЄРДР не може бути зареєстрованим.

Жодних відводів слідчим в ході досудового розслідування не заявлялося, і таке питання відповідно не розглядалося. Під час судового розгляду з приводу законності повноважень слідчого у кримінальному провадженні жодним із обвинувачених також не заявлялося. В матеріалах справи міститься доручення начальника СВ Кременецького ВП слідчому на проведення досудового розслідування, при цьому у дорученні є посилання на відповідні вимоги КПК України.

Такі ж положення містяться і в п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №17 від 10.12.2004: відповідно до ч.1 ст.248 КК незаконним визнається полювання: з порушенням установлених правил (якщо воно заподіяло істотну шкоду); в заповідниках або на інших територіях та об`єктах природно-заповідного фонду; на звірів, птахів чи інші види тваринного світу, занесені до Червоної книги України.

Під полюванням розуміються дії людини, спрямовані на вистежування, переслідування з метою добування і власне добування (відстріл, відлов) мисливських тварин (тобто диких звірів та птахів, які можуть бути об`єктами полювання), що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах. До полювання прирівнюється перебування осіб: у межах мисливських угідь, у тому числі на польових і лісових дорогах (крім доріг загального користування), з будь-якою стрілецькою зброєю або з капканами та іншими знаряддями добування звірів і птахів, або з собаками мисливських порід чи ловчими звірами та птахами, або з продукцією полювання; на дорогах загального користування з продукцією полювання або з будь-якою зібраною розчохленою стрілецькою зброєю. А тому в діях, обвинувачених є ознаки незаконного полювання.

Жодних зауважень щодо протоколу огляду місця події обвинувачені в тому числі і ОСОБА_6 не висловлювали, перешкод у залученні захисника їм ніхто не чинив, а тому твердження про порушення права на захист є лише способом захисту від обвинувачення, яке не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Щодо посилань сторони захисту на невідповідність обвинувального акту нормам КПК, то слід зазначити, що ухвалою Кременецького районного суду від 21.05.2018 задоволено клопотання сторони захисту, та обвинувальний акт повернуто прокурору з підстав неконкретності обвинувачення. Разом з тим, зазначена ухвала суду була предметом розгляду Тернопільського апеляційного суду, при цьому колегія зазначила, що обвинувальний акт містить усі необхідні відомості, передбачені ст.291 КПК України, в тому числі формулювання обвинувачення. Тому, ухвала Кременецького районного суду скасована та призначено новий розгляд кримінального провадження в іншому складі суду.

Щодо порушення вимог ст.107 КПК України, а саме аудіо-, відео-фіксації усіх судових засідань, вважаю доводи апелянта безпідставними, оскільки усі судові засідання проводилися із застосуванням технічних засобів

Дослідивши докази, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення щодо доведення винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальнного правопорушенння, передбаченого ч. 1 ст. 248 КК України, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено. Колегія суддів вважає, що органами досудового слідства та судом першої інстанції, не було допущено порушень кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів достовірність доказів, та висновок суду про винуватість ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальнного проступку передбаченого ч.1 ст.248 КК України, ними виконані вимоги ст. 22 КПК України, направлені на вживання, всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, суд правильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а висновки суду відповідають фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції достеменно досліджені характеризуючі дані обвинувачених, враховано їх особу, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх особливості відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а підставі чого судом першої інстанції вірно обрано покарання у виді громадських робіт.

Колегія суддів вважає правильним застосування судом першої інстанції п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст.74 КК України та звільнення обвинувачених від призначеного покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 248 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирок суду є обґрунтованим і законним, будь-яких передбачених ст.ст.408, 409 КПК України підстав до його зміни чи скасування при перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено, а тому в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 слід відмовити, а вирок місцевого суду щодо них- залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,- УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відхилити, вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за ч.1 ст. 248 КК України залишити без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді