"23" липня 2024 р. Справа № 363/2212/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Вишгороді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби обвинуваченому ОСОБА_6 ,

встановив:

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадженні№ 00000769 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 121 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби та зобов`язати обвинуваченого не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_6 обвинувачується в заподіянні умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. Продовжують існувати ризики, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, може незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню.

В судовому засіданні прокурор просив заявлене клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжого заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби задовольнити.

Представник потерпілого ОСОБА_4 підтримала клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки вважає, що прокурором зазначені ризики не доведені, впливу на свідків, потерпілого обвинувачений не здійснює, не переховується та не перешкоджає кримінальному провадженню. Просив суд врахувати, що прокурором не доведено про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, що надасть можливість зустрітись із донькою, яка тимчасово проживає в іншій області.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив правову позицію захисника, просив відмовити у застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання, судом зазначається наступне.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за наявності клопотань продовження запобіжного заходу зобов`язаний розглянути до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, можуть бути покладені в основу рішення суду про застосування чи продовження строку запобіжного заходу лише у випадку, коли такі ризики мають реальний та явний характер, існують або продовжують існувати в об`єктивній дійсності та на них вказують наявні у матеріалах справи докази.

Щодо наявності ризику переховування від суду, суд враховує, що така обставина як тяжкість і характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та суворість можливого покарання і пов`язані із цим негативні наслідки, можуть бути передумовами та можливістю для втечі обвинуваченого з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за тяжкий злочин у найближчій перспективі свідчить про існування вказаного ризику. Тяжкість обвинувачення сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів запобіжного заходу, тому судом враховується у сукупності із іншими обставинами, а саме із суворістю передбаченого покарання, що є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів та може братися до уваги поряд з іншими обставинами.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні суд враховує передбачену ст. 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Свідки мешкають в одному населеному пункті з обвинуваченим, в суді свідки не допитані, тому вказані обставини приводять до переконання суду щодо наявності можливого ризику впливу на свідків.

Встановлені судом ризики, а саме: можливості переховуватись від суду, впливати на свідків є обґрунтованим, обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу може переховуватися від суду, розуміючи, що йому загрожує реальний термін покарання, перебуваючи на волі може залишити місце проживання, може вплинути на свідків, які ще не допитані.

Разом з тим, суд встановив недоведеність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Не зазначено та не доведено, чим саме обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, не конкретизовано можливих способів та можливих наслідків такого перешкоджання.

З урахуванням наявності двох ризиків, та недоведеності одного із заявлених у клопотанні, оцінюючи в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставинами його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством, відсутності порушень процесуальних обов`язків, що може свідчити про його належну процесуальну поведінку, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 за станом здоров`я з січня 2024 року має кардіологічне захворювання, перебуває на обліку у лікаря Димерської амбулаторії, має захворювання гіпертонічної хвороби та знаходиться у ризику післяопераційного гіпотиреозу, є пенсіонером, має постійне джерело доходу, має постійне місце проживання, має непрацездатну дружину, яка потребує стороннього догляду після операції на хребті, вперше притягується до кримінальної відповідальності, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загально - суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд вважає на даному етапі кримінального провадження найбільш ефективним продовжити до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний час доби, що забезпечить належну його процесуальну поведінку.

Крім цього, продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний час доби, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, та зобов`язати обвинуваченого: прибувати до суду за першим викликом; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, заборонити спілкування з потерпілим та свідками.

Захисник, на обґрунтування заперечень щодо відсутності підстав продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний час доби, посилається на те, що обвинувачений позбавлений можливості зустрічатись і підтримувати сімейні зв`язки із донькою, онуками, які проживають за межами області, що обвинувачений довів своєю поведінкою виконання обов`язків.

На думку суду, враховуючи, що запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний час доби забезпечує дієвість кримінального провадження, що обумовлюється забезпеченням виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, суду не надано переконливих доказів щодо обставин, а тому відсутні підстави для зміни вже застосованого відносно обвинуваченого запобіжного заходу, а відтак, саме такий запобіжний захід є достатньо дієвим. Стороною захисту не підтверджено доказами обставини, які можуть слугувати підставою для зміни запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

Заборонити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23 години 00 хвилин по 05 годину 00 залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , окрім часу, необхідного для отримання медичної допомоги, амбулаторного та стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я та в інших невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя чи здоров`я в умовах воєнного стану.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до Вишгородського районного суду Київської області за першою вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- заборонити спілкування з потерпілим та свідками.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Вишгородське РУП ГУНП в Київській області.

Ухвала діє протягом двох місяців, строк якої закінчується 23 вересня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд Київської області.

Головуючий суддя ОСОБА_1