Справа №357/5286/24 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4657/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника колонії ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, 11 червня 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року відмовлено у задоволенні вищевказаного клопотання.

Своє рішення суд мотивував тим, що проаналізувавши судимості засудженого ОСОБА_7 , суд встановив, що суспільна небезпечність скоєних злочинів постійно зростає, вже під час першої судимості (вчинення тяжкого корисливого злочину проти власності), будучи звільненим від відбування покарання з випробуванням, вчинив новий умисний злочин проти життя та здоров`я особи, після чого - будучи двічі звільненим умовно-достроково від відбування покарання, повторно вчиняв умисні корисливі злочини. Такі обставини характеризують засудженого як особу небезпечну для суспільства, яка має деформацію життєвих принципів та не бажає виправлятися.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та застосувати до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, незаконною, та винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Захисник, зазначає, за період відбування покарання в Державній установі «Білоцерківській виправній колонії №35»засуджений ОСОБА_7 характеризується позитивно, має 9 заохочення, стягнень не має, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня. До засудження працював токарем на даний час працевлаштований днювальним ДСР. Відношення до праці добре. Підтримує соціальні зв`язки з матір`ю, бабусею та сестрою. Має постійне місце проживання та реєстрації, а саме АДРЕСА_1 .

Апелянт, вказує, що згідно висновку щодо ступеня виправлення засуджений ОСОБА_7 має 71 бал та довів своє виправлення і має право на умовно - дострокове звільнення та відповідно до витягу з протоколу № 9-ДСР від 15.05.2024 року комісія проголосувала одноголосно про умовно-дострокове звільнення від відбування від покарання, як такому що довів своє виправлення.

Окрім того, товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІ-А» гарантійним листом від 26.03.2024 гарантують працевлаштувати ОСОБА_7 на посаду водія автотранспортних засобів.

Також, захисник зазначає, що засуджений ОСОБА_7 , характеризується позитивно та своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому вважає за можливе звільнити його умовно-достроково відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення представника колонії ОСОБА_9 , який також підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного за умисний тяжкий злочин.

Як випливає з матеріалів справи, на час звернення з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засуджений відбув більш ніж 2/3 строку призначеного покарання, призначеного вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2021.

Судом першої інстанції в повній мірі надано оцінку наявній характеристиці засудженого, який за час відбування покарання в ДУ «БВК (№35)» з 29.09.2021характеризується позитивно, має 7 заохочень, стягнень не має. Постановою начальника ДУ «БВК (№35)»від 14.08.2023 переведений до дільниці соціальної реабілітації, що при установі. За час відбування покарання в дільниці характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок для установи, стягнень не має, має 2 заохочення. На даний час працевлаштований днювальним ДСР. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, роботи із самообслуговування, роботи по благоустрою місць позбавлення волі, приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, а також приймає участь у роботі самодіяльних організацій, є секретарем ради колективу, проявляє розумну соціально-корисну активність в організації роботи. Згідно з витягом з протоколу № 9-ДСР від 15.05.2024 ОСОБА_7 розглянутий на комісії установи, постановлено клопотати перед судом про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання як такому, що довів своє виправлення. Згідно з довідкою про заохочення та стягнення судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 має дев`ять заохочень за період з 28.01.2022 по 23.04.2024 за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, стягнень не має. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_7 оцінено як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства - середній.

На підставі наведеного, судом встановлено, що ОСОБА_7 , засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України, за час відбування покарання в ДУ «БВК (№35)» має дев`ять заохочень, стягнень не має, працевлаштований.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, а саме: 19.07.2006 Миронівським районним судом Київської області за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки, з випробуванням на 1 (один) рік; 28.09.2007 Миронівським районним судом Київської області за ч.1 ст.122, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення вол строком 3 (три) роки 1 (один) місяць, звільнений 08.05.2009 умовно-достроково на 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців 20 (двадцять) днів, ст.107 КК України; 25.03.2010 Кагарлицьким районним судом Київської області за ч.2 ст.186, ст.ст.75, 104 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років, з випробуванням на 2 (два) роки; 24.06.2010 Кагарлицьким районним судом Київської області за ч.2 ст.15 ч.3 ст.186, ч.1 ст.152, ст.ст.70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років, звільнений 24.07.2015 умовно-достроково на 1 (один) рік 8 (вісім) місяців 11 (одинадцять) днів, ст.81 КК України; 02.02.2016 Миронівським районним судом Київської області за ч.2 ст.186, ст.71, ч.5 ст.72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців, звільнений 05.09.2019 умовно-достроково на 6 (шість) місяців 9 (дев`ять) днів, ст.81 КК України.

Проаналізувавши судимості засудженого ОСОБА_7 , суд прийшов до висновку, що суспільна небезпечність скоєних злочинів постійно зростає, вже під час першої судимості (вчинення тяжкого корисливого злочину проти власності), будучи звільненим від відбування покарання з випробуванням, вчинив новий умисний злочин проти життя та здоров`я особи, після чого - будучи двічі звільненим умовно-достроково від відбування покарання, повторно вчиняв умисні корисливі злочини. Такі обставини характеризують засудженого як особу небезпечну для суспільства, яка має деформацію життєвих принципів та не бажає виправлятися. Враховуючи викладене, мета покарання щодо виправлення ОСОБА_7 в даному випадку не досягнута, а тому суд не знайшов правових підстав для задоволення клопотання.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України та п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-достроково звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, за умисний особливо тяжкий злочин.

Відповідно до положень, ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відмовлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Таким чином, висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не стільки факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, як правильно встановлено судом, станом на час розгляду клопотання захисника засуджений відбув призначене за вироком суду покарання.

Разом з тим, як встановлено з наявних матеріалів провадження, під час першої судимості (вчинення тяжкого корисливого злочину проти власності), будучи звільненим від відбування покарання з випробуванням, ОСОБА_7 вчинив новий умисний злочин проти життя та здоров`я особи, після чого - будучи двічі звільненим умовно-достроково від відбування покарання, повторно вчиняв умисні корисливі злочини. Такі обставини характеризують засудженого як особу небезпечну для суспільства, яка має деформацію життєвих принципів та не бажає виправлятися.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позитивні зміни у поведінці засудженого ОСОБА_7 у своїй сукупності не свідчать, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення за період відбування покарання, а лише позитивна характеристика не може свідчити про наявність достатніх підстав для звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування призначеного покарання.

Таким чином, на переконання колегії суддів, беззаперечні докази того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, матеріали справи не містять, як і не встановлені такі докази під час апеляційного розгляду.

Оскільки застосування інституту умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не є обов`язком суду, а досліджені докази та відомості про особу засудженого не дають підстав для переконливих висновків про виправлення засудженого за відбутий термін призначеного покарання, то колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги безпідставними.

Враховуючи зазначені вище обставини в їх сукупності, які на час розгляду клопотання захисника в суді першої інстанції спростовують доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність на вказаний в оскаржуваній ухвалі період часу обґрунтованих підстав стверджувати про виправлення та перевиховання засудженого за час відбування покарання, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою та підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4