Справа №949/1116/24
Провадження №1-кп/949/259/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року

Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000116 від 21 березня 2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки, зареєстрованої по АДРЕСА_1 , фактично проживаючої по АДРЕСА_2 , громадянки України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючої, одруженої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2024 року, близько 17 години 30 хвилин, в світлу пору доби, ОСОБА_4 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, керуючи автомобілем марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , рухаючись по вул. Миру, в м. Дубровиця Сарненського району та під`їжджаючи до приміщення супермаркету «Льонок», що розташоване по вул. Миру, 7, м. Дубровиця, почала здійснювати маневр повороту праворуч, перед цим увімкнувши правий покажчик повороту, з подальшим заїздом на майданчик для паркування. Заїжджаючи на майданчик для паркування, ОСОБА_4 не зупинилася, а допустила виїзд на тротуар, розташований за майданчиком для паркування, і який відділений бордюром, в результаті чого, відбувся наїзд автомобіля на пішохода ОСОБА_7 , яка знаходилася на тротуарі.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді осаднення в межах здухвинної ділянки зліва, масивної обширної внутрішньотканинної гематоми передньої поверхні черевної стінки (тазова ділянка з продовженням на передню черевну стінку серединно-лівий сегмент в 90-110 см від подошвеної поверхні), з продовженням на поперекову ділянку, масивної обширної внутрішньотканинної гематоми на переднє-зовнішній поверхні лівого стегна - субтотального характеру (середина гематоми - у 80-85 см від подошвеної поверхні), обширної гематоми в межах нижньої третини правої стегнової кістки, в межах структур правого колінного суглобу, з поперечним переломом нижньої третини правої стегнової кістки, з ушкодженням зв`язково-хрящевих структур правого колінного суглобу, з тканевою гематомою правої гомілки, гематоми субтотального характеру передньо-внутрішньої лівої гомілки, поперечного перелому обох кісток лівої гомілки (у 20-25 см від подошвеної поверхні), з ознаками стиснення, частковим роздрібненням м`яких тканин (підшкірно-жирової клітківки, м`язевої тканини в місцях тканевих гематом та в місцях ушкоджень кістково-зв`язкових структур), з ушкодженням немагістральних суден, що супроводжувалося гострою масивною внутрішньотканевою кровотечею з крововтратою, рвано-скальпованих ран 2-3 пальців нігтьових та середніх фаланг лівої кісті із субтотальною гематомою пальців та п`ястя лівої кисті, що призвело до розвитку травматичного (комбінованого) шоку, зупинки серцевої діяльності та дихання, припинення функцій центральної нервової системи, які в своїй сукупності, згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння, що спричинили смерть останньої.

В безпосередньому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, є грубе порушення водійкою автомобіля ОСОБА_4 пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Будучи допитаною в ході судового розгляду, в якості обвинуваченої, ОСОБА_4 свою вину у скоєному вищевказаному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.286 КК України визнала повністю, щиро розкаялася та пояснила, що 21 березня 2024 року вона зустріла свого знайомого ОСОБА_8 . Неподалік другої школи, вона попросила ОСОБА_8 дати їй покерувати автомобілем, оскільки вона навчається водінню та мала здавати іспит, а тому хотіла покращити свої навики водіння автомобілем. Після того, як він погодився, вони поїхали у напрямку магазину «Аврора», що в м.Дубровиця та рухались зі швидкістю приблизно 20-30 км за годину. Коли під`їхали до приміщення вказаного магазину, то ОСОБА_4 увімкнула правий покажчик повороту та почала заїжджати на стоянку. Проте коли вона на неї заїхала, то автомобіль почав котитися назад, від чого вона натиснула на педаль газу, і автомобіль різко поїхав вперед та виїхав на тротуар, де на той момент стояла жінка, спричинивши на неї наїзд. В результаті наїзду вказана жінка отримала тілесні ушкодження. Після цього вона відразу вийшла із автомобіля та почала телефонувати, щоб викликати швидку допомогу та працівників поліції. Коли приїхала швидка допомога, то потерпілу жінку повезли в лікарню, де вона невдовзі померла. Крім того, додала, що про вчинене дуже шкодує і вона зробила для себе належні висновки та відшкодувала потерпілій стороні завдану матеріальну шкоду. При обранні міри покарання, погодилася з думкою прокурора.

Прокурор в судовому засіданні просила застосувати до обвинуваченої покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з призначенням іспитового терміну та з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

Захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_5 також просив призначити обвинуваченій міру покарання у вказаному прокурором виді та обсязі.

Від потерпілої ОСОБА_9 до початку розгляду справи надійшло клопотання, в якому вона просила розглянути кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України без її участі. Претензій майнового та морального характеру до обвинуваченої вона не має. Просить призначити їй покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Оскільки обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала себе винною, тому, за згодою сторін, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інші докази, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються, учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_4 .

Судом зроблений висновок про те, що вину обвинуваченої ОСОБА_4 доведено повністю, суд кваліфікує її дії за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

В п.3 зазначеної постанови вказано, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу підсудного з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та особу винного.

Тому при обранні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, відповідно до вищевказаних вимог, враховує наступне.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, згідно ст.12 КК України класифікується, як тяжкий злочин.

Характеризуючи особу обвинуваченої ОСОБА_4 , суд враховує те, що вона раніше не судима (а.п.109), на "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває (а.п.110), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п.108), відомості про притягнення до адміністративної відповідальності - відсутні.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 у відповідності до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК Україн, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Отже, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує наявність пом`якшуючих та обтяжуючої покарання обставин. Крім того, судом враховується думка прокурора, думка потерпілої щодо виду та міри покарання обвинуваченій, яка вказала, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої вона не має та просила застосувати обвинуваченій покарання не пов`язане з позбавленням волі, суд вважає необхідним та достатнім призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.286 КК України, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі ОСОБА_4 .

Вирішуючи питання щодо призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд приймає до уваги висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладені у постанові від 04 вересня 2023 року по справі №702/301/20 згідно з яким, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами. Тому, обвинуваченій ОСОБА_4 слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Крім того, в даній постанові зазначено, що підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Також суд, враховуючи характеризуючі дані про винну особу, яка позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судима, непрацююча, є одруженою та має міцні соціальні зв`язки, до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не притягувалася, її поведінку до і після вчинення злочину, а також те, що вона повністю визнавши свою вину, щиро розкаялася, надала показання в судовому засіданні щодо обставин вчиненого нею кримінального правопорушення та добровільно відшкодувала заподіяну шкоду, що свідчить про її небайдужість до наслідків, що настали, приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 без відбування покарання у виді позбавлення волі і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити її від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком, із встановленням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде відповідати тяжкості злочину та особі обвинуваченої, сприяти виправленню та попередженню у вчиненні нею нових злочинів.

Ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 25 березня 2024 року накладено арешт на автомобіль марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.п.65).

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Майнова шкода відшкодована.

Відповідно до ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченої на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів, які становлять 7951,44 грн.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, до обвинуваченої в ході судового розгляду не застосовувались.

Відповідно до ст.100, 174 КПК України, суд вирішує долю речових доказів та арештованого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 Кримінального Кодексу України і призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три роки).

Керуючись ст.75 Кримінального Кодексу України, звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку терміном на 3 (три) роки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 Кримінального Кодексу України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк засудженій ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експертів на загальну суму 7951,44 грн. (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят одну гривню 44 копійки) грн.

Речові докази:

- автомобіль марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який приєднаний до матеріалів кримінального провадження №0000116, в якості речового доказу та переданий на відповідальне зберігання до складських приміщень, що за адресою АДРЕСА_4 повернути власниці ОСОБА_6 .

- SD-карту «goodram 32 GB», яка приєднана до матеріалів кримінального провадження №0000116, в якості речового доказу та зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 25 березня 2024 року.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області ОСОБА_1