Київський апеляційний суд
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001845 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Добропілля Донецької області, громадянина України,

що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

судимого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2020

за ч.1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 3 травня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 03.05.2023 ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Також суд ухвалив вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2020, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень, виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і на підставі ст.ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків шляхом складання покарань за даним вироком та вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2020 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та штрафу у розмірі 850 гривень, які виконувати самостійно.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не застосував ст.71 КК України КК України і призначив ОСОБА_6 покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням, не врахувавши невідбуте покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; доводи обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 7 червня 2022 року близько 17 години 50 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи біля будівлі ПАТ "Київспецмонтаж" за адресою: м. Київ, вул. Бориса Гмирі, 2, шляхом вільного доступу повторно таємно викрав велосипед "27,5 Pride Marvel 7.1 M" вартістю 10 950 гривень 40 копійок, який на праві власності належав ПАТ "Київспецмонтаж", після чого залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, особу винного, який не вперше притягується до кримінальної відповідальності, його вік, освіту, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття та відсутність обставин, які його обтяжують, і правильно призначив покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, установлений відповідною санкцією.

Разом з тим, володіючи достовірними даними про те, що ОСОБА_6 судимий за кримінальне правопорушення проти власності і вчинив нове кримінальне правопорушення після ухвалення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2020, за яким він покарання у виді штрафу не відбув, суд не застосував положення ст.71 КК України і не призначив покарання за сукупністю вироків, а також дійшов невірного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, на що обґрунтовано вказує прокурор.

Згідно з ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Цих вимог закону суд першої інстанції при призначенні покарання не дотримав, оскільки не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, призначивши ОСОБА_6 покарання тільки за нове кримінальне правопорушення, а також застосував положення ст.75 КК України, яка не підлягає застосуванню. До того ж, за приписами ч.3 ст.72 КК України самостійному виконанню підлягають покарання, а не вироки, які суд ухвалив виконувати самостійно.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому відповідно до вимог ст.ст.413, 420 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції, як про це просить прокурор.

При ухваленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує загальні засади призначення покарання, які взяв до уваги суд першої інстанції, і приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність, яке належить відбувати реально.

Оскільки ОСОБА_6 після постановлення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2020, за яким він не відбув покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення, відповідно до вимог ст.71 КК України суд апеляційної інстанції призначає йому покарання за сукупністю вироків і повністю приєднує до покарання, призначеного за новим вироком, невідбуте покарання за попереднім вироком у виді штрафу, які на підставі ст.72 КК України належить виконувати самостійно.

Підстав для скасування вироку і ухвалення нового вироку з визнанням ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, колегія суддів не вбачає, оскільки зміст апеляційної скарги свідчить про згоду прокурора з вироком у цій частині. А тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 3 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років.

На підставі ст.71 КК України до призначеного за цим вироком покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2020 року і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років та штрафу в розмірі 50 /п`ятдесяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 /вісімсот п`ятдесят/ гривень, які на підставі ст.72 КК України виконувати самостійно.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія вироку в день його проголошення обов`язково вручається учасникам судового провадження.

На вирок суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3