Номер провадження: 11-сс/813/1553/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 26.09.2024 про накладення арешту на майно в межах к/п №0000707 від 01.06.2024 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000707 від 01.06.2024 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України було задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, належне ОСОБА_7 та вилучене 18.07.2024 під час проведення обшуку автомобіля марки «FORD FUSION», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vinТЗ: НОМЕР_2 , а саме на:

- копію паспорту громадянина України № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- предмети, ззовні схожі на грошові кошти у вигляді 76 (сімдесят шість) купюр номіналом 100 дол. США, на яких наявні серія номер LB 23277272G;

- мобільний телефон марки motorola, ІМЕІ: НОМЕР_4 , із сім-карткою, на якій міститься напис НОМЕР_5 ;

- мобільний телефон марки samsung (SM-G965F/DS, ІМЕІ: НОМЕР_6 , ІМЕІ: НОМЕР_7 , S/N: НОМЕР_8 ) із сім-карткою, на якій міститься напис «life» та із microSD (MBM CD GVGQAFWI).

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, зокрема, мобільні телефони марки «motorola» та «samsung» можуть містити на собі відомості на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження, (дзвінки, листування, фото, номери телефонів осіб, пов`язаних з вчиненням дій щодо незаконного переправлення через державний кордон України осіб); вилучені грошові кошти є саме тими коштами, які зазначено в протоколі ідентифікації (помітки) грошових коштів та в подальшому передані ОСОБА_9 .

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 не погодилась із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження з огляду на наступні обставини:

- слідчим суддею не було враховано того, що, звертаючись з клопотанням про арешт майна після його повернення слідчим суддею, прокурором недоліки, зазначені в ухвалі слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 21.08.2024, усунені не були, натомість, прокурор знову формально послався на загальні формулювання, без надання будь-яких додаткових документів або матеріалів; клопотання прокурора не містить дати його складення;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що виявлені у процесі обшуку предмети, ззовні схожі на грошові кошти в кількості 76 купюр номіналом 100 доларів США в протоколі обшуку не ідентифіковані, внаслідок чого неможливо прийти до висновку, які конкретно предмети були виявлені;

- обшук було проведено, всупереч вимогам ухвали слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 15.07.2024, неуповноваженими особами, зокрема, при проведенні обшуку були присутні особи, які не входять ні до складу групи слідчих, ні до складу групи прокурорів;

- слідчим суддею не враховано того, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває вже більше 4 місяці, з моменту проведення обшуку та вилучення грошових коштів сплинуло майже 3 місяці, при цьому, ОСОБА_7 або будь-якій іншій особі не вручено повідомлення про підозру, за вказаний період часу орган досудового розслідування мав змогу провести всі необхідні слідчі дії з мобільними телефонами та сім-картами ОСОБА_7 ; ні клопотання прокурора, ні додані до нього матеріали не містять відомостей про те, що вилучені мобільні телефони з сім-картами стосуються обставин кримінального правопорушення чи є предметом або знаряддям вчинення злочину;

- надані прокурором копію протоколу огляду мобільного телефону від 25.07.2024, протоколів за результатами проведення НСРД від 11.09.2024 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не засвідчені в установленому законом порядку, матеріали НСРД не містять певних аркушів, що призводить до втрати сенсу зафіксованої у них розмови, зафіксовані розмови підтверджують факт непричетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення;

- висновки слідчого судді з приводу можливого експертного дослідження вилучених мобільних телефонів є безпідставним, натомість, прокурор не заявляв про проведення в майбутньому експертного дослідження вилучених мобільних телефонів;

- клопотання про арешт майна було розглянуто слідчим суддею з порушенням 2-денного строку, встановленого ч. 1 ст. 172 КПК України.

Посилаючись на викладені обставини, представник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, належного ОСОБА_7 та вилученого 18.07.2024 під час проведення обшуку автомобіля марки «FORD FUSION», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin ТЗ: НОМЕР_2 .

Прокурор Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, натомість, подав клопотання про проведення апеляційного розгляду без участі прокурора, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_6 .

Враховуючи неявку прокурора в судове засідання, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд провести без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону дотримався з огляду на наступне.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми основного закону узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

На підставі аналізу змісту клопотання в зазначеному к/п №0000707 вбачається, що прокурор просив накласти арешт на зазначене у ньому майно, зокрема, мобільні телефони, предмети, ззовні схожі на грошові кошти та копію паспорту, з метою забезпечення збереження такого майна як речового доказу (а.с. 1-5).

Окрім того, відповідно до клопотання прокурора про накладення арешту на майно, витягу з ЄРДР у вищевказаному к/п №0000707 (а.с. 6) та інших матеріалів провадження, СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України за заявою громадянина ОСОБА_10 стосовно налагодження гр. ОСОБА_11 разом із невстановленими особами схеми незаконного переправлення через державний кордон України осіб, яким тимчасово заборонено перетин державного кордону в умовах правового режиму воєнного стану, на території м. Одеси, з корисливих мотивів.

В ході здійснення досудового розслідування правоохоронними органами було отримано інформацію стосовно особи ОСОБА_7 , який на території м. Одеси та Одеської обл. налагодив схему незаконного переправлення через державний кордон України осіб, яким тимчасово заборонено перетин державного кордону в умовах правового режиму воєнного стану.

В подальшому, в ході проведення 18.07.2024 на підставі ухвали слідчого судді обшуку автомобіля марки «FORD FUSION», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin ТЗ: НОМЕР_2 , яким пересувається ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено мобільні телефони, предмети, ззовні схожі на грошові кошти та копію паспорту гр. України на ім`я ОСОБА_9 (а.с. 16-18).

Постановою ст. слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_12 від 19.07.2024, зі змінами, внесеними постановою від 28.08.2024, зазначене вище вилучене під час проведення обшуку майно було визнано речовим доказом у вказаному к/п №0000707 (а.с. 18-19, 28-32).

Диспозиція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, досудове розслідування за ознаками вчинення якого на теперішній час здійснюється в межах к/п №0000707, передбачає кримінальну відповідальність за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, вчинені організованою групою або вчинені з корисливих мотивів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, на переконання апеляційного суду, вилучене під час проведення обшуку та зазначене в ухвалі слідчого судді майно має ознаки речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України, зокрема, копія паспорту гр. України належить заявнику в зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; вилучені предмети, ззовні схожі на грошові кошти в кількості 76 купюр номіналом 100 доларів США, із серійними номерами LB 23277272G, є імітаційними грошовими коштами, переданими заявнику ОСОБА_9 та використаними під час проведення НСРД контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту (а.с. 33-34); мобільні телефони марки «Motorola» та «Samsung» можуть містити відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин в зазначеному кримінальному провадженні, зокрема, можуть містити дзвінки, листування, фото, тощо.

В цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому, що не відповідають дійсності посилання представника власника майна на те, що вилучені під час проведення обшуку предмети, ззовні схожі на грошові кошти в кількості 76 штук номіналом 100 доларів США не ідентифіковані, натомість, зі змісту протоколу обшуку від 18.07.2024 вбачається, що під час обшуку транспортного засобу «FORD FUSION», д.н.з. НОМЕР_1 ,, який використовується ОСОБА_7 , були виявлені та вилучені 76 купюр предметів, ззовні схожих на грошові кошти номіналом 100 доларів США, із однаковими серійними номерами LB 23277272 G (а.с. 16-18), які попередньо були ідентифіковані (помічені) органом досудового розслідування та вручені заявнику ОСОБА_9 для використання під час проведення НСРД.

За встановлених обставин, вилучені під час проведення обшуку предмети, ззовні схожі на грошові кошти, всупереч твердженням апелянта, були належним чином ідентифіковані, із зазначенням їх серійного номера, який для кожної купюри в даному конкретному випадку є однаковим, що дозволило дійти безумовного висновку про те, що вилучені предмети, ззовні схожі на грошові кошти є тими самими імітаційними грошовими коштами, врученими заявнику для контролю за вчиненням злочину.

Що стосується посилань представника власника майна на те, що наявні в матеріалах провадження протоколи за результатами проведення НСРД від 11.09.2024 та протокол огляду мобільного телефону від 25.07.2024 (а.с. 51-74) не можуть бути прийняті до уваги з огляду на неповноту зафіксованої в них інформації та те, що вони не засвідчені в установленому законом порядку, колегія суддів такі доводи оцінює критично та зауважує на тому, що такі матеріали є звичайними копіями оригіналів протоколів слідчих дій, кримінальний процесуальний закон не передбачає будь-яких особливих вимог стосовно засвідчення таких копій для подання в якості додатків до клопотання про арешт майна, а зафіксованої в протоколах за результатами НСРД інформації, навіть з урахуванням відсутності одного аркушу протоколів, достатньо для висновку про причетність вилученого у транспортному засобі ОСОБА_7 майна до к/п №0000707 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Водночас, є слушними твердження апелянта стосовно того, що досудове розслідування зазначеного кримінального провадження триває вже більше 4-х місяців, а з моменту проведення обшуку та вилучення майна пройшло більше 3-х місяців, внаслідок чого орган досудового розслідування мав змогу провести необхідні слідчі та процесуальні дії з мобільними телефонами та сім-картами, вилученими у ОСОБА_7 , проте, з урахуванням неодноразового повернення клопотань про арешт майна для усунення недоліків, а також складності кримінального провадження та об`єму інформації, яку необхідно дослідити у вилучених технічних пристроях, а також встановити її ймовірний зв`язок із обставинами кримінального правопорушення, яке розслідується в межах даного провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначена представником обставина не може слугувати єдиною підставою для висновку про відсутність підстав для обтяження належного ОСОБА_7 майна.

В контексті надання оцінки посиланням представника власника майна на те, що ОСОБА_7 або будь-якій іншій особі не вручено повідомлення про підозру в межах зазначеного кримінального провадження колегія суддів зауважує на тому, що арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів накладається, в силу вимог вищезазначеної ч. 3 ст. 170 КПК України, на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи, не залежно від наявності у такої особи процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого у кримінальному провадженні, за наявності достатніх підстав вважати, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта з приводу того, що прокурором не були усунені недоліки, зазначені в ухвалі слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 21.08.2024 про повернення клопотання про арешт майна (а.с. 37-38), натомість, прокурором в поданому клопотанні було викладено обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, належне ОСОБА_7 , а також доведено зв`язок такого майна з кримінальним правопорушенням, яке розслідується в межах даного кримінального провадження.

При цьому, заслуговують на увагу посилання представника власника майна на те, що клопотання прокурора про арешт майна не містить дати його складення, проте зазначений недолік складання клопотання не може слугувати єдиною підставою для відмови в його задоволенні, натомість, із аналізу матеріалів вбачається, що таке клопотання прокурором було подано до суду 1-ої інстанції 29.08.2024.

Надаючи оцінку твердженням апелянта з приводу того, що при проведенні обшуку були присутні особи, які, всупереч вимогам ухвали слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 15.07.2024 (а.с. 14-15), не входять до групи слідчих або прокурорів, колегія суддів зауважує на тому, що на даній стадії кримінального провадження не вправі вирішувати питання стосовно допустимості або недопустимості отриманих в зазначеному кримінальному провадженні доказів, зокрема, протоколу обшуку від 18.07.2024 в даному випадку, оскільки оцінка доказів з точки зору їх допустимості та належності, відповідно до вимог ст.ст. 89, 94 КПК України, здійснюється на іншій стадії кримінального провадження стадії судового розгляду, під час якої безпосередньо досліджуються всі надані сторонами кримінального провадження докази, натомість, в даному випадку предметом апеляційного оскарження виступає ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно та, як наслідок, наявність або відсутність визначених законом підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд доходить переконання про те, що органом досудового розслідування була доведена необхідність накладення арешту на все майно, зазначене у клопотанні прокурора, а слідчим суддею постановлене обґрунтоване рішення про задоволення такого клопотання, оскільки перераховане у ньому майно вочевидь відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та в зазначеному кримінальному провадженні існує необхідність в збереженні такого майна задля запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Заслуговують на увагу також посилання представника власника майна на порушення слідчим суддею встановленого вимогами ч. 1 ст. 172 КПК України дводенного строку для розгляду клопотання про арешт майна, разом із тим, з урахуванням завантаженості судів 1-ої інстанції та скорочених строків розгляду справ даної категорії, дані порушення, на переконання колегії суддів, не є істотними та не можуть бути єдиними підставами для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 , а також скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2024, якою в межах к/п №0000707 від 01.06.2024 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України накладено арешт на майно, відповідно до переліку в резолютивній частині ухвали, вилучене 18.07.2024 під час проведення обшуку автомобіля марки «FORD FUSION», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin ТЗ: НОМЕР_2 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4