Справа № 191/438/24
Провадження № 1-кп/191/30/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000551 від 10.09.2022 стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Мар`янівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою спеціальною орсвітою, одруженого, маючого на утримання малолітню дитину, 2023 року народження, зарежстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом в посаді стрільця-зенітника ракетного відділення взводу охорони 2 зенітного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді стрільця - зенітника зенітного ракетного відділення взводу охорони 2 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , 09 вересня 2022 року близько 21 годині 00 хвилин, не маючи встановленого зразку водійського посвідчення, в темний час доби, керуючи технічно справним автомобілем «MITSUBISHI PAJERO SPORT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись в умовах достатньої видимості, не обрав безпечну швидкість руху на ділянці проїзної частини за координатами 48.279783,35.454726, які розташовано між АДРЕСА_2 , та проявляючи кримінально-протиправну самовпевненість, порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою кабінету міністрів України від 10.10.2001 за № 1306, допустив виїзд за межі проїзної частини вліво за напрямком свого руху, в результаті чого відбулось перекидання автомобіля «MITSUBISHI PAJERO SPORT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у результаті чого пасажир вказаного автомобілю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: «Політравма: закрита травма живота з розривом капсули селезінки та ускладнена гемоперитонеумом; відкритий багатоуламковий перелом правої плечової кістки з травматичним пересіченням правої плечової артерії і дефектом 9 см, ускладнений гострою ішемією правої верхньої кінцівки III ст., що в перебігу травматичного процесу призвело до ампутації кінцівки на рівні середньої третини правого плеча», які за своїм характером та у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Своїми діями водій автомобіля «MITSUBISHI PAJERO SPORT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , грубо порушив вимоги п.п. 1.З., 1.5., 2.3. б), 12.1., Правил дорожнього руху України якими передбачено:

п.1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п.1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п.2.3.: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».

п.12.1.: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Порушення вимог п.п. 12.1. Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся, підтвердив обставини вчинення злочину так, як вони викладені вище.

Захисник обвинуваченого вважав, що призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання мають бути враховані такі пом`якшуючі вину обставини, як щире каяття, добровільне відшкодування потерпілому шкоди, активне сприяння розкриттю злочину, надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування ст.69 КК України.

Потерпілий ОСОБА_8 та його представник у судовому засіданні не оспорювали обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину. Зазначили, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають. Заявлений цивільний позов просять залишити без розгляду у зв`язку зі сплатою обвинуваченим завданої шкоди. Покарання обвинуваченому просили призначити із застосуванням ст.75 КК України, без реального позбавлення волі.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчиненого кримінального правопорушення та не заперечували проти скороченого судового розгляду, суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За таких обставин суд прийняв рішення про проведення скороченого судового розгляду. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене вище, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю, дії обвинуваченого кваліфіковано вірно за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, з урахуванням позиції потерпілого ,виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини та тяжкість вчинення кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, вчиненого з необережності, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є діючим військовослужбовцем, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується як за місцем проходження служби так і за місцем проживання, у вчиненому розкаюється.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, є його щире каяття у вчинені кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих збитків, активне сприяння розкриттю злочину, надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, також враховуючи, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без його ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах інкримінованого йому діяння, а саме у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України та покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого ст.69 КК України, суд зазначає, що приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Не зважаючи на наявність кількох пом`якшуючих обставин, суд вважає, що вони не можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому саме мінімальне покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України буде відповідати принципам гуманізації відповідальності та ступеню тяжкості вчиненого. Таким чином, застосування при призначенні покарання обвинуваченому ст.69 КК України суд вважає недоцільним.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_6 , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира Військової частини НОМЕР_1 , у разі зміни місця служби на командира військової частини за новим місцем служби

Уразі звільнення з військової служби покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази автомобіль «MITSUBISHI PAJERO SPORT» на іноземній реєстрації НОМЕР_3 повернути у користування обвинуваченому ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави (отримувач: ГУК у Дн-кій обл/м.Дніпро/24060300; ; банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); номер рахунку: НОМЕР_4 ; код бюджетної класифікації: 24060300, Інші надходження) витрати за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/104-22/31741-ІТ від 08.11.2022 в розмірі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн. 24 коп., та судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-23/21272-ІТ від 14.07.2024 в розмірі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) гр. 00 коп.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1