Справа № 946/5079/24
Провадження № 1-кс/946/1617/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

скаржника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 11.06.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ст. 356 КК України,- ВСТАНОВИВ:

20.06.2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою, якою просив скасувати постанову слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 11.06.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ст. 356 КК України.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 14.06.2024 року ОСОБА_3 отримав постанову слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 11.06.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ст. 356 КК України. Вважає зазначену постанову незаконну, оскільки під час досудового розслідування ним, як потерпілим в зазначеному кримінальному провадженні були заявлені клопотання про спільний допит, виїмку документів згідно ст. 93 КПК України. Також слідчий ОСОБА_6 під час винесення оскаржувальної постанови не зазначив, той факт що договір № 3 В/4П від 25.05.2011 року має юридичну силу. Слідчий не зазначив, що ОСОБА_3 користувався та оплачував всі комунальні послуги по паркінгу з червня 2014 року. Більш того, свідчення які були надані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час допиту не підтверджуються жодним документом. Так, не відповідають дійсності свідчення ОСОБА_7 про те, що були змінені будівельні норми, які не надали йому можливість побудувати паркінг та замість цього зазначене приміщення введено в експлуатацію як підвальне приміщення. Також, акт приймання передачі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідчень свідка ОСОБА_9 в МБТІ ніколи не передавав, грошових коштів в сумі 375153 не отримував. А це означає, що акт прийому передачі зазначеної квартири є недійсним.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 в повному обсязі вимоги поданої скарги підтримав, просив її задовольнити. Зазначив, що директор КП «Ізмаїльське МБТІ» ОСОБА_8 допустила грубі порушення при видачі технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 ( пізніше рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради будинку був присвоєний адрес: АДРЕСА_3 ) власником якої відповідно до укладеного договору між ОСОБА_3 та ТОВ «Горлан» повинен був стати ОСОБА_3 , а також при підготовці документів для подальшого оформлення за ОСОБА_7 всього підвального приміщення.

Слідчий СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги та скасуванні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження № 0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ст. 356 КК України, мотивуючи тим, що під час досудового слідства проведено повний та вичерпаний перелік слідчий (розшукових) та процесуальних дій передбачених КПК України, спрямованих на встановлення істини, вжито всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного розслідування.

Прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_5 також просив відмовити в задоволенні скарги щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення скаржника, слідчого та прокурора, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість поданої скарги та наявність підстав для скасування оскарженої постанови про закриття кримінального провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у рішенні слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебували матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ст. 356 КК України.

Положення статті 2 КПК України визначають, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до п. 18 ч.1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно з п.8 ч.1 ст.40 КПК України слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. 284 КПК України).

Положенням п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Згідно ч.5 ст.110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача повинна складатися з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

Мотивувальна частина постанови повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Як вбачається із оскарженої постанови, вона була прийнята відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 190, ст. 356 КК України

В обґрунтування слідчим в постанові зазначено, що 14.01.2020 до Ізмаїльського РВП ГУНП України в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_3 , про те, що директор ТОВ «Горлан» ОСОБА_7 , директор МПП «Джерело» ОСОБА_10 , та керівник КП «Ізмаїльського МБТІ» ОСОБА_11 шахрайським шляхом заволоділи його парко-місцем, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною заявою 15.01.2020 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000083 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Окрім цього, 14.04.2020 до Ізмаїльського РВП ГУНП України в Одеській області надійшла заява ОСОБА_3 про те, що в діях начальника КП Ізмаїльського МБТІ ОСОБА_12 вбачаються ознаки кримінального правопорушення - самоуправство.

За вказаною заявою 14.04.2020 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000569 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Також, до Ізмаїльського РВП ГУНП України в Одеській області надійшла ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду щодо зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР за фактом неправомірних дій з боку ОСОБА_12 .

За вказаною заявою 07.02.2024 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000190 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури, 12.04.2024 прийняте рішення про визначення підслідності та об`єднання матеріалів кримінальних проваджень № 0000569, 0000190 та №0000083 в одне провадження за № 0000083.

Проведеним досудовим розслідуванням за заявою ОСОБА_3 від 14.01.2020 виконані слідчі дії, за результатами яких встановлено наступне.

Відповідно до показів потерпілого ОСОБА_3 , який дав свідчення про те, що він придбав та став власником парко-місця, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , яке в результаті шахрайських дій фізичної особи ОСОБА_7 , директора МПП «Джерело» ОСОБА_10 , начальника КП Ізмаїльське «МБТІ» ОСОБА_12 підвальне приміщення (фактично паркінг) за адресою: АДРЕСА_1 було оформлено у власність ОСОБА_7 , що дало змогу останньому у подальшому оформляти договори дарування частин підвальних приміщень на свій розсуд, хоча паркінг побудовано на грошові кошти інвесторів. ОСОБА_7 25.05.2011 укладає з ОСОБА_3 договір № 3 В/4П про участь у спільному будівництві підземного паркінгу за вищезазначеною адресою. Згідно вказаного договору ОСОБА_3 є інвестором об`єкту нерухомості місце для стоянки авто №3 розміром 6.0 м х 3.0м. При цьому не розповівши про факт, раніше ОСОБА_7 сам уклав договір, де він є єдиним інвестором. Сума завданого матеріального збитку ОСОБА_3 становить 64 000 гривень, що еквівалентно 8 000 доларів США станом на 25.05.2012.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_7 , який дав свідчення про те, що згідно договору про створення спільної власності від 11.01.2011 про будівництво багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також підвального приміщення генпідрядником був МПП «Джерело», в особі директора ОСОБА_10 , який виступає стороною № 29. Згідно вказаного договору 27 сторін внесли грошові кошти, а ОСОБА_7 стороною 28 вніс 357 153 гривен у вигляді вартості земельної ділянки під будинок, належний йому на праві приватної власності. В подальшому, згідно п. 20 вказаного договору ділянка була передана у власність ОСББ «Успіх-2014». Генпідрядник МПП «Джерело» в особі ОСОБА_10 передав ОСОБА_7 , стороні 28 по акту приймання-передачі. Договір №3В/4/П от 25.05.2011 між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ніякого відношення до договору про створення спільної власності не має. Але договір №3В/4/П от 25.05.2011 між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 розглядається цивільний спор в Ізмаїльському міськрайонному суді № 500/504/17. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду за вищевказаним фактом 02.12.2021 ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні його цивільного позову до ОСОБА_7 відносно паркінгу. Він неодноразово пропонував ОСОБА_3 повернути грошові кошти, отримані від ОСОБА_3 за договором №3В/4/П від 25.05.2011, у зв`язку із тим, що паркінг не було побудовано через зміну будівельних норм, однак ОСОБА_3 уникає отримання вищезазначених грошових коштів. На момент будівництва вищезазначеного паркінгу для реєстрації права власності було достатньо

Відповідно до показів свідка ОСОБА_9 , який дав свідчення про те, що на момент проведення будівельних робіт по АДРЕСА_4 », а саме в період з 2010-2012 рр., проводило будівельні роботи на основі ліцензії, хто саме її видавав, строк дії вказаної ліцензії вказати не міг так як пройшло багато часу. Також пояснив, що в наданій копії договору на ознайомлення «О создании совместной собственности» не містить в собі обов`язок ПБП «Джерело» отримати від ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 357153 грн. в якості інвестиції для будівництва підвального приміщення. Та повідомив, що грошових коштів в сумі 357153 грн. від ОСОБА_7 ПБП «Джерело» не отримувало.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_12 , яка надала свідчення про те, що реєстрація права власності на нежиле (підвальне) приміщення y новобудові багатоквартирного житлового будинку, яке розташовано адресою: АДРЕСА_1 проводилась 21.12.2012 року, на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №1505 від 14.12.2015 року. Підставою для отримання свідоцтва про право власності було рішення виконкому № 1595 від 07.12.2012 року, яке приймалось на підставі документів, які надавались КП Ізмаїльське МБТІ, а саме: технічний паспорт, копії цивільного паспорту майбутнього власника, договір про утворення спільної власності від 11.01.2011 року (будівництва багатоквартирного житлового будинку), декларації № ОДІ від 11.10.2012 року про готовність об`єкта до експлуатації, замовником якої був ОСОБА_13 та ксерокопії Актів-прийому передачі індивідуального приміщення. Даний пакет документів готовився співробітниками Ізмаїльського МБТІ, а також юристом підприємства, хто саме був на зазначеній посаді, ОСОБА_14 не пам`ятає, було підготовлено проект рішення. Надалі даний проект рішення з доданими копіями документів, пройшов засідання виконкому, та рішення було підписано міським головою ОСОБА_15 .. До КП Ізмаїльське МБТІ щодо оформлення права власності на підвальне приміщення міг звернутись тільки замовник будівництва, який вказаний в декларації про готовність, оскільки, у вищезазначеній декларації замовником був ОСОБА_7 , то лише він міг звернутись до МБТІ, щодо оформлення права власності на підвальне приміщення, проведення первинно - технічної інвентаризації та отримання технічного паспорта, отримання права власності на підвальне приміщення. На скільки вона пам`ятає, рішення щодо отримання права власності на всі об`єкти нерухомості у тому числі й на нежитлове приміщення приймалось по всьому будинку: квартири з 1-27, та 28- підвальне приміщення в цілому. Також повідомила, що наскільки вона пам`ятає з архівної справи, вперше з заявою про проведення технічної інвентаризації до МБТІ ОСОБА_7 звернувся у серпні 2011 року, на той час ОСОБА_12 там не працювала. До свого замовлення він додав дозвіл на виконання будівельних робіт, документи, що підтверджують його право власності на земельну ділянку та рішення виконкому, щодо надання дозволу на будівництво багатоквартирного житлового будинку з підвалом. У подальшому у 2015 році, ОСОБА_7 звернувся з замовленням про розрахунок часток підвального приміщення. Усі замовлення, щодо проведення первинно інвентаризації, та розрахунок часток здійснював ОСОБА_7 , та оплачував за надані йому послуги.

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що 14.06.2016 року СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001810 за заявою ОСОБА_3 аналогічним фактом.

В рамках зазначеного кримінального провадження, ОСОБА_3 визнано потерпілим. В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001810, фактам та безпосередньо діям ОСОБА_7 надано правову оцінку та 22.08.2018 ОСОБА_7 повідомлено про підозру, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яка включає в себе факти та події, які ОСОБА_3 зазначає у своїй заяві від 14.01.2022.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001810 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190 КК України скеровано 19.11.2018 до суду для розгляду по суті.

Зазначені вище обставини та факти ОСОБА_3 не спростовує, повністю визнає, так як під час проведення досудового розслідування неодноразово на це вказував сам, надаючи для долучення до матеріалів кримінального провадження копії процесуальних документів з кримінального провадження № 0001810 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190 КК України, але наполягає на проведені досудового розслідування за його заявою з метою притягнення до кримінальної відповідальності не лише ОСОБА_16 , а й директора ПБП «Джерело» ОСОБА_9 , та керівника КП «Ізмаїльського МБТІ» ОСОБА_11 , які від останнього жодних грошових коштів з метою придбання будь-якого майна, об`єктів нерухомості не отримували, жодних угод з зазначених підстав не укладали, у зв`язку з чим, будь-якої майнової шкоди не завдали, що підтверджується свідченнями потерпілого ОСОБА_3 та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст. 190 кримінального кодексу України, шахрайством визнається заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, або те ж саме діяння, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому.

Проведеним досудовим розслідуванням, в діях директора МПП «Джерело» ОСОБА_9 , та керівника КП «Ізмаїльського МБТІ» ОСОБА_12 ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України не встановлено.

Також, приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_16 притягнуто до кримінальної відповідальності за фактом, на який посилається потерпілий ОСОБА_3 , а відповіднодо вимог ст. 2 КК України ніхто не може бути притягнений до кримінальної відповідальності за одне й те саме кримінальне правопорушення більше одного разу, кримінальне провадження за дублюючим фактом відносно однієї й тієї ж особи - підлягає закриттю.

Проведеним досудовим розслідуванням за заявою ОСОБА_3 від 14.04.2020 виконані слідчі дії, за результатами яких встановлено наступне.

За заявою ОСОБА_3 від 14.04.2020 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000569, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

У своїй заяві ОСОБА_3 зазначає та стверджує, що начальник КП «Ізмаїльське МБТІ» ОСОБА_12 маючи на руках технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 , оформлений на ім`я ОСОБА_3 погасила його за заявою ОСОБА_7 та видала інший технічний паспорт на ту саму квартиру на ім`я ОСОБА_7 .

Відповідно до показів свідка ОСОБА_3 який надав свідчення про те, що 11 січня 2011 року між ОСОБА_3 та юридичною особою ТОВ «Горлан» в особі ОСОБА_7 укладено договір про створення спільної власності, в якому ОСОБА_3 повинен був стати власником квартири АДРЕСА_2 (пізніше по рішенню виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради будинку був присвоєний адрес АДРЕСА_3 ).

В 2014 році до КП «Ізмаїльського МБТІ» звернувся директор ТОВ «Горлан» ОСОБА_7 з проханням провести технічну інвентаризацію багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 . За результатами проведених замірів кожному з інвесторів був виготовлений технічний паспорт на квартиру або комерційні приміщення, було виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_5 на ім`я ОСОБА_3 , який він в 2015 році отримав.

До КП «Ізмаїльського МБТІ» 05.12.2016 звернувся директор ТОВ «Горлан» ОСОБА_7 з заявою про те, що ОСОБА_3 не виконав фінансові зобов`язання за договором від 16.08.2012, у зв`язку з чим, копію технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 видано ОСОБА_7 з поміткою «замовник».

В січні 2017 року він звернувся з заявою до КП «Ізмаїльського МБТІ» про видачу технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 та в середині лютого 2017 року технічний паспорт ним був отриманий.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_12 , остання надала свідчення про те, що у 2016 році, до КП «Ізмаїльського МБТІ» звернувся директор ТОВ «Горлан» ОСОБА_7 з заявою про те, що ОСОБА_3 не виконав фінансові зобов`язання за договором від 16.08.2012, у зв`язку з чим, копію технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 виданого на ім`я ОСОБА_3 було погашено, а ОСОБА_7 з поміткою «замовник» видане інше.

Відповідно до показів свідкаОСОБА_7 , який надав свідчення про те, що він є директором ООО «Горлан», який здійснював будівництво багатоквартирного будинку з адресою: АДРЕСА_3 . Після завершення будівництва, ОСОБА_7 як директором ООО «Горлан» видавалися технічні паспорти інвесторам з яким у останнього були укладені договори про купівлю майнових прав на житлові приміщення. З ОСОБА_3 у останнього була усна домовленість про те, що вони вирішать фінансові проблеми й в подальшому буде підписано договір про купівлю майнових прав на житлове приміщення й ОСОБА_7 , під свою відповідальність передав ОСОБА_3 технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_5 вищевказаного будинку. В подальшому, після того як ОСОБА_17 як директор ООО «Горлан» та ОСОБА_3 не дійшли згоди щодо фінансових питань, ОСОБА_7 як директор ООО «Горлан» звернувся із письмовою заявою до КП «Ізмаїльське МБТІ» щодо анулювання технічного паспорту складеного на ім`я ОСОБА_3 та складення іншого технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_5 вищевказаного будинку на ім`я ОСОБА_7 , як директора ООО «Горлан», який є забудовником вказаного будинку.

Шляхом допитів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 у кримінальному провадженні встановлено, що технічний паспорт на квартиру зазначає особу яка користується об`єктом на праві власності але не являє собою документ, що підтверджує власність. Не породжує прав та обов`язків по собі.

Оскільки технічний паспорт на будинок не є правовстановлюючим документом на будинок, а лише констатує його наявність із зазначенням адреси, плану та технічних характеристик, то відповідно не може бути визнаний недійсним. Скасування технічного паспорта також не передбачено нормами законодавства.

Відповідно до ст. 356 Кримінального Кодексу України самоправством є самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Таким чином, видача техпаспорту на ім`я ОСОБА_7 та анулювання техпаспорта на ім`я ОСОБА_3 не спричинило будь якої шкоди (ст. 11 КК України), а відтак в діях ОСОБА_12 щодо видачі техпаспорту на ім`я ОСОБА_16 та анулювання техпаспорта на ім`я ОСОБА_3 , не утворює складу правопорушення передбаченого ст. 356 та будь якою іншою статтею КК України.

Проведеним досудовим розслідуванням за заявою ОСОБА_3 від 29.01.2024 виконані слідчі дії, за результатами яких встановлено наступне.

За заявою ОСОБА_3 від 29.01.2024 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000190, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

У своїй заяві ОСОБА_3 зазначає та стверджує, що начальник КП «Ізмаїльське МБТІ» ОСОБА_12 навмисно надала до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради не повний пакет документів про реєстрацію права власності на підвальне приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті чого ОСОБА_7 отримав право власності на підвальне приміщення вищевказаного будинку.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_3 директор КП «Ізмаїльське МБТІ» ОСОБА_8 07.12.2012 року незаконно звернувся до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради із заявою про реєстрацію права власності на підвальне приміщення будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та подала не весь перелік документів необхідних для реєстрації права власності.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_12 , яка надало свідчення про те, що реєстрація права власності на нежиле (підвальне) приміщення y новобудові багатоквартирного житлового будинку, яке розташовано адресою: АДРЕСА_1 проводилась 21.12.2012 року, на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №1505 від 14.12.2015 року. Підставою для отримання свідоцтва про право власності було рішення виконкому № 1595 від 07.12.2012 року, яке приймалось на підставі документів, які надавались КП Ізмаїльське МБТІ, а саме: технічний паспорт, копії цивільного паспорту майбутнього власника, договір про утворення спільної власності від 11.01.2011 року (будівництва багатоквартирного житлового будинку), декларації № ОДІ від 11.10.2012 року про готовність об`єкта до експлуатації, замовником якої був ОСОБА_13 та ксерокопії Актів-прийому передачі індивідуального приміщення. Даний пакет документів готовився співробітниками Ізмаїльського МБТІ, а також юристом підприємства, хто саме був на зазначеній посаді, ОСОБА_14 не пам`ятає, було підготовлено проект рішення. Надалі даний проект рішення з доданими копіями документів, пройшов засідання виконкому, та рішення було підписано міським головою ОСОБА_15 . До КП Ізмаїльське МБТІ щодо оформлення права власності на підвальне приміщення міг звернутись тільки замовник будівництва, який вказаний в декларації про готовність, оскільки, у вищезазначеній декларації замовником був ОСОБА_7 , то лише він міг звернутись до МБТІ, щодо оформлення права власності на підвальне приміщення, проведення первинно -технічної інвентаризації та отримання технічного паспорта, отримання права власності на підвальне приміщення. На скільки ОСОБА_12 пам`ятає, рішення щодо отримання права власності на всі об`єкти нерухомості у тому числі й на нежитлове приміщення приймалось по всьому будинку: квартири з 1-27, та 28- підвальне приміщення в цілому. Також повідомила, що наскільки вона пам`ятає з архівної справи, вперше з заявою про проведення технічної інвентаризації до МБТІ ОСОБА_7 звернувся у серпні 2011 року, на той час ОСОБА_12 там не працювала. До свого замовлення він додав дозвіл на виконання будівельних робіт, документи, що підтверджують його право власності на земельну ділянку та рішення виконкому, щодо надання дозволу на будівництво багатоквартирного житлового будинку з підвалом. У подальшому, десь в 2015 році, ОСОБА_7 звернувся з замовленням про розрахунок часток підвального приміщення. Усі замовлення, щодо проведення первинно інвентаризації, та розрахунок часток здійснював ОСОБА_7 , та оплачував за надані йому послуги.

Відповідно до відповіді Ізмаїльської міської ради, для реєстрації права власності на підвальне приміщення за вищевказаною адресою начальником КП «Ізмаїльське МБТІ» ОСОБА_8 було подано технічний паспорт, «Договор о создании совместной собственности от 11.01.2011», копії паспарту, декларацію № ОД3 від 11.10.2012, копію рішення № 474 від 25.03.2011, акт прийому передачі підвального приміщення, укладеного між ОСОБА_7 та керівником ПБП «Джерело» ОСОБА_9 .

Нормативно-методологічне забезпечення діяльності суб`єктів господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна, порядок та методика проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд регулюються Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127(далі - Інструкція).

Інструкції визначає порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд з метою: визначення їх фактичної площі та об`єму (щодо проектних); обстеження та оцінки технічного стану наявних об`єктів; установлення вартості об`єктів. До об`єктів, що підлягають технічній інвентаризації, належать: багатоквартирні житлові будинки, гуртожитки; одноквартирні (садибні) житлові будинки; багатофункціональні будинки і комплекси; будинки і споруди громадського та виробничого призначення, інженерні мережі, елементи благоустрою тощо; господарські будівлі (сараї (хліви), гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції, сміттєзбірники тощо); господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо); садові та дачні будинки, гаражі (що не відносяться до господарських: багатоповерхові, підземні, одноповерхові-блокові); захисні споруди цивільного захисту (цивільної оборони).

Технічній інвентаризації підлягають як квартири, житлові будинки та гуртожитки загалом, так і їх основні елементи: секції; поверхи (надземні, цокольні, підвальні, технічні, мансардні); сходово-ліфтові вузли; квартири (групи квартир); квартири в одноквартирних (садибних) житлових будинках; кімнати, житлові осередки, секції у гуртожитках.

Технічну інвентаризацію проводять у таких випадках: 1) перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, у тому числі після проведення реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, реставрації, щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт; 2) перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, щодо якого отримано право на виконання будівельних робіт; 3) перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об`єднання об`єкта нерухомого майна або виділення частки з об`єкта нерухомого майна, крім випадків, коли в результаті такого поділу, об`єднання або виділення частки шляхом реконструкції завершений будівництвом об`єкт приймався в експлуатацію; 4) перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, зазначених у пункті 9 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". В інших випадках технічна інвентаризація проводиться за бажанням замовника (пункт 6 розділу І Інструкції).

Технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. Технічна інвентаризація має бути пронумерованою та скріплена підписом керівника суб`єкта господарювання, який проводив інвентаризацію, а також підписом виконавця робіт і контролера із зазначенням серії та номера кваліфікаційного сертифіката на право виконання робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (пункт 2 розділу І Інструкції).

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що 14.06.2016 року СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001810 за заявою ОСОБА_3 аналогічним фактом.

В рамках зазначеного кримінального провадження, ОСОБА_3 визнано потерпілим. В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні

№ 0001810, фактам та безпосередньо діям ОСОБА_7 надано правову оцінку та 22.08.2018 ОСОБА_7 повідомлено про підозру, за ознаками злочинів, передбачених ч. 2, 4 ст. 190 КК України, яка включає в себе факти та події, які ОСОБА_3 зазначає у своїй заяві від 07.02.2024.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001810 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190 КК України скеровано 19.11.2018 до суду для розгляду по суті.

Зазначені вище обставини та факти ОСОБА_3 не спростовує, повністю визнає, так як під час проведення досудового розслідування неодноразово на це вказував сам, надаючи для долучення до матеріалів кримінального провадження копії процесуальних документів з кримінального провадження № 0001810 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190 КК України, але наполягає на проведені досудового розслідування за його заявою з метою притягнення до кримінальної відповідальності не лише ОСОБА_16 , а керівника КП «Ізмаїльського МБТІ» ОСОБА_12 , яка від останнього жодних грошових коштів з метою реєстрації, перереєстрації, придбання будь-якого майна, об`єктів нерухомості не отримувала, жодних угод з зазначених підстав не укладала, у зв`язку з чим, будь-якої майнової шкоди не завдала, що підтверджується свідченнями потерпілого ОСОБА_3 та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст. 190 кримінального кодексу України, шахрайством визнається заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, або те ж саме діяння, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому.

Таким чином, проведеним досудовим розслідуванням, в діях керівника

КП «Ізмаїльського МБТІ» ОСОБА_11 ознак злочинів, передбачених ч. 2, 4 ст. 190 КК України не встановлено.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні слідчим на надано належної оцінки поясненням наданим в ході досудового розслідування ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , керівником КП «Ізмаїльського МБТІ» ОСОБА_12 та документам наявним в матеріалах кримінального провадження, а саме документам, що стали підставою для прийняття рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 07.12.2012 року за № 1595 «Про оформлення права власності на квартири АДРЕСА_6 ».

Так, в оскаржуваній постанові взагалі не досліджується та не надається будь яка оцінка обставинам вказаним в оскаржуваній постанові, що в 2014 році до КП «Ізмаїльського МБТІ» звернувся директор ТОВ «Горлан» ОСОБА_7 з проханням провести технічну інвентаризацію багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 . За результатами проведених замірів кожному з інвесторів був виготовлений технічний паспорт на квартиру або комерційні приміщення, було виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_5 на ім`я ОСОБА_3 , який він в 2015 році отримав. До КП «Ізмаїльського МБТІ» 05.12.2016 звернувся директор ТОВ «Горлан» ОСОБА_7 з заявою про те, що ОСОБА_3 не виконав фінансові зобов`язання за договором від 16.08.2012, у зв`язку з чим, копію технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 видано ОСОБА_7 з поміткою «замовник».

В свою чергу, рішенням виконавчим комітету Ізмаїльської міської ради від 07.12.2012 року за № 1595 «Про оформлення права власності на квартири АДРЕСА_6 » було вирішено оформити право власності на квартири АДРЕСА_7 та підвальне приміщення за вищевказаною адресою.

Разом з тим, з оскаржуваної постанові слідчого про закриття кримінального провадження взагалі неможливо встановлено чи йде мова про той самий будинок, якому було змінено адресу, або це різні будинки і що встановив слідчий посилаючись на рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 07.12.2012 року за № 1595.

Виходячи з вказаного, взагалі не можливо встановити чи повинні були співробітки КП «Ізмаїльського МБТІ» здійснювати в 2014 році технічну інвентаризацію багатоповерхового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_3 на замовлення директора ТОВ «Горлан» ОСОБА_7 , якщо рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 07.12.2012 року за № 1595 «Про оформлення права власності на квартири АДРЕСА_6 » було вже вирішено оформити право власності на квартири АДРЕСА_7 та підвальне приміщення по вищевказаній адресі за певними особами та за ОСОБА_3 право власності не визнавалось.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова не є вмотивованою, в ній відсутня повна та вичерпна оцінка доказів встановлених в ході досудового розслідування.

Тобто в основу оскарженої постанови покладено посилання на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, але ж відсутні вичерпні посилання на докази для прийняття такої постанови, слідчим не надано оцінку зібраним доказам та не вжито усіх заходів для всебічного та повного дослідження обставин кримінального провадження.

При здійсненні відновленого досудового розслідування цього провадження необхідно перевірити викладені заявником обставини, виконати необхідні дії і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення у цьому кримінальному провадженні, яке має бути належним чином вмотивованим з всебічним, повним аналізом доводів викладених скаржником. Не проведення слідчим певних слідчих дій унеможливило встановлення, поза розумним сумнівом, сукупності неспростованих презумпцій щодо обставин цієї справи, а відтак, унеможливило встановлення істини у ній.

Слідчим суддею встановлена наявність фактів, які викликають сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження обставин кримінального провадження, що стали підставою для винесення постанови про його закриття. Тому беручи до уваги те, що постанова про закриття кримінального провадження, перешкоджає виконанню завдань кримінального провадження в частині забезпечення того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, слідчий суддя вважає, що висновки та процесуальне рішення слідчого є передчасними.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.22 КПК України). Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 11.06.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ст. 356 КК України та скасовує постанову слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 11.06.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ст. 356 КК України.

Керуючись ст. ст. 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 11.06.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ст. 356 КК України -задовольнити.

Постанову слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 11.06.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000083 від 15.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ст. 356 КК України - скасувати.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 16 липня 2024р.

Слідчий суддя: ОСОБА_1