Справа №591/2940/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1206/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА

Іменем України

26 вересня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/2940/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16.06.2024 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу суду та обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, застави або цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, оскільки його підзахисний має житло, цивільну дружину, працює, до 12.06.2022 перебував під особистим зобов`язанням, покладені на нього обов`язки не порушував, починаючи з 21.02.2024 повідомлявся про судові засідання не у процесуальний спосіб, тому вважає, що у суду були відсутні підстави для постановлення ухвал про його привід і у подальшому про оголошення у розшук. Зазначає також, що ОСОБА_9 наміру переховуватися від суду, впливати на свідків не має, на момент затримання не перебував під дією жодного запобіжного заходу, не перешкоджав працівникам поліції при його затриманні, доказів, які б вказували на недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу матеріали клопотання не містять. Вважає необгрунтованими висновки суду щодо незастосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у виді застави. Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження, то вважає його пропущеним з поважних причин, оскільки повний текст ухвали отримав під час ознайомлення з матеріалами справи 19.06.2024, а з апеляційною скаргою звернувся 21.06.2024.

У Зарічному районному суді м. Суми знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_12 і ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК, судовий розгляд якого по суті пред`явленого обвинувачення не завершений. При цьому 05.04.2024 ухвалою Зарічного районного суду м. Суми обвинувачений ОСОБА_9 був оголошений у розшук, а також наданий дозвіл на його затримання з метою приводу для розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

15.06.2024 о 11:05 обвинувачений ОСОБА_9 був затриманий при спробі перетину кордону в АДРЕСА_1 , що є прикордонним з Молдовою населеним пунктом, тому зважаючи на наявність ризиків, п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, прокурор просив застосувати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки інший запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16.06.2024 до ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14.08.2024 без визначення застави. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, запобігти яким неможливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення, тому строк на апеляційне оскарження постановленої 16.06.2024 ухвали Зарічним районним судом м. Суми за участі обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника не пропущений, так як апеляційна скарга надійшла до суду 21.06.2024.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення суду, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, просила залишити без змін ухвалу суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК). При цьому обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого і вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК (ч. 1-2 ст. 331 КПК).

Відповідно ч. 3 ст. 176 (глава 18) КПК, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, крім випадків, передбачених ч. 6 і 8 ст. 176 цього Кодексу ч. 1 ст. 183 КПК), а згідно ч. 4 цієї статті запобіжні заходи застосовуються: під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Метою застосування запобіжного заходу, крім іншого, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків в кримінальному провадженні. При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК (ч. 1-2 ст. 177 КПК).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію обвинуваченого; 7) майновий стан обвинуваченого; 8) наявність судимостей у обвинуваченого; 9) дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно ч. 1 ст. 194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ухваливши рішення щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про обрання ОСОБА_9 саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а не застосування будь-якого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, оскільки при вирішенні зазначеного питання у повній мірі дотримався вимог ст. 176, 177, 183, 194, 197 і 331 КПК, а саме з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у тому числі й те, що ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Колегією суддів встановлено, що в Зарічному районному суді м. Суми вже тривалий час на розгляді перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 307 КК.

ОСОБА_9 за своїм процесуальним статусом є обвинуваченим у кримінальному провадженні і обґрунтованість пред`явленого йому обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку чи іншого судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, а тому колегія суддів не уповноважена надавати на цій стадії кримінального процесу оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність наявних у справі доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування стороною обвинувачення того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання до закінчення судового розгляду справи по суті.

Відповідно усталеної судової практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення, судового розгляду (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

Як встановлено судом першої інстанції і не заперечується стороною захисту відносно ОСОБА_9 вже був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави, яку він вніс та був звільнений з СІЗО 28.01.2021. В подальшому застава була перерахована на користь ВСУ, а запобіжний захід змінений на особисте зобов`язання, строк дії якого не продовжувався і останній перебував на свободі без будь-якого запобіжного заходу.

Проте, починаючи з листопада 2023 року ОСОБА_9 почав не з`являтися на виклики до суду, про зміну свого місця проживання/роботи суд не повідомив, у зв`язку із чим ухвалою цього суду від 05.04.2024 був оголошений у розшук та 15.06.2024 був затриманий у АДРЕСА_1 , що є прикордонним з Молдовою населеним пунктом на виконання ухвали суду про дозвіл на затримання з метою приводу для розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , суд належно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано прийшов до висновків про існування ризиків можливої протиправної поведінки останнього, а саме переховування від суду та незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, врахувавши при цьому, що після зміни складу суду судовий розгляд даного провадження розпочато спочатку і вказані свідки безпосередньо судом ще не допитувались.

При встановленні ризику впливу на свідка слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на потерпілого, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом.

Враховуючи, що розгляд цього кримінального провадження в суді перебуває вже тривалий час, а також тяжкість інкримінованого ОСОБА_9 діяння та суворість покарання, обставини, які встановлені під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції, що саме тримання під вартою спроможне забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а ризики зазначені в клопотанні прокурора існують та доведені в судовому засіданні суду першої інстанції, а тому доводи захисника в цій частині колегія суддів до уваги не бере.

Таким чином, основною метою обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду фактично є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 .

Що стосується твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_9 має житло, цивільну дружину, працює, задоволенню не підлягають, оскільки вказані обставини не є тими безумовними підставами, що унеможливлюють тримання обвинуваченої особи під вартою, і повинні враховуватись разом з іншими фактичними обставинами кримінального провадження та вимогами кримінального процесуального закону, які регламентують обрання, зміну, скасування чи продовження запобіжних заходів, у їх сукупності.

Не є слушними і доводи захисника в частині не визначення ОСОБА_9 застави як альтернативного триманню під вартою запобіжного заходу, оскільки відповідно п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього Кодексу має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, що має місце в даному випадку.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи наведені в апеляційній скарзі захисника не дають підстав для скасування оскарженої ухвали та обрання більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, як про це ставить питання захисник.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16.06.2024 відносно ОСОБА_14 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4