Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/818/2024 Справа № 641/7559/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, з середньою освітою, заміжньої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 26.09.2024 року о 09 год. 20 хв., перебувала у торгівельному павільйоні, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, діючи умисно, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, з коробки, яка стояла на прилавку павільйону, який належав ОСОБА_6 дістала з неї грошові кошти у сумі 5000 грн.

Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зникла з грошовими коштами в руці, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяла майнову шкоду ОСОБА_6 , який є особою похилого віку, на загальну суму 5000 грн.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена свою вину у вчинені злочину визнала повністю, у скоєному розкаялася, та пояснила, що 26.09.2024 року о 09 год. 20 хв. вона перебувала за адресою: АДРЕСА_3 , де вона була прийнята на роботу та працювала близько 4-х днів. До того вона проходила стажування на вказаному місці роботи. 26.09.2024 року вона взяла грошові кошти, які знаходились в коробці на прилавку, та були призначені для закупівлі товару, які належали ОСОБА_6 . В подальшому викрадені грошові кошти вона використала в своїх цілях, в тому числі на свого чоловіка, який проходить військову службу в ЗСУ.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального проступку, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_6 до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності, проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КК України не заперечував. При ухваленні вироку суду покладалася на розсуд суду.

Приймаючи до уваги, що обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою вину в інкримінованому їйкримінального проступку, її показання повністю відповідають фактичним обставинам справи, наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України обвинуваченій та іншим учасникам судового розгляду були роз`яснені та вони вважали недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у суду нема сумнівів у добровільності їх позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейськуконвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю, та її дії вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненій в умовах воєнного стану.

Згідно класифікації, передбаченої ст.12 КК України, ОСОБА_4 вчинила тяжкий злочин, повністю визнала себе винною та щиро розкаялася у вчиненому, що відповідно до ст.66 КК України визнається судом обставиною, що пом`якшує покарання.

Судом встановлено, що відповідно до ч.2 ст.67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Вивченням особи обвинуваченої встановлено, що вона офіційно не працевлаштована, має постійне місце проживання, заміжня, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судима.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставину, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставини, що пом`якшує покарання, вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, призначити покарання за ч.4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, та із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання строком на 2 роки та покласти обов`язки відповідно до ч. 1,2 ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, має забезпечити виправлення та попередження скоєння ОСОБА_4 нових злочинів та надасть можливість обвинуваченій сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчиненні ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, пом`якшуючу її відповідальність обставину, а також ставлення до скоєного, висловленого в ході судового розгляду.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирався.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, з іспитовим строком 2 (два) роки.

У відповідності до ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем свого проживання;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем свого проживання про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази диск з відеозаписом по кримінальному провадженню № 0001366 від 04.10.2024 року зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку вручається прокурору та обвинуваченому.

Інші учасники мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя - ОСОБА_1