У Х В А Л А

про повернення заяви

29.08.2024 року м. Херсон

Колегія суддів Херсонського міського суду Херсонської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши заяву засудженого ОСОБА_4 , про встановлення факту порушення конституційних прав,

в с т а н о в и л а:

26.08.2024 року на електронну адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшла заява засудженого ОСОБА_4 , про встановлення факту порушення конституційних прав, яка складена російською мовою та не підписано електронним підписом.

У порядку, встановленому ст. 35 КПК України визначено склад колегії суддів для розгляду заяви (головуючий суддя - ОСОБА_1 , судді - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 )

Дослідивши матеріали скарги ОСОБА_4 , колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

У Рішеннях Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року №10-рп/99 та від 14 липня 2021 року №1-р/2021 зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Згідно ч.5 ст.10, п.4 ч.1 ст.92 Конституції України, застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року №2704-VIII єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.

Згідно ч.6ст.13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Частинами 1, 2 статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, за змістом ст.12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Частиною 1 статті 29 КПК України теж регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Таким чином, органи досудового розслідування, прокуратура та суд як державні органи, а також їх посадові особи при здійсненні своїх повноважень і в інших публічних сферах суспільного життя, зобов`язані використовувати лише державну мову. Це також стосується і прийняття до розгляду документів, складених лише українською мовою.

Викладене узгоджується, зокрема, з Рішенням Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року №8-рп/2008, відповідно до якого види судочинства (конституційне, адміністративне, господарське, кримінальне та цивільне) є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення.

Однак, передбачена чинним законодавством України вимога щодо подання документів українською мовою не є перешкодою у доступі до правосуддя та не звужує права учасників провадження за мовною ознакою, оскільки процесуальним законодавством гарантовано право учасників провадження щодо користування ними в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють.

Пунктом 18 частини 3 статті 42 КПК України, передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та, в разі необхідності, користуватися послугами перекладача за рахунок держави. Засуджений має права обвинуваченого, передбачені ст.42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження (ч.3 ст.43 КПК України).

Право користуватися рідною мовою або іншою мовою, якою особа володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача, зокрема і безоплатно, передбачено і для потерпілого; цивільного позивача; представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; свідка; особи, стосовно якої розглядається питання про видачу (екстрадицію); особи, до якої застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт; особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою до прийняття рішення про її видачу (екстрадицію); особи, якої стосується прохання Міжнародного кримінального суду чи надійшло прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу (п.9 ч.1 ст.56, ч.3 ст.61, п.11 ч.3 ст.641, п.4 ч.1 ст.66, ч.2 ст.581, ч.8 ст.583, ч.ч.5, 14 ст.584, ч.4 ст.585, п.2 ч.2 ст.627, п.п.1, 9 ч.4 ст.627 КПК України).

Є очевидним, що особа, яка неповною мірою розуміє мову судочинства і, відповідно, те, що саме відбувається у кримінальному процесі, неспроможна захистити свої права та інтереси законним шляхом.

Тому право осіб (які набули статусу певного учасника судового провадження) на користування в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють, є беззаперечним і воно кореспондує обов`язку суду забезпечити реалізацію такого права, у тому числі за необхідності скористатися послугами перекладача в порядку, передбаченому КПК, що визначено у ч.3 ст.29 КПК.

Така реалізація відбувається шляхом залучення перекладача на стадії досудового слідства за рішенням слідчого, прокурора чи слідчого судді, а на стадії судового провадження - суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій.

Залучений у провадженні перекладач має виконувати всі свої обов`язки, визначені ч.2 ст.68 КПК, зокрема і здійснювати повний і правильний переклад пояснень, показань або документів, які надаються підозрюваним, обвинуваченим, засудженим чи іншими учасниками провадження.

Відповідно, реалізуючи своє право на користування в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою володіють, а також право на судовий контроль на стадії досудового слідства, чи на оскарження судових рішень в апеляційній (касаційній) інстанції підозрюваний, обвинувачений чи засуджений, які в установленому законом порядку були забезпечені послугами перекладача, вправі звертатися до нього по допомогу для перекладу документів, які готуються на розгляд слідчого судді або суду за результатами якого може бути розпочато розгляд скарги, у тому числі ухвалено рішення про відкриття апеляційного чи касаційного провадження.

Переклад таких документів надає можливість слідчому судді чи суду з`ясувати наявність в особи, яка звертається, прав на таке звернення, а також перевірити дотримання нею передбачених КПК вимог щодо змісту документа і його додатків, адже право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення (п.37 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» (заява №8863/06)).

При цьому, процесуальним законодавством не передбачено залучення перекладача для перекладу суду процесуальних документів, переданих на їх розгляд, складених недержавною мовою.

До того ж до прийняття заяви до розгляду, суд позбавлений можливості постановляти процесуальні рішення, у тому числі щодо залучення перекладача.

Зі змісту скарги, поданої ОСОБА_4 до Херсонського міського суду вбачається, що її викладено іноземною мовою (російською).

Колегія суддів зазначає, що заява має бути викладена державною (українською) мовою чи в перекладі на державну мову, що надасть суду можливість зрозуміти її зміст, перевірити на відповідність вимогам КПК України.

Отже, ОСОБА_4 , як потенційний учасник вказаного кримінального провадження усі свої заяви, адресовані суду повинен викладати державною мовою, проте цієї вимоги останній не дотримався звертаючись до суді із клопотанням, викладеним російською мовою.

Крім того, за загальними правилами клопотання, подання, заяви складаються в письмовій формі та мають бути підписаними ініціатором звернення.

Згідно із ч. 1 ст. 35 КПК України, у суді функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Згідно із п.27 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», кваліфікований електронний підпис удосконалений електронний підпис, що створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Відповідно до п.44 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» підписувач - фізична особа, яка створює електронний підпис.

Судом встановлено, що заяву ОСОБА_4 було направлене на електронну адресу Херсонського міського суду в електронному вигляді, але при цьому, не підписана електронним підписом, тобто не є можливим провести ідентифікацію заявника.

Кримінально-процесуальний кодекс України та чинне законодавство вимагає подання до суду для розгляду оригіналів документів (заяв, скарг, клопотань). Оригінальний документ може бути в паперовій формі або в електронній, з електронним підписом автора.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_4 підлягає поверненню останньому.

При цьому суд звертає увагу на те, що Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп/1997 відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

Тобто обмеженням у доступі до правосуддя вважається відмова у прийнятті заяв, скарг, клопотань, оформлених згідно з чинним законодавством. Однак повернення скарг через їх невідповідність встановленим вимогам не є порушенням такого права.

Аналогічні висновки наведені у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №521/12324/18 від 19.09.2022.

Отже, повернення ОСОБА_4 його зави, яку викладено російською мовою та не підписано електронним підписом, не позбавляє його права повторно звернутися до суду з відповідним клопотанням, оформленим відповідно до чинного законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 29, 372 КПК України, суддя, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Заяву засудженого ОСОБА_4 , про встановлення факту порушення конституційних прав повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3