Провадження № 1-кп/947/1080/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2024 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в місті Одесі, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000413 від 08.06.2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянин України, українця, який має професійно - технічну освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , м.т. НОМЕР_1 , який останній раз засуджений: 16.08.2023 року Запорізьким апеляційним судом за ч.3 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді 3 роки 4 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до 3 років 5 місяців 28 днів позбавлення волі, покарання відбув,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 07.06.2024 приблизно о 13 годині 30 хвилин перебуваючи на ринку «Київський», розташованому по пр-ту Академіка Глушко в м. Одеса у ОСОБА_4 виник злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 того ж дня, приблизно о 13 годин 30 хвилин, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, підійшов до прилавку торгівельної точки з квітами, розташованої на ринку «Київський» по АДРЕСА_2 , та впевнившись що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N? 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року N?2102-IX (зі змінами) строком на 30 діб, строк дії якого продовжено і який діє на теперішній час, викрав майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Core A03», колір корпусу - чорний, 32 GB, з SIM-картою оператора ПраТ «ВФ Україна» (Vodafone), за номером НОМЕР_2 , загальною вартістю 1830 гривень.

Надалі, з метою недопущення можливості свого викриття, ОСОБА_4 , з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши майнову шкоду потерпілій ОСОБА_5 , на загальну суму 1830 гривень.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні звернувся з клопотанням про закриття кримінального провадження відносно нього за ч.4 ст.185 КК України, на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із декриміналізацією діяння, оскільки сума викраденого майна за епізодом крадіжки, вчинення якої інкримінується йому не перевищує 3028 гривень.

Прокурор ОСОБА_6 не заперечував проти закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з декриміналізацією діяння відповідно до Закону України №3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів", який набрав чинності 09 серпня 2024 року, оскільки сума викраденого майна за епізодом крадіжки, вчинення якої інкримінується ОСОБА_4 не перевищує 3028 гривень.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у ч.1 ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у ч.1 ст.5 КК України згідно якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" №3886-ХІ від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, внесено зміни до КУпАП, а саме ст.51 КУпАП викладено в редакції, яка визначає, що дрібною крадіжкою є викрадення майна вартістю від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів громадян.

Так, розмір вартості майна за яким розмежовується адміністративне правопорушення та кримінальне правопорушення з 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян визначених ст.51 КУпАП в редакції Закону №1449-VI від 04 червня 2009 року, що становило 302,80 грн. збільшено до 2 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить на час інкримінованих обвинуваченому дій 3028 грн., тобто кримінальна відповідальність настає у випадку викрадення майна вартістю понад 3028 грн.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України надійшло до суду 31.07.2024 року, однак на момент розгляду цього кримінального провадження судом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, оскільки Законом України №3886-ХІ від 18 липня 2024 року внесено зміни до ст.51 КУпАП та збільшено розмір вартості майна, який впливає на розмежування адміністративного правопорушення та кримінального правопорушення та кваліфікацію дій особи.

Так, в обвинувальному акті вказано, що протиправними діями ОСОБА_4 заподіяна майнова шкода потерпілій ОСОБА_5 у розмірі 1830 гривень, не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів громадян на час вчинення крадіжок, а саме: 3028 грн.

Положення п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України передбачають, що кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно з вимогами ч.3 ст.479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Так, приписами ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно з приписами ч. 1ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст.124, ч. 1 ст. 126, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК України).

Виходячи з викладеного, стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта саме стороною захисту.

Разом з цим, кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 4-1 ч. 1ст. 284 КПК України у зв`язку із закриттям кримінального провадження через втрату чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

При цьому закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1частини першої статті 284 КПК України безумовним, оскільки приводом для нього є саме скасування кримінальної протиправності діяння в якому обвинувачується особа.

Враховуючи викладене, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту.

Отже, оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 підлягає закриттю, при цьому ініціатором проведення судових експертиз у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, а сторона захисту не залучала жодних експертів, тому відповідно до приписів ч. 2 ст.122, ст. 124 КПК України витрати на проведення судової-товарознавчої експертизи в сумі 1 514 гривень 56 копійок не підлягають стягненню з ОСОБА_4 та покладаються на державу.

Зазначене узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному в постанові від 12.09.2022 у справі №203/241/17.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 284, 314, 349, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження у зв`язку із декриміналізацією діяння, задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000413 від 08.06.2024 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази: телефон марки «Samsung Galaxy Core A03», колір корпусу - чорний, 32 GB, з SIM-картою оператора ПраТ «ВФ Україна» (Vodafone), за номером НОМЕР_2 , вважати повернутими потерпілій ОСОБА_5 .

Процесуальні витрати за проведення судової-товарознавчої експертизи «визначення вартості машин, обладнання, сировини та споживчих товарів » в сумі 1514 гривень 56 копійок у кримінальному провадженні №0000413 від 08.06.2024, віднести за рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1