Справа № 351/1793/24
Номер провадження №1-кс/351/347/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. Снятин

Слідчий суддя Снятинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянув клопотання слідчої слідчого відділення відділення поліції №1 (м. Снятин) Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000161 від 10.09.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

у клопотанні вказано, що 10.09.2024р. близько 13:50 год. працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 (м. Снятин) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області у місті Снятин Коломийського району, за порушення правил дорожнього руху, було зупинено автомобіль "ВАЗ-21099" реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя м. Снятин Коломийського району. В подальшому, під час поверхневої перевірки вказаного автомобіля, яка проводилась відповідно до ст. 34 ЗУ "Про Національну поліцію", на задньому пасажирському сидінні салону вищевкааного транспортного засобу, було виявлено предмет зовні схожий на холодну зброю, а саме на ніж мачете, який ОСОБА_4 перевозив без передбаченого законом дозволу.

В ході проведення огляду місця події, окрім вилученого предмету, що зовні схожий на ніж мачете, вилучено транспортний засіб "ВАЗ-21099" реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , власником якого являється, згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 .

Того ж дня, вилучений автомобіль "ВАЗ-21099" реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом, оскільки даний транспортний засіб має значення у кримінальному провадженні, як речовий доказ та підпадає під ознаки ст. 98 КПК України.

Слідча зазначає, що у даному випадку, з метою збереження речового доказу, а саме автомобіля "ВАЗ-21099" реєстраційний номер НОМЕР_1 , виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно.

На підставі наведеного слідча просила накласти арешт на речовий доказ - автомобіль "ВАЗ-21099" реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 , власником якого являється ОСОБА_7 , з метою збереження речового доказу, запобігання можливості його приховування, розпоряджання, користування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Речовий доказ зберігати на території спеціального майданчику ГУНП в Івано-Франківській області по вул. Горбуша,8 у м. Коломия.

У матеріалах клопотання міститься заява слідчої про розгляд клопотання у її відсутності.

Власник майна в судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

10 вересня 2024 року слідчою винесено постанову про визнання транспортного засобу "ВАЗ-21099" реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 , власником якого являється, згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 речовим доказом у кримінальному провадженні №0000161 від 10.09.2024р.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається, з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.ч.10-11 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У відповідності до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, стаття 190 ЦК України визначає, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до статті 179 цього Кодексу річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст.7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У порушення вимог пункту 1 частини другої статті 171 КПК України, у клопотанні відсутнє обґрунтування необхідності арешту майна, з огляду на те, що метою його застосування є збереження речових доказів, зокрема щодо відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

З клопотання та доданих до нього матеріалів не вбачається достатніх підстав, які обґрунтовували б достатньою мірою необхідність накладення арешту.

Таким чином, слідчим не обгрунтовано належними правовими підставами накладення арешту на вказаний автомобіль та не обґрунтовано, що транспортний засіб зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Отже, обов`язок доведення перед судом наявності правових підстав клопотання процесуальним законом покладено безпосередньо на суб`єкта відповідного клопотання.

Таким чином клопотання не обґрунтовано належними правовими підставами.

Відповідно до зазначеного суд,-

У Х В А Л И В:

у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_8