14 серпня 2024 року Єдиний унікальний № 501/3393/24 Провадження № 1-кп/501/252/24
УХВАЛА

закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду

12 серпня 2024 року м. Чорноморськ

Іллічівського міського суду Одеської області

у складі: головуючого: ОСОБА_1 секретаря судового засідання ОСОБА_2

номер справи 501/3393/24 номер провадження 1-кп/501/252/24

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що надійшов 06 серпня 2024 року від Біляївської окружної прокуратури, номер кримінального провадження № 0000159 внесеного до ЄРДР від 14 лютого 2024 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Криве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області, громадянина України, маючого середньо спеціальну освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України,-

участь у справі приймали: прокурор - ОСОБА_4 ,

представник потерпілого адвокат ОСОБА_5

захисник обвинувачуваного - ОСОБА_6 ,

обвинувачений (ВКЗ) - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад обставин клопотання.

06 серпня 2024 року до Іллічівського міського суду Одеської області від Біляївської окружної прокуратури надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, із затвердженим обвинувальним актом.

Кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити судове засідання на підставі обвинувального акту, заявивши про відсутність перешкод, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 Кримінального процесуального кодексу України, в тому числі, про відсутність підстав про закриття провадження, повернення обвинувального акту прокурору та направлення його відповідному суду для визначення підсудності.

Також, 08 серпня 2024 року в підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_4 підтримано наявне в матеріалах справи клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання зазначено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 13 лютого 2024 року, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_3 не маючи передбаченого законом дозволу, діючи умисно усвідомлюючи протиправний, суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, всупереч вимог п. 1 «Переліку видів майна, що може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою ВР України «Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року № 2471-ХІІ, п.п. 9,11,15, «Положення про дозвільну систему» затвердженого Постановою КМУ від 12 жовтня 1992 року № 576 з наступними змінами, п. 11.7 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 21 серпня 1998 року № 662, незаконно придбав невстановленим способом:

?ручну короткоствольну нарізну бойову вогнепальну зброю 9-мм.

самозарядний пістолет Макарова (ПМ), серії/№ НОМЕР_1 випуску (магазин

№3037 2), виробництва Іжевського механічного заводу, м. Іжевськ, СРСР (далі -

пістолет);

? 8 боєприпасів 9-мм. патрони до пістолета Макарова (ПМ) (9х18) (далі -

патрони).

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_3 , розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою вчинення розбійного нападу на ОСОБА_7 умисно, без передбаченого законом дозволу 14 лютого 2024 року став зберігати та носити безпосередньо при собі вищевказаний пістолет, який був спорядженим 8-ма патронами.

Крім цього, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, затверджений Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затверджений Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022, затверджений Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затверджений Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022, затверджений Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом Президента України від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затверджений Законом України 19 лютого 2023 року № 8419, Указом Президента України від 1 травня 2023 року № 254/2023, затверджений Законом України 02 травня 2023 року № 3057-IX, в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022 року, Указом Президента України від 26 липня 2023 року № 9532, затверджений Законом України від 26 липня 2023 року № 451), Указом Президента України від 06 листопада 2023 року № 734 від 06 листопада 2023 року затверджений Законом України від 08 листопада 2023 року в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 год. 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

В період дії воєнного стану, 14 лютого 2024 року ОСОБА_3 , з метою протиправного вилучення майна, що належить ОСОБА_7 , шляхом вчинення нападу, поєднаного із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, діючи умисно, заздалегідь підготувавши для вчинення злочину ручну короткоствольну нарізну бойову вогнепальну зброю 9-мм. самозарядний пістолет Макарова (ПМ), серії/№ НОМЕР_1 випуску (магазин №3037 2), виробництва Іжевського механічного заводу, м. Іжевськ, СРСР (далі - пістолет), який був споряджений вісьмома 9-мм. патронами до пістолета Макарова (ПМ) (9х18) (далі - патрони) та транспортний засіб - мопед марки «Suzuki» моделі «UG110SW» темносірого кольору, направився до магазину «Comfy», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Перебуваючи за вищевказаною адресою 14 лютого 2024 року, приблизно о 13:30 год. продовжуючи реалізацію свого злочинного задуму, направленого на вчинення нападу, поєднаного із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільнонебезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, дочекався, поки ОСОБА_7 з рюкзаком на плечі вийшов з обмінного пункту, розташованого в будівлі магазину «Comfy» та направлявся до свого автомобіля.

Залишивши мопед на стоянці вказаного магазину, ОСОБА_3 , підійшов ззаду до ОСОБА_7 та з пістолету, який був споряджений патронами, здійснив 3 постріли в ОСОБА_7 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді вогнепального сліпого кульового поранення ділянки лівого кульшового суглобу: рани верхньої третини зовнішньої поверхні лівого стегна, відкритого перелому лівої голівки та шийки стегнової кістки, перелому вертлюгової западини зліва з переходом на сідничну кістку, гематоми лівого внутрішнього заутульного м`яза; вогнепального наскрізного поранення правої гомілки; вогнепальної рани правої половини калитки, гематоми правої половини калитки.

Ушкодження у вигляді вогнепального сліпого поранення лівого кульшового суглобу, рани лівої сідниці, відкритого перелому лівої голівки та шийки стегнової кістки, перелому вертлюгової западини зліва з переходом на сідничну кістку, гематоми лівого внутрішнього затульного м`яза та вогнепального наскрізного кульового поранення правої гомілки, як разом так і окремо, спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно а. 2.2.2 «Правила судовомедичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Після цього, ОСОБА_3 , діючи умисно, відкрито заволодів рюкзаком ОСОБА_7 , в якому знаходилися грошові кошти у сумі 18 250 (вісімнадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень, банківські картки, відкриті в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_7 за наступними номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , АТ «ПУМБ» за наступними номерами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , планшет марки «APPLE IPAD», вартістю 5000 гривень.

З протиправно вилученим майном та грошовими коштами, ОСОБА_3 на мопеді марки «Suzuki» залишив місце події.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_7 було спричинено майнової шкоди на загальну суму 23 250 (двадцять три тисячі двісті п`ятдесят) гривень.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України за кваліфікуючою ознакою: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому в умовах воєнного стану; носіння, придбання та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

В ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України:

?п. 1 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України так ОСОБА_3 не може не усвідомлювати імовірність засудження за інкримінованим злочином, передбаченим ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України, та призначення безальтернативної, реальної міри покарання у виді позбавлення волі від 8 до 15 років з конфіскацією майна;

?п. 3 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України пов`язаний із можливим незаконним впливом підозрюваного на потерпілу сторону, свідків, експертів, спеціалістів у вказаному кримінальному провадженні з метою викривлення фактичних обставин вчиненого злочину;

?п. 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належного виконання обвинуваченим обов`язків та запобігти зазначеним ризикам, тому вважає доцільним продовжити запобіжний захід строком на 60 діб без визначення застави.

Позиція учасників судового процесу.

Прокурор в судовому засіданні прохав справу призначити до судового розгляду, клопотання про продовження запобіжних заходів підтримав та прохав його задовольнити з підстав зазначених в них.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав відсутності ризиків, на наявності яких наполягав прокурор, просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 не заперечувала проти призначення справи до судового розгляду . Подала позову заяву потерілого про стгянення моральної шкоди та клопотання про забезпечення позову ,шляхом накладення арешту на майно обвинувачуваного ОСОБА_3 , в межах заявлених вимог.

Суд вислухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні до клопотань докази вирішує наступне.

Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.

Враховуючи викладене, а також те, що в ході підготовчого судового засідання не було встановлено підстав для закриття чи призупинення провадження, повернення обвинувального акту прокурору чи направлення його до відповідного суду для визначення підсудності, суд вважає необхідним призначити судовий розгляд на підставі зазначеного обвинувального акту,

який проводити у відкритому судовому засіданні у залі суду з викликом сторін кримінального

провадження.

Згідно із ч. 3 ст. 315 Кримінального процесуального кодексу України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно до частини першої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Положення статті 197 Кримінального процесуального кодексу України передбачають, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання, а також те, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 199 Кримінального процесуального кодексу України встановлює порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, розглядаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою, слідчий суддя повинен з`ясувати конкретні причини тривалого тримання особи під вартою чи не допущено безпідставне тривале розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід.

Суд вважає, що у судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, які не зменшилися, та які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть вчинити дії, передбачені частинами першою, другою, третьої, п`ятої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з вимогами пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кримінального процесуального кодексу України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 липня 2011 року, Суд зазначив (п. 175 справи), що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.

За даними матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України.

Обставини здійснення обвинуваченим конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості потребують перевірки і оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується і з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує і превентивний характер такого запобіжного заходу, тяжкість кримінальних правопорушень, участь обвинуваченого щодо його вчинення, наявність соціальних зв`язків у обвинувачуваного та характеризуючі його особу, дані стан здоров`я, те що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, зважає на те, що під час досудового слідства встановлено, а в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, що докази та обставини, на які посилається прокурор, дають достатні підстави суду вважати, що для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків і є співмірним та доцільним за для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

При цьому обрання інших запобіжних заходів також є неможливим в силу наступних обставин.

Обрання запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку суду, в даному випадку буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод обвинувачуваного, ніж інші запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання, яке також, як вважає суд, в даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

Крім того, до органу досудового розслідування та суду не надходило заяв від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 Кримінального процесуального кодексу України і зобов`язуються, за необхідності, доставити його до суду на першу про те вимогу.

Застосування ж запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також не гарантуватиме виконання покладених на обвинувачуваного обов`язків, оскільки обвинувачений не має постійного місця проживання, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, можуть покинути місце свого проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, суд зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції особи, який з встановленою вірогідністю здатний завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що обмеження обвинуваченого права на свободу в даному випадку є виправданим, наявність ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, у такому їх ступені, який є підставою для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даній стадії судового провадження та неможливості застосувати більш м`який запобіжний захід, суд вважає доцільним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому та відмовити стороні захисту в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу.

З врахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу обвинувачуваного, в силу характеру кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З урахуванням наведеного застава судом не визначається.

Поданий адвокатом ОСОБА_5 позов потерпілого ОСОБА_7 відповідає положенням ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України , тому підлягає розгляду з обвинувальним актом переданим до суду.

Також, задоволенню підлягає клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно обвинувучаного.

Згідно наданих доказів обвинувачуваному на праві власності належить наступне майно: 1 /3 частку квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_3 , а також на квартиру АДРЕСА_4 . Ціна позову встановлен 1040000.00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частина 3 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Частина 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Аналіз наведених норм діючого законодавства призводить до висновку, що забезпечення позову можливе лише при наявності між сторонами спору та наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнанні в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Висновок суду.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку суддя доходить висновку, про необхідність призначення справи до судового розгляду, також те що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави суду вважати про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з чим обвинуваченому слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Позов заявленний потерпілим підлягає прийняттю до провадження, клопотання про забезпечення позову , задоволенню.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196 197, 205, 206, 309, 315, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, на 14 годину 00 хвилин 29 серпня 2024 року.

Клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Криве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області, громадянина України, маючого середньо спеціальну освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 10 жовтня 2024 року включно.

Прийняти цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до розгляду в даному кримінальному провадженні .

Клопотання по забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частку квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_3 , а також на квартиру АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно що належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Криве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 саме: 1/3 частку квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_3 , а також на квартиру АДРЕСА_4 .

Судовий розгляд проводити суддею одноособово у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 Іллічівського міського суду Одеської області.

Викликати у судове засідання учасників кримінального провадження

Повний текст ухвали проголошено 14 серпня 2024 року о 09:00 годині.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою, забезпечення позову може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий