Провадження № 1-кс/175/4164/24
05 вересня 2024 року смт Слобожанське Дніпровського
району Дніпропетровської області
Слідчий суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №5542 від 02.02.2023, видане Радою адвокатів Дніпропетровської області, офіційно не працевлаштованому, одруженому, який має на утриманні двох малолітніх дітей 2023 р.н., раніше не судимому, -
Суть питання, що вирішується, за чиєю ініціативою воно розглядається
Згідно повідомленої ОСОБА_4 підозри, ним було вчинено хуліганські дій, в тому числі проти здоров`я потерпілого ОСОБА_7 (якому було спричинені легкі тілесні ушкодження) та висловлено погрози фізичної розправи з застосуванням предмета схожого на пістолет, обставини кримінального правопорушення, зафіксовані під час досудового розслідування, беззаперечно вказують на його вчинення з застосуванням насильства та погрозами його застосування.
04 вересня 2024 року ОСОБА_4 , відповідно до вимог статей 278, 481 КПК, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.296 КК України (грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), пов`язане з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії, із застосуванням вогнепальної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень).
В порядку ст.208 КПК України ОСОБА_4 затримано не було.
Покликаючись на існування ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), таких як: (1) переховування від органів досудового розслідування та суду; знищення, сховання, спотворення речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, прокурор просив застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.
Позиція учасників у судовому засіданні
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, покликаючись на викладені у ньому обставини. Окрім того додав, що на переконання органу досудового розслідування, наразі існують ризики, передбачені ст. 177 КПК. Свою позицію та обґрунтованість підозри прокурор мотивував обставинами, зазначеними у клопотанні.
Сторона захисту заперечувала щодо задоволення клопотання, з огляду на його безпідставність. Захисники зазначали, що клопотання є необґрунтованим, оскільки не відповідає вимогам статей 177, 182 КПК; мета застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставною; відсутні заявлені прокурором ризики. Звернули увагу, що повідомлена ОСОБА_4 підозра є необґрунтованою, а кваліфікація кримінального правопорушення не є вірною.
У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 висловив аналогічну позицію. Також пояснив, що він заперечуює проти задоволення клопотання, оскільки не вважає, що він потребує ізоляції від суспільства, повідомлену підозру вважав необґрунтованою.
Положення закону, якими керувався слідчий суддя
Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК).
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: (1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; (2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; (3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора (частини 3, 4 ст. 176 КПК).
Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказують детектив та прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 (ч. 1 ст. 183 КПК).
Установлені слідчим суддею обставини, мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановленні ухвали
Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.
Щодо здійснення особливого порядку кримінального провадження
Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 480 КПК особливий порядок кримінального провадження здійснюється, зокрема, щодо адвоката.
Підозрюваний ОСОБА_4 , являється особою щодо якого здійснюється особливий порядок кримінального провадження, так як останній є адвокатом відповідно до рішення Ради адвокатів Дніпропетровської області № 173 від 31.01.2023 (свідоцтво № 5542 від 02.02.2023).
04 вересня 2024 року в.о. керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, яку він особисто отримав того ж дня.
Отже, слідчий суддя дійшов висновку, що у цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 дотримано, встановлений статтями 480, 481, КПК, особливий порядок кримінального провадження, він набув статусу підозрюваного.
Щодо обґрунтованості підозри
Кримінальне правопорушення, склад якого передбачений ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), пов`язане з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії, із застосуванням вогнепальної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Саме з огляду на таке розуміння обґрунтованості підозри слідчий суддя вирішував це клопотання, та дійшов висновку про те, що описана у клопотанні фабула, у сукупності з наданими прокурором поясненнями та матеріалами кримінального провадження, свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 294 КК України.
Для визначення причетності ОСОБА_4 до подій кримінального правопорушення слідчим суддею досліджені та оцінені фактичні дані, які підтверджуються:
-заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 від 27.08.2024;
-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 28.08.2024;
-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ;
-протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_7 ;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_9 ;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_10 ;
-протоколом огляду відеозапису події від 29.08.2024;
-висновком СМЕ від 30.08.2024.
Враховуючи те, що обґрунтованість підозри підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю вагомих доказів, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений під час судового розгляду, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_4 .
Також слідчий суддя приймає до уваги правову позицію, викладену в рішенні ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.90 р., відповідно до якого «обгрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.
Щодо існування ризиків
Прокурор, наполягаючи на застосуванні до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу, окрім обґрунтованості підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення, покликався також на існування ризиків, які дають йому підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, спотворити, сховати речі та предмети; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
На переконання слідчого судді, ризики, що дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи існування зазначених прокурором ризиків, слідчий суддя виходив із такого.
Слідчий суддя переконаний, що ймовірна можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду підтверджується перш за все тим, що ОСОБА_4 об`єктивно підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти громадської безпеки та моральності, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 7 років.
Також, враховуючи, що Дніпропетровська область значно наближена до кордонів територія яких, визначена статусом тимчасово окупованою територію, останній може покинути території Дніпропетровської області та України.
З огляду на військову агресію проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України. Зазначена обставина свідчить про можливість його перетину, у тому числі поза офіційними пунктами пропуску. А тому існуючі законодавчі обмеження для виїзду громадян України за кордон не виключають такої можливості.
Про обґрунтованість вказаного ризику також свідчить той факт, що ОСОБА_4 після вчинення кримінального правопорушення, не надаючи першої допомоги потерпілому ОСОБА_7 , з місця його вчинення зник в невідомому напрямку.
ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти громадської безпеки та моральності, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 7 років, з урахуванням чого, підозрюваний ОСОБА_4 усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, з метою уникнення відповідальності, буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Зіставлення можливих для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його ув`язнення у невизначеному майбутньому, тобто після його затримання, із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі, переконують слідчого суддю у тому, що ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та/або суду є достатньо вірогідним.
Викладене підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Про наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить той факт, що вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 відбувалося з застосуванням предмета схожого на пістолет, який підозрюваний з місця вчинення злочину забрав, таким чином, підозрюваний може сховати, знищити або спотворити, як безпосередньо так і через інших осіб, важливі для кримінального провадження речі, які на цій стадії кримінального провадження ще можливо не були одержані та належним чином зафіксовані органом досудового слідства.
Слідчим суддею установлено, що на наявність ризику передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України вказує те, що ОСОБА_4 , відомі місця проживання та роботи, засоби зв`язку потерпілого та свідків, зокрема потерпілого ОСОБА_7 , та ОСОБА_9 з ОСОБА_10 , які являються свідками у кримінальному провадженні, в зв`язку з чим існують достатні підстави вважати, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та свідків шляхом погроз, залякувань, умовляння, пропонування неправомірної вигоди, тощо, з метою примушення останніх до зміни раніше наданих ним показань.
Однак, оцінюючи ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, про існування якого зазначила сторона обвинувачення, слідчий суддя зазначає, що під час розгляду клопотання встановлено, що хоча ОСОБА_4 й має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, практичний досвід роботи адвокатом не має, а тому навіть припускаючи, що підозрюваний, маючи юридичну освіту, обізнаний з тактикою та методикою розслідування кримінальних правопорушень, та може вжити заходів щодо перешкоджання кримінальному провадженню, імовірність існування цього ризику не є високою.
Мотиви суду щодо запобіжного заходу, який слід застосувати щодо підозрюваного та інші питання
Оскільки встановлено обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та наявність декількох ризиків, то з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного є об`єктивно необхідним.
Прокурор просив застосувати щодо ОСОБА_4 найбільш суворий запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів, покликаючись на обґрунтованість підозри та наявність ризиків. Прокурор вважав, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК, не забезпечить виконання підозрюваним своїх обов`язків та не запобігатиме існуючим ризикам.
Як зазначалося раніше, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК).
Ще однією складовою підстав застосування конкретного запобіжного заходу є наявність відомостей про те, що іншими запобіжними заходами виконання завдання кримінального провадження є неможливим.
На виконання вимог ст.ст. 177-178 КПК України, встановлено, що підозрюваний на обліку у лікарів не перебуває, раніше не судимий, має свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, має на утриманні двох малолітніх дітей, одружений, має постійне місце реєстрації та проживання в м.Дніпро, де проживає постійно разом з малолітніми дітьми, матір`ю та дружиною тривалий час (понад 20 років), що вказує на достатньо високий рівень міцності соціальних зв`язків ОСОБА_4 .
Доказів застосування до ОСОБА_4 раніше запобіжних заходів, слідчому судді не надано; даними про повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, слідчий суддя не володіє.
Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, під час розгляду клопотання не встановлено.
Однак під час розгляду клопотання, слідчим суддею не встановлено й обставин, які б свідчили про необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, слідчий суддя, враховав наявність обґрунтованої підозри і така оцінка стосується перспективних фактів, тому слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.
Слід зауважити, що під час розгляду клопотання, підозрюваний та його захисники наводили інші аргументи, які жодним чином не свідчать про помилковість висновків, до яких дійшов слідчий суддя у цій ухвалі. Водночас, розглядаючи це клопотання, слідчий суддя надав відповіді на всі вагомі аргументи сторін кримінального провадження.
Враховуючи встановлені вище обставини слідчий суддя вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді, з покладенням на підозрюваного передбачених у ч.5 ст.194 КПК України низки обов`язків та таке обмеження права підозрюваного на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Місцем перебування під домашнім арештом визначити місце постійного проживання (реєстрації) підозрюваного.
Строк дії ухвали встановити в межах строку досудового розслідування.
На виконання вимог ст.483 КПК України про застосування запобіжного заходу, повідомити Раду адвокатів Дніпропетровської області.
Керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 186, 187, 193-194, 196, 197, 202, 205, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в:
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
-прибувати по першому виклику до службової особи на визначений нею час;
-заборонити цілодобово покидати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;
-утриматись від спілкування зі свідками та потерпілим у цьому кримінальному провадженні;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
В задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.
Строк дії ухвали до 04 листопада 2024 року.
Зобов`язати орган Національної поліції негайно поставити на облік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Контроль за виконанням підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , домашнього арешту забезпечити в порядку ч. 5 ст.181 КПК України.
Повідомити Раду адвокатів Дніпропетровської області про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є адвокатом.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою, що утримується під вартою - протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1