Номер провадження: 11-сс/813/1059/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 26.06.2024, якою в межах к/п №0000821 від 31.05.2024 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Круті Кодимського р-ну Одеської обл., громадянина України, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000821 від 31.05.2024 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України частково задоволено клопотання слідчого другого СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_10 та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.08.2024 включно, із визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 1200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 633 600 грн., з покладенням на нього у разі внесення застави строком до 18.08.2024 включно певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та в зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування доведено існування ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають значення для кримінального провадження, незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, обумовлені тяжкістю та невідворотністю покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, відсутністю стримуючих факторів у вигляді міцних соціальних зв`язків та наявністю значних матеріальних ресурсів для тривалого перебування за кордоном; тим, що підозрюваний використовував мобільні додатки для спілкування та може вжити заходи щодо видалення листування, тощо; необхідністю безпосереднього допиту свідків під час судового розгляду кримінального провадження; обізнаністю ОСОБА_7 з тактикою та методикою розслідування кримінальних правопорушень, наявністю у нього стійких зв`язків з структурними підрозділами органів державної влади.

Водночас, керуючись положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України, а також з огляду на підозру у вчиненні тяжкого корисливого злочину, пов`язаного із організацією незаконного переправлення осіб, придатних до військової служби, через державний кордон України, системність таких дій, розміру можливої винагороди, отриманої від такої незаконної діяльності, а також високий ступінь встановлених ризиків, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_7 застави в якості альтернативного запобіжного заходу з виходом за межі, встановлені п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме у розмірі 1200 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 633 600 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною, необґрунтованою та невмотивованою з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що долучені до клопотання слідчого матеріали кримінального провадження не є достатніми для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, натомість, жодна допитана в зазначеному кримінальному провадженні особа не вказала про причетність останнього до інкримінованих йому дій, з протоколу обшуку не вбачається вилучення предмету злочину чи наявність осіб, перевезення яких здійснював підозрюваний, в листі СБУ від 31.05.2024 не зазначено ОСОБА_7 в переліку осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення;

- слідчим суддею не враховано того, що ризик переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду є мінімізованим, а інші заявлені у клопотанні ризики не є доведеними, натомість, підозрюваний раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює неофіційно водієм-далекобійником, має місце реєстрації та постійного проживання, за яким позитивно характеризується, має на утриманні батьків-інвалідів 2-ої групи та батьків-інвалідів дружини, брав безпосередню участю у волонтерському русі, безоплатно надавав послуги з перевезення вантажів гуманітарної допомоги;

- визначений підозрюваному ОСОБА_7 розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу є завідомо непомірним для нього, з урахуванням відсутності майна у підозрюваного, за виключенням земельного паю;

- слідчим суддею було залишено поза увагою те, що ОСОБА_7 знаходився на довготривалому амбулаторному лікуванні внаслідок черепно-мозкової травми, що свідчить про необхідність в медичному контролі стану здоров`я.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22 год. по 06 год. наступної доби, за винятком випадків офіційного повідомлення про необхідність евакуації відповідно до діючого законодавства, із зобов`язанням негайного повідомлення слідчого про місце свого перебування під час евакуації.

Позиція інших учасників провадження.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу сторони захисту прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 зауважив, що:

- слідчим суддею враховано, що під час досудового розслідування встановлено обставини, які прямо вказують на вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, у клопотанні прокурором наведено докази, якими обґрунтовується обрання підозрюваному запобіжного заходу;

- у разі обрання підозрюваному ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу останній зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки має дружні стосунки з іншими працівниками правоохоронних органів, може виїхати за межі Одеської обл. та території України, володіє інформацією про кримінальне провадження стосовно нього, використовував мобільні додатки з метою конспірації, обізнаний про тактику та методику розслідування кримінальних правопорушень;

- визначений слідчим суддею розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу є обґрунтованим, оскільки військовозобов`язані особи переводили грошові кошти в крипто-валюті на суму, більшу ніж 123 800 доларів США, а в ході обшуків та огляду виявлено грошові кошти на суму 44 040 грн., 5165 Євро та 13 126 доларів США.

З урахуванням викладених обставин, прокурор ОСОБА_11 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 24.06.2024 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України (т. 1, а.с. 14-21), санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 9-ти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, зокрема, у тому, що він, усвідомлюючи, що на період дії правового режиму воєнного стану, виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років забороняється, керуючись злочинним умислом з корисливих мотивів, спрямованих на незаконне збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи настання таких наслідків, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 08 год. 00 хв. 21.06.2024, за проханням ОСОБА_12 в сприянні в перевезенні військовозобов`язаних осіб територією Одеської області, зокрема Подільського району, в бік кордону України в невизнаною Придністровською Молдавською Республікою, для незаконного перетину цими особами ділянки кордону, всупереч порядку проходження прикордонного контролю, тим самим вступив у злочинну змову з останнім у вигляді незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню наданням засобів, вчинені щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

У подальшому, з метою реалізації свого злочинного наміру щодо організації перетину військовозобов`язаними особами державного кордону України, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 08 год. 00 хв. 21.06.2024, ОСОБА_12 залучив в якості водія автомобіля «Lexus», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , який з метою отримання неправомірної вигоди від нього, повинен буде здійснити супровід колони автомобілів (бусів) «Mersedes», д.н.з. « НОМЕР_2 », «Рено», д.н.з. « НОМЕР_3 », «Volkswagen», д.н.з. « НОМЕР_4 », «Mersedes», д.н.з. « НОМЕР_5 », в яких перебували військовозобов`язані особи, з місцевості, яка розташована близько селища Криве Озеро, Миколаївської області (більш точного місця наразі не встановлено) в бік с. Петрівка, Подільського району, Одеської області, тобто до ділянки кордону України з невизнаною Придністровською Молдавською Республікою, де після фактичного прибуття на обумовлену місцевість, військовозобов`язані особи повинні були здійснити незаконний перетин державного кордону України.

За попередньо обумовленим з ОСОБА_12 злочинним планом, ОСОБА_7 повинен був після прибуття до місця збору транспортних засобів близько селища Криве Озеро, Миколаївської обл., після їх фактичного заповнення військовозобов`язаними особами, які виявили намір перетнути в незаконний спосіб кордон України, за вказівкою ОСОБА_12 супроводжувати колону з вказаних чотирьох автомобілів до с. Петрівка Подільського р-ну Одеської обл.

Прибувши 21.06.2024 (точний час наразі не встановлено) до місця збору біля селища Криве Озеро, Миколаївської обл., ОСОБА_7 отримав від пасажирів автобусу (бусу) - військовозобов`язаних осіб грошові кошти розміром 2000 доларів США за виконання своїх протиправних дій, які полягали в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, після чого, наказавши іншим водіям вищевказаних автомобілів рухатись за ним в бік с. Петрівка Подільського р-ну Одеської обл., тобто керуючи діями вказаних водіїв.

Під час прямування у вказаному напрямку, ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_7 , що при в`їзді в с. Обжила, Подільського р-ну, Одеської обл. їх буде чекати особа, яка порахує військовозобов`язаних осіб, після цього надасть команду рухатись далі.

Після перерахунку осіб, які мали на меті перетнути державний кордон України, ОСОБА_7 продовжив рух, супроводжуючи колону з 4 автомобілів в бік кордону України з невизнаною Придністровською молдавською Республікою.

Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на організацію незаконного перетину в АДРЕСА_2 , 21.06.2024 ОСОБА_13 та ОСОБА_12 конспірували свої дії, використовуючи месенджери, постійно комунікуючи між собою та з виконавцем ОСОБА_7 з метою незаконного переправлення 47 осіб, які прибули до точок збору та попередньо надали завдаток різної суми грошових коштів, а саме: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та інших, організувавши їх поїздку на автомобілях марки «Mersedes», д.н.з. « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_24 , «Рено», д.н.з. « НОМЕР_3 » під керуванням ОСОБА_25 , «Volkswagen», д.н.з. « НОМЕР_4 » під керуванням ОСОБА_26 , «Mersedes», д.н.з. « НОМЕР_5 » під керуванням ОСОБА_27 , які виконували ролі таксистів та повинні були за грошову винагороду, яку їм заплатили зазначені військовозобов`язані особи, переправити з точки ОСОБА_28 в точку «Б» на кордон України з невизнаною Придністровською молдавською Республікою та автомобілем супроводу марки «Lexus», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 . При цьому, ОСОБА_13 , як правоохоронець, слідкував та надавав в телефонному режимі інформацію про блокпости та патрульні автомобілі, які можуть виявити їх злочинний намір щодо організації незаконного переправлення зазначених осіб, в свою чергу ОСОБА_12 дистанційно керував діями водіїв, вказував на необхідність зупинки транспортних засобів та маршрут руху в об`їзд блокпостів, у разі неможливості їх проїхати та слідкував за переміщенням колони здалеку.

Приблизно о 13:48 год. 21.06.2024, зазначені транспортні засоби затримано правоохоронцями між АДРЕСА_2 , де перебували 47 військовозобов`язаних осіб, які планували перетнути державний кордон України.

Всупереч твердженням сторони захисту, колегія суддів зауважує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами провадження, зокрема: протоколом аудіо-відео контролю від 13.06.2024 (т. 1, а.с. 52-58); протоколами допиту свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 від 21.06.2024, ОСОБА_32 від 22.06.2024 (т. 1, а.с. 72-75, 76-80, 81-84, 85-88, 110-114); протоколом обшуку від 21.06.2024 (т. 1, а.с. 225-229) та іншими матеріалами в їх сукупності.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування у зазначеному провадженні доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тому підозра у вчиненні останнім зазначеного злочину є обґрунтованою.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Надаючи оцінку посиланням захисника на недоведеність в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд наголошує на безпідставності таких тверджень з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Водночас, колегія суддів, не погоджуючись із твердженнями сторони захисту, зауважує на тому, що в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування було доведено існування ризиків можливого переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають значення для кримінального провадження, здійснення незаконного впливу на свідків у провадженні, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, обумовлені тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, пов`язаного із сферою недоторканності державних кордонів, санкція якого передбачає основне покарання у виді лише позбавлення волі строком від 7-ми до 9-ти років, та у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні зазначеного злочину, стосовно нього неможливе буде застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, що може призвести до спроб переховування останнього з метою уникнення кримінальної відповідальності (постанова ККС у складі ВС від 05.07.2023 у справі №727/6140/22 (провадження №51-2266км23); останній офіційно не працевлаштований та не має законних засобів до існування; має зв`язки зі співробітниками правоохоронних органів; має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження та, як наслідок, із персональними відомостями свідків (їх анкетними даними, місцями проживання, тощо), які в подальшому підлягають безпосередньому допиту судом 1-ої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті; злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 має системний характер, вчинений за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, наразі органом досудового розслідування здійснюється збір доказів шляхом проведення слідчих (процесуальних) дій.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В даному випадку апеляційний суд зауважує на тому, що злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 та передбачений ч. 3 ст. 332 КК України прямо посягає на обороноздатність держави України, при цьому, відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відтак, посягання на недоторканність державного кордону України шляхом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України завдає безпрецедентної шкоди державі Україні та її обороноздатності в умовах введення на її території воєнного стану у зв`язку з відкритою повномасштабною збройною агресією російської федерації, підриває авторитет ЗСУ та інших військових формувань, утворених відповідно до закону, сприяє створенню хибного та негативного ставлення суспільства до обов`язку захисту територіальної цілісності держави.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним обрання на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, має місце реєстрації та постійного проживання, за яким позитивно характеризується, займався волонтерською діяльністю, проте зауважує на тому, що зазначені обставини, хоча й характеризують підозрюваного з позитивної сторони, з урахуванням обставин вчинення злочину, в якому останній обґрунтовано підозрюється, його характеру та тяжкості, а також встановлених вище ризиків, не може слугувати підставою для застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на якому наполягає захисник в апеляційній скарзі.

За викладених вище обставин у їх сукупності, враховуючи доведеність органом досудового розслідування обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, об`єктивне існування в зазначеному провадженні зазначених вище ризиків, колегія суддів доходить висновку про те, що єдиним запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного є тримання під вартою, натомість, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним вище ризикам.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Отже, враховуючи викладені вищи обставини, колегія суддів доходить переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Що стосується посилань захисника на потребу підозрюваного ОСОБА_7 в постійному медичному контролі стану здоров`я у зв`язку із знаходженням на довготривалому амбулаторному лікуванні внаслідок черепно-мозкової травми, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що зазначена обставина не свідчить про неможливість утримання обвинуваченого під вартою та контролю стану його здоров`я в умовах попереднього ув`язнення.

Так, в умовах слідчого ізолятору ув`язненим особам забезпечується необхідна медична допомога відповідно до законодавства про охорону здоров`я, зокрема, положеннями наказу МЮ України №460/5 від 18.03.2013 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу МЮ України та МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» встановлено, що керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

За встановлених обставин, враховуючи те, що ОСОБА_7 в умовах перебування під вартою в слідчому ізоляторі не позбавлений права на отримання кваліфікованої медичної допомоги, зазначена захисником обставина стосовно потреби підозрюваного в контролі стану здоров`я не може слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність застосування стосовно підозрюваного більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.

В контексті надання оцінки доводам сторони захисту з приводу непомірності визначеного підозрюваному ОСОБА_7 розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зауважує на наступному.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, розмір застави визначається слідчим суддею, судом, відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

В цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги положення п. 25 рішення ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022, в якому Суд зауважує на тому, що загальні принципи щодо обґрунтування визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява №26744/16, п.п. 154-157, від 04.07.2019), та «Мангурас проти Іспанії» [ВП] (Mangouras v. Spain), заява №12050/04, п.п. 78-81, ЄСПЛ 2010). Зокрема, гарантія, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, п. 70, від 22.05.2018). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим ст. 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява №60859/00, п. 111, від 07.12.2006).

В цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому, що обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, вчиненого у сфері недоторканості державних кордонів, пов`язаного із організацією незаконного переправлення осіб, придатних до військової служби, через державний кордон України в умовах воєнного стану, системність таких дій, кількість осіб, які потенційно могли бути переправленими через державний кордон України, його майновий та сімейний стан, розмір неправомірної вигоди, отриманої від зазначеної незаконної діяльності, доведені органом досудового розслідування ризики послугували тими виключними випадками, які, на підставі вищевикладених вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, дозволили слідчому судді при визначенні підозрюваному ОСОБА_7 застави в якості альтернативного запобіжного заходу значно вийти за межі розміру застави, передбаченого кримінальним процесуальним законом для осіб, підозрюваних у вчиненні тяжких злочинів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 26.06.2024, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.08.2024 включно, із визначенням застави в розмірі 3 633 600 грн. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4