У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , адвоката - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000071 від 24.01.2024, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000071 від 24.01.2024, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України

В обґрунтування клопотання вказано, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000071, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.01.2024, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з 19 лютого 2014 року представниками російської федерації (далі - рф) розпочато збройне вторгнення збройних сил рф (далі - зс рф), приховане твердженням керівників рф про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту рф та іншими підрозділами зс рф здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечивши військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя. 18 березня 2014 року РФ оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно із цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та зс рф представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі за текстом - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі за текстом - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації російською федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими російською федерацією з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими російською федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією російської федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.

Надалі, 24 лютого 2022 року президент рф оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, зс рф, інші збройні формування рф та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку рф, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою рф, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії російської федерації проти України», п. п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього" (Україна проти РФ) та ін.)».

З лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією російської федерації проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24 лютого 2022 року президент рф оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення зс рф, інших збройних формувань рф та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

У результаті вищезазначених подій, територія Київської області, починаючи з 24.02.2022 знаходиться до цього часу під постійним обстрілом з різного виду озброєння з боку підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації.

Для реалізації злочинного наміру, спрямованого на окупацію території України, серед інших був залучений військовий підрозділ зс рф, в якому проходить службу військовослужбовець ОСОБА_6 , а саме військова частина № НОМЕР_1 окремої мотострілецької бригади 2-ої гвардійської загальновійськової армії Центрального військового округу зс рф (надалі - 15 ОМСБр), яка дислокована за адресою: АДРЕСА_1 .

У свою чергу громадянин рф ОСОБА_6 , військовослужбовець зс рф, з військовим званням єфрейтор, наводчик 2 відділення 1 МСВ 1 МСР 1 МСБ 15 ОМСБр, перебуваючи на території України у складі з іншими військовослужбовцями збройних сил російської федерації, усвідомлюючи, що агресія проти України та її жителів організована і здійснюється представниками влади та зс рф, які діють в порушення вищевказаних нормативних правових актів, виконуючи злочинні накази, у складі підрозділу, в якому він проходив військову службу, приймав безпосередню участь у окупаційних діях на території АДРЕСА_2 .

В ході досудового розслідування встановлено, що у період з 24 лютого по 30 березня 2022 року, перебуваючи на території України, ОСОБА_6 , обіймаючи посаду наводчика 2 відділення 1 МСВ 1 МСР 1 МСБ 15 ОМСБр, з метою швидкого захоплення с. Богданівка та подальшої його окупації для укріплення в ньому зс рф вчиняв жорстоке поводження з цивільним населенням на території АДРЕСА_2 та інші порушення законів та звичаїв війни.

Зокрема, 24.03.2022 у денний час доби, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не вбачається можливим, потерпілий ОСОБА_7 , будучи одягненим в цивільний одяг, не маючи при собі зброї та будь яких інших ознак приналежності до Збройних Сил України, перебував у лісосмузі неподалік від спілки садівницьких товариств масиву "Богданівський", що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Надалі, того ж дня приблизно об 11 год. 00 хв військовослужбовець зс рф ОСОБА_6 , перебуваючи з іншим невстановленим військовослужбовцем зс рф неподалік від спілки садівницьких товариств масиву «Богданівський», що знаходиться у АДРЕСА_2 , діючи за попередньою змовою групою осіб, на виконання наказу свого керівництва на жорстоке поводження з цивільним населенням та на інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, виявив потерпілого ОСОБА_7 і при цьому, достовірно розуміючи, що він є представником цивільного населення, не несе жодної загрози для його безпеки та не є озброєним, переслідуючи мету, спрямовану на жорстоке поводження, а саме завдання тілесних ушкоджень та застосування погроз вбивством, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою незаконного затримання цивільної особи ОСОБА_7 , використовуючи невстановлену в ході досудового розслідування вогнепальну автоматичну зброю, здійснив постріл в стегно правої ноги останнього, чим спричинив наскрізне його поранення.

Після цього, продовжуючи своїм злочинні дії, ОСОБА_6 підійшов до потерпілого ОСОБА_7 , який знаходився у положенні лежачи та не міг чинити опір, і приставив до його горла ніж, погрожуючи вбивством, з метою отримання зізнання у сприянні ЗСУ та його входженні до диверсійно-розвідувальної групи ЗСУ.

Згодом, військовослужбовець зс рф ОСОБА_6 , схопивши ОСОБА_7 за одежу, потягнув його до бліндажу, що знаходився поряд.

Після проведення огляду ділянки місцевості, де був викопаний бліндаж, ОСОБА_6 разом з іншим невстановленим військовослужбовцем зс рф, зв`язали руки потерпілому ОСОБА_7 , з метою подавлення волі та спроможності останнього до опору, порушуючи норми міжнародного гуманітарного права, а саме вимоги ст. ст. 27, 78-79, 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, усвідомлюючи відсутність підстав для ув`язнення цивільних осіб, потягнули останнього до броньованої машини за типом БМП, яка перебувала на узбіччі дороги біля спілки садівницьких товариств масиву «Богданівський», що знаходиться у АДРЕСА_2 , чим вчинили нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом вказаної конвенції.

Після чого, без розриву у часовому проміжку, вищевказаними військовослужбовцями зс рф, потерпілого ОСОБА_7 доставлено до одного з приміщень Богданівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де у період з 24.03.2022 по 29.03.2022 здійснювався незаконний допит потерпілого ОСОБА_7 . невстановленими досудовим розслідуванням особами з числа військовослужбовців зс рф, з метою отримання інформації на користь окупаційних військ, а саме, щодо причин його місцезнаходження біля бліндажу, співробітництва з військовими ЗСУ, розташування позицій ЗСУ, де він не мав бажання знаходитись та не мав можливості вільно залишити вказане місце.

Так, своїми умисними діями, які виразились у здійсненні вогнепального поранення цивільної особи ОСОБА_7 і стали наслідком нанесення тяжких тілесних ушкоджень останньому та погрозі вбивством з метою його затримання та подальшого отримання необхідної інформації, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи неподалік від спілки садівницьких товариств масиву «Богданівський», що знаходиться у АДРЕСА_2 , військовослужбовець зс рф ОСОБА_6 вчинив у період з 24 лютого по 30 березня 2022 року жорстоке поводження з цивільним населенням, порушивши при цьому вимоги ст. ст. 27, 31, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та ст. ст. 51, 75 Додаткового протоколу І Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів.

Крім того, своїми умисними діями, які виразились у нелегальному ув`язненні потерпілого ОСОБА_7 , військовослужбовець зс рф ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік від спілки садівницьких товариств масиву «Богданівський», що знаходиться у АДРЕСА_2 , діючи за попередньою змовою з іншим невстановленим на даний час слідством військовослужбовцем зс рф, вчинив у період з 24 лютого по 30 березня 2022 року порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, при цьому порушивши вимоги, передбачені ст. ст. 3, 27, 31-33, 78, 79, 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та ст. ст. 11, 51, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I).

Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється у жорстокому поводженні з цивільним населенням, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, а також у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Так, 30.07.2024 складено, але не вручено повідомлення про підозру військовослужбовцю зс рф ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 438 та ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, у зв`язку із перебуванням останнього на території держави-агресора.

На виконання вимог ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення та відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою, та відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

30.07.2024 належним чином повідомлено про підозру ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Усть-Бурен, район Каа-Хемский, Республіка Тива, російська федерація, громадянину Російської Федерації, військовослужбовцю Збройних сил Російської Федерації, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438 та ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Того ж дня, у відповідності до п. 8 ст. 135 КПК України повідомлення про підозру та повістка про виклик ОСОБА_6 на 02.08.2024, 05.-8.2024 та 06.08.2024 були опубліковані на сайті загальнодержавного засобу масової інформації - «Урядовий кур`єр», за результатами чого підозрюваний не з`явився.

Разом з цим, відповідно до п. 8 ст. 135 КПК України повідомлення про підозру та повістки про виклик ОСОБА_6 на 02.08.2024, 05.-8.2024 та 06.08.2024 (оригінал та переклад) було опубліковано на сайті «Офіс Генерального прокурора».

Крім того, повідомлення про підозру у відповідності до ст. 135 КПК України направлено ОСОБА_6 надіслано у форматі PDF з роз`ясненням на особисту електронну пошту, якою користується ОСОБА_6 в особисті повідомлення з останнім.

02.08.2024 ОСОБА_6 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

05.08.2024 ОСОБА_6 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

06.08.2024 ОСОБА_6 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

Згідно з повідомленням Броварського РВ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, останній у складі збройних сил російської федерації, які окупували населений пункт Київської області, виїхав з території України на тимчасово окуповану територію України, де й знаходиться до теперішнього часу.

Разом з тим, під час проведення досудового розслідування встановити місцезнаходження підозрюваного не вдалося.

У зв`язку з цим, 06.08.2024 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук, про що слідчим винесено відповідну постанову.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, копії яких надаються суду, а саме:

-протоколом огляду Інтернет-сайтів від 19.02.2024;

-постановою про призначення судово-медичної експертизи від 06.04.2024;

-висновком експерта № 11/41-23 від 11.04.2024;

-постановою про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 28.05.2024;

-висновком експерта № 28/41-23 від 14.06.2024;

-протоколом слідчого експерименту з потерпілим

ОСОБА_7 від 13.04.2024;

-протоколом слідчого експерименту із свідком ОСОБА_8 від

13.04.2024;

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.04.2024;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 13.04.2024;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 16.02.2024;

-протоколи тимчасового доступу до речей та документів від 28.05.2024;

-протоколи огляду оптичного диску від 29.03.2024;

-протоколами огляду сайтів від 31.07.2024.

Так, аналізуючи зібрані в процесі документування злочинної діяльності відомості про особу підозрюваного, отриману доказову базу на підтвердження винуватості останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, сторона обвинувачення приходить до висновку, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в учиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Повідомлення про підозру ОСОБА_6 повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990, п. 32, Series A, N 182).

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

Поряд з цим, ОСОБА_6 з 06.08.2024 перебуває в державному розшуку, тобто переховується від органу досудового розслідування, за останнім відомим місцем не проживає.

Свідки, яких необхідно допитати під час розгляду клопотання, відсутні.

Метою обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу згідно ст. 177 КПК України є забезпечення виконання ним як підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час досудового розслідування - встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, які дають підстави застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний є військовослужбовцем ЗС РФ та громадянином РФ, тобто держави, яка: 1) відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» за № 2268-VIII від 18.01.2018 визнана країною-агресором; 2) відповідно до статті 12 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими - відповідала за поводження з військовополоненими, незалежно від відповідальності, яку може нести підозрюваний; 3) систематично не виконує норм міжнародного прав (що підтверджується, зокрема, резолюціями Генеральної Асамблеї ООН, наприклад, A/RES/75/192 «Ситуації з правами людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополь, Україна» від 16.12.2020); 4) систематично не визнає вчинених на території України військових злочинів представниками підрозділів збройних сил та інших силових відомств РФ.

Враховуючи вищевказані обставини, підозрюваний з метою уникнення від відповідальності на території України, за інкриміноване йому кримінальне правопорушення (злочин), за який вразі доведеності вини передбачено реальне покарання позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, може і надалі переховуватись від органів досудового розслідування та суду на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.01.2001 (параграф 80, заява № 33977/96) тяжкість покарання, як обставина сама по собі вже може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, оскільки суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення підозрюваного.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний будучи військовослужбовцем ЗС РФ, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, як самостійно, так і через інших військовослужбовців ЗС РФ, оскільки анкетні відомості свідків та потерпілих наявні при матеріалах цього клопотання.

Крім того, наразі існує ризик тиску на свідків через відповідні соціальні мережі, месенджери тощо.

В такому разі підозрюваний, ознайомившись з матеріалами поданого клопотання, зокрема зі змістом показань допитаних у кримінальному провадженні потерпілих та свідків, маючи доступ до зброї та військової техніки, зможе незаконно схилити таких потерпілих та свідків до зміни своїх показань в суді, які, з огляду на викладене, можуть бути використані в якості доказу лише під час безпосереднього їх отримання під час допиту в судовому засіданні.

Ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що згідно відомостей в засобах масової інформації, на початку квітня 2022 року, підрозділи ЗС РФ, у т.ч. підрозділ підозрюваного, вийшли з окремих територій Київської та Чернігівської областей з метою перегрупування своїх сил для зосередження основних зусиль на Східному напрямку.

Наведені вище обставини свідчать про те, що підозрюваний, який зараз перебуває на тимчасово окупованій території України або на території держави-агресора дає підстави стверджувати про наявність вагомих ризиків вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 178 КПК України в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено наступне:

1. зібрані у ході досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення;

2. тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення є достатньою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

3. вік та стан підозрюваного дозволяє йому перебувати в слідчому ізоляторі під час досудового розслідування, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

При визначенні виду запобіжного заходу врахуванню підлягає і відповідна практика Європейського суду з прав людини про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З цього приводу належить врахувати, що у даній справі мова йде про вчинення військового злочину військовослужбовцем військової частини № НОМЕР_2 , яка відноситься до збройних сил рф.

Таким чином, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, того, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування, має достатні можливості для того щоб негативно впливати на хід досудового розслідування та судового розгляду шляхом незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, приховування, знищення чи спотворити речові докази, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, може вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор внесене клопотання підтримав з викладених у ньому підстав, просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник в судовому засіданні проти клопотання заперечував та просив відмовити.

Заслухавши обґрунтування клопотання сторони обвинувачення, заперечення сторони захисту, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

30.07.2024 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю: АДРЕСА_2 , російська федерація, громадянину російської федерації, війсьовослужбовцю збройних сил російської федерації, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та який проходить службу на посаді наводчика 2 відділення 1 мотострілецького взводу 1 мотострілецької роти 1 мотострілецького батальйону 15 окремої гвардійської мотострілкової бригади (миротворчих сил) 2-ої гвардійської загальновійськової армії Центрального військового округу зс РФ (в/ч НОМЕР_2 ), місце дислокації якої розатшоване за адресою: АДРЕСА_4 повідомлено про підозру у наступних кримінальних правопорушеннях:

- жорстокому поводженні з цивільним населенням, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України;

- порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчиненному за попередньою змовою группою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, шляхом публікації вищевказаного повідомлення в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Крім того, здійснено виклик підозрюваного ОСОБА_6 повісткою до слідчого на 02.08.2024, 05.08.2024, 06.08.2024 о 10 год. 00 хв. Вказані повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_6 розміщені на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик», а також опубліковані у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», однак підозрюваний ОСОБА_6 до слідчого Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області відповідно до вручених йому повісток не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Постановою від 06.08.2024 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Постановою від 06.08.2024 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук.

Так, підозрюваний ОСОБА_6 , викликався до слідчого у спосіб, передбачений ст. ст. 111, 135, 278 КПК України. Однак, підозрюваний до місця виклику не прибув, і переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України або в Російській Федерації.

Отже, матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 умисно переховується від слідства та суду на тимчасово окупованій території України або в Російській Федерації, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором з метою уникнення кримінальної відповідальності за учинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з вимогою ч. 6 ст. 176 КК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статями 109-1141, 258-2585, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За приписами ч. 4 ст. 194 КПК України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває на тимчасово окупованій території України, розмір застави не визначається.

Наряду з вказаним, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

Прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, що підозрюваний може: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у даному кримінальному провадженні; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та надходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний буде продовжувати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньою застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Частина 6 статті 193 КПК України містить імперативну норму, з якої слідує, що слідчий суддя обирає запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя вбачає наявність достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого, оскільки матеріали клопотання обґрунтовано та прокурором в судовому засіданні доведено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України, та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та доведені у судовому засіданні, вважає недостатнім обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Питання щодо доведеності вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 2, 40, 131, 132, 176-178, 183, 184, 193, 194, 575 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000071 від 24.01.2024, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України - задовольнити.

Обрати щодо підозрюваного у кримінальному провадженні №0000071 від 24.01.2024, громадянина рф, військовослужбовця зс рф ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,. запобіжний у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Роз`яснити, що у такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1