Номер провадження: 11-кп/813/1455/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2023 року у кримінальному провадженні №0000189, внесеному до ЄРДР 21 червня 2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ульянівка, Новоодеського району, Миколаївської області, громадянина України, не маючого освіти, офіційно не працевлаштованого, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 27 квітня 2023 року вироком Комінтернівського районного суду Одеської області за статтею 286 ч.2 КК України до 5-ти років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням на 3 роки,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту;

- за ч.4 ст.358 КК України у виді 2 (двох) місяців арешту.

Відповідно до ч. 1 статті 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 квітні 2023 року, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 5(п`яти) років 3(трьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання визначено обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 у невстановлений час, у невстановленому місці, маючи прямий умисел, спрямований на виготовлення завідомо підробленого офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання, замовив у невстановленої досудовим розслідуванням особи (відносно якої матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження) шляхом усної домовленості, надавши їй при цьому свої фотографії, виготовлення завідомо підробленого офіційного документа, а саме паспорта громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданого 12.10.2004 Біляївським РВ УМВС України в Одеській області на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою його подальшого використання. Тобто вчинив пособництво у підробленні офіційного документу, якай відається установою, яка має право видавати документи, і який надає права, з метою його використання.

Крім того, 21 червня 2023 року ОСОБА_8 перебував у підвальному приміщенні, розташованому у будинку АДРЕСА_2 .

В той же день до підвального приміщення прибули співробітники відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області з метою перевірки законності проживання осіб за вище вказаною адресою та висловили вимогу надати документи, що посвідчують особистість останнього.

В подальшому, під час відібрання пояснень у ОСОБА_8 щодо вказаного факту, на вимогу працівників поліції останній, маючи прямий умисел, спрямований на введення в оману співробітників поліції, достовірно знаючи, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є підробленим, надав старшому дільничному офіцеру поліції відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 завідомо підроблений документ паспорт громадянина України, серії НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий 12.10.2004 Біляївським РВ УМВС України в Одеській області, тобто використав завідомо підроблений документ.

Згідно висновку експерта від 03.07.2023 №СЕ-19/116-23/10500-ДД, бланк паспорта громадянина України, серійним номером НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_9 , за своїми характеристиками відповідає встановленому зразку аналогічного бланку паспорту громадянина України, що перебуває в офіційному обігу на території України.

На першій та третій сторінках паспорту громадянина України, серійним номером НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_9 , проводилась заміна первісних фотознімків власника на наявні.

Вимоги апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не погодився із оскаржуваним вироком в частині призначеного покарання, звернувся до суду із апеляційною скаргою, зазначивши, що призначене покарання є занадто суворе, тому підлягає зміні.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що відсутні обставини, які обтяжують покарання; обвинувачений характеризується виключно позитивно, має постійне місце проживання та на його утриманні перебувають неповнолітні діти. З урахуванням викладеного захисник вважає, що суд першої інстанції мав право призначити менш суворе покарання.

Також звертає увагу суду, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу, а обвинувачений не підписував згоду про розгляд справи за спрощеним провадженням, оскільки вину не визнавав.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник та обвинувачений підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

При перевірці матеріалів провадження апеляційний суд установив, що доводи захисника про істотне порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону під час розгляду цим судом кримінального провадження, є необґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судове провадження у суді першої інстанції було здійснено з урахуванням положень статей 381-382 КПК України, а саме у спрощеному провадженні.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.302 КПК України до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинна бути додана письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

В матеріалах провадження наявна відповідна заява ОСОБА_8 , в якій він підтверджує добровільність беззаперечного визнання винуватості, його згоду зі встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутності та погоджується з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні (а.с.11-13 т.1)

Вищевказана заява підписана обвинуваченим у присутності його захисника ОСОБА_11 , що свідчить про добровільність дій підозрюваного та його обізнаність із правовими наслідками.

Положеннями ч.2 ст. 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового засідання, оскільки обвинувачений не оспорював встановлені під час дізнання обставини і був згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Отже, законодавець виключив можливість оскарження вироків, постановлених у порядку статей 381, 382 КПК України, в апеляційному порядку з вищевказаних підстав, а тому доводи апеляційної скарги в частині розгляду судом першої інстанції матеріалів провадження за відсутності обвинуваченого, є безпідставними.

Що стосується доводів апеляційної скарги сторони захисту стосовно недотримання судом вимог закону в частині призначення покарання обвинуваченому, то вони є необґрунтованими та фактично пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями суду).

За вимогами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Разом із тим, як уже раніше зазначав Верховний Суд, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (постанова Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к та 07 квітня 2021 року).

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображено у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції правильно врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних проступків; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно не працевлаштований; конкретні обставини справи наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Посилаючись у вироку на зазначені вище обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що мета покарання, передбачена ч. 2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому покарання у межах санкцій інкримінованих кримінальних правопорушень. На думку апеляційного суду, даний вид та розмір покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які творять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Слід зауважити, що ОСОБА_8 інкриміноване кримінальне правопорушення вчинив у період іспитового строку, тобто, така форма посткримінальної поведінки обвинуваченого свідчить про те, що в особі обвинуваченого не відбуваються суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь його соціальної небезпечності.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 , який, будучи особою працездатного віку, після постановлення попереднього вироку, ніде не працевлаштувався та суспільно-корисною працею не займався, тобто постійного законного джерела прибутку не має.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З огляду на наведене, враховуючи положення ч. 1 ст. 404 КПК України, оскільки апеляційна скарга не містять у собі доказів щодо скасування або зміни вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2023 року у кримінальному провадженні №0000189, внесеному до ЄРДР 21 червня 2023 року, щодо ОСОБА_8 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4