Номер провадження: 11-кп/813/2033/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2024 року в кримінальному провадженні №0000332 від 14.10.2022 року щодо:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Ізмаїл Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має двох неповнолітніх дітей, є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_11 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та йому призначене покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. на користь держави.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 не застосовувався.

Вироком суду частково задоволено цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_8 в якості відшкодування завданої моральної шкоди 25000 (двадцять п?ять тисяч) грн.

Вироком суду вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Судом першої інстанції ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

13.10.2022 року, близько 07 год 20 хв, більш точного часу не встановлено, у ОСОБА_11 , який перебував на перехресті вулиць Балківської та Чорноморського козацтва, біля АЗС «ОККО», розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , внаслідок раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_8 , з яким у нього стався конфлікт на дорозі під час руху, виник протиправний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень останньому.

13.10.2022 року, приблизно о 07 год 30 хв, ОСОБА_11 перебуваючи на перехресті вулиць Балківської та Чорноморського козацтва, біля АЗС «ОККО» за адресою: м.Одеса, узвіз Маринеско, 8, завдав ОСОБА_8 один удар своєю головою в область обличчя останнього.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_8 були завдані наступні тілесні ушкодження: перелом кісток носу зі зміщенням уламків, садно та синець в ділянці спинки носа, синці нижніх повік. Зазначені ушкодження не були небезпечними для життя, та складають єдиний морфологічний комплекс і тому оцінюються, як такі, що викликали розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм відповідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до категорії Легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_11 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров?я.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку, просить його скасувати, та визнати його невинуватим та виправдати за ч.2 ст.125 КК України за відсутністю в його діях події зазначеного кримінального проступку на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України.

Обвинувачений вказує, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та не доводять його винуватість у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України.

Обвинувачений наполягає на тому, що під час виниклого у них з ОСОБА_8 конфлікту, саме останній почав наносити йому удари головою, руками та ногами, а він його відштовхував. Судом не враховано, що удар головою йому наніс ОСОБА_8 , в результаті чого сам міг отримати тілесні ушкодження.

Обвинувачений зазначає, що судом не було задоволено його клопотання про проведення судово-медичної експертизи щодо можливості отримання ОСОБА_8 ушкодження при нанесенні йому удару головою (вх.№105557123 від 05.12.2023 року).

Крім того, судом було визнано порушення його права на захист під час досудового розслідування, однак не надано цьому належної оцінки.

Також обвинувачений посилається на те, що судом не враховані покази свідка ОСОБА_12 , яка пояснювала, що він не наносив будь-яких ударів ОСОБА_8 , а також не надано оцінки зміні показів свідка ОСОБА_13 під час досудового розслідування та судового розгляду. Крім того, вказаний свідок в судовому засіданні вказала, що не бачила самої сутички, а зламаний ніс ОСОБА_8 побачила коли він повернувся.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити; думку прокурора, представника потерпілого, потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Стороною захисту заявлено клопотання про повторне дослідження доказів: відеозаписів обставин події; пояснень свідка ОСОБА_12 надані нею в місцевому суді; а також про призначення судово-медичної експертизи для підтвердження отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційним судом частково задоволено клопотання сторони захисту в частині повторного дослідження відеозапису обставин місця події. В іншій частині клопотання про повторне дослідження доказів відмовлено, оскільки сторона захисту не навела обґрунтувань, які б вказували, що вказані докази були досліджені судом першої інстанції не повністю чи з порушеннями, а підстав, передбачених ч.3 ст.404 КПК, для повторного їх дослідження апеляційним судом не встановлено. Крім того, стороною захисту не наведено обставин, які слугують підставою для призначення судової експертизи.

Апеляційний суд наголошує, що сама по собі незгода обвинуваченого, захисника з висновками, зробленими судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК.

Оскільки обвинувачений та його захисники в суді апеляційної інстанції клопотання про повторне дослідження доказів, окрім дослідження відеозапису обставин місця події, належним чином не обґрунтували, посилаючись лише на свою незгоду з висновками суду, зробленими на підставі досліджених у судовому засіданні інших доказів, з аналізу яких суд дійшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, апеляційний розгляд проводиться в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та наведений докладний аналіз доказів та висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а тому оскаржений вирок відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до вироку суду, обвинувачений ОСОБА_14 не визнав свою вину та зазначив, що 13.10.2022 року він рухався на автомобілі по вул. Балківській у м.Одесі. Під час руху на дорозі, сталось непорозуміння із іншим водієм (потерпілим ОСОБА_8 ). Після чого потерпілий здійснив обгін його автомобіля та зупинився перед ним. У подальшому, потерпілий вийшов із автомобіля та спровокував сутичку, під час якої вдарив його головою. Також обвинувачений вказав, що під час конфлікту він не наносив жодного удару потерпілому. Навпаки, це останній задав йому удару. Яким чином потерпілий отримав тілесні ушкодження йому невідомо. Обвинувачений також висловився про те, що справа носить замовний характер, оскільки потерпілий раніше працював в органах поліції, та на його думку, під час досудового розслідування слідчий поводив себе упереджено, не забезпечив йому можливість залучити власного захисника, порушивши право на захист, та не вжив заходів щодо вилучення усіх відеозаписів цієї події з камер зовнішнього спостереження. Крім того, обвинувачений вказав, що він особисто не звертався до поліції, оскільки не мав навіть думки, що це може перерости в кримінальне провадження.

На підтвердження встановлених фактичних обставин справи в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_11 винуватим за ч.2 ст.125 КК України, суд першої інстанції послався на показання потерпілого ОСОБА_8 , який дав суду послідовні та логічні показання щодо дати, місця та обставин скоєного відносно нього кримінального правопорушення.

У суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що між ним та обвинуваченим виник конфлікт під час руху на дорозі по вул. Балківській у м. Одесі в напрямку Пересипського мосту. ОСОБА_11 обігнав його автомобіль та почав витісняти в лівий ряд, після чого, він зупинився, вийшов із автомобіля і підійшов до обвинуваченого з метою з`ясування обставин. Під час вказаного конфлікту обвинувачений завдав йому удару головою в область обличчя, зламавши ніс. У відповідь він також завдав йому удару рукою. Після чого вони розійшлись. Отриману травму він відчув лише коли повернувся до свого автомобіля. Потерпілий підтвердив, що раніше працював у поліції водієм службового транспортного засобу, утім це жодним чином не впливало на хід даного кримінального провадження. Одночасно, потерпілий просив задовольнити поданий ним цивільний позов, з урахуванням перенесених ним моральних страждань та майнових збитків.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання потерпілого ОСОБА_8 допустимим доказом винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, оскільки показання потерпілого об`єктивно підтверджуються показами допитаного судом свідка ОСОБА_13 .

Так, свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що того дня потерпілий, який є її чоловіком, віз її на роботу. Під час руху на дорозі виник конфлікт із раніше не знайомим їм водієм мікроавтобуса (обвинуваченим ОСОБА_14 ), який створював їм перешкоди. Через певний час, її чоловік не втримався, зупинив автомобіль та підійшов до ОСОБА_11 з метою з`ясування обставин. Самої сутички вона не бачила, утім, коли ОСОБА_8 повернувся, то вона побачила, що в нього зламаний ніс. У зв`язку із чим вона вийшла з автомобіля з метою зупинення водія мікроавтобуса та повідомила йому про намір виклику поліції. Однак, на вказане почула у відповідь нецензурну лайку. Також свідок вказала, що бачила як третя особа втрутилася та рознімала учасників конфлікту.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_12 , яка повідомила в суді першої інстанції, що в той день, восени 2022 року, близько 08:00 год., вона їхала в якості пасажира в автомобілі під керуванням обвинуваченого ОСОБА_14 . Під час руху останній почав висловлювати невдоволення поведінкою одного із водіїв на дорозі. Далі вона побачила, як під час зупинки до їх автомобіля підбіг потерпілий, після чого між ним та обвинуваченим почалася бійка, усіх подробиць якої вона не пам`ятає. Одночасно, свідок вказала, що бачила як ОСОБА_8 вдарив рукою обвинуваченого. З приводу завдання удару головою зазначила, що такий факт мав місце, утім хто це зробив - обвинувачений чи потерпілий - вона не пам`ятає.

Тобто, вказаний свідок зазначила, що усіх подробиць виниклої бійки між обвинуваченим та потерпілим вона не пам`ятає, зокрема і того, хто саме завдав удару головою. Разом з цим, свідок чітко вказала, що пам`ятає як ОСОБА_8 вдарив рукою обвинуваченого.

Таким чином дійсно виникає сумнів в щирості показів свідка ОСОБА_12 , яка ніби не пам`ятає усіх подробиць виниклої бійки, не пам`ятає удару головою, яким за версією сторони обвинувачення потерпілому ОСОБА_8 були завдані тілесні ушкодження обвинуваченим ОСОБА_11 , пасажиркою якого була свідок, однак ніби чітко пам`ятає завдання удару рукою потерпілим обвинуваченому. Тобто свідок ніби чітко пам?ятає події на користь ОСОБА_11 з яким їхала, та зовсім не пам`ятає інших подій, які можуть свідчити проти нього.

Показання потерпілого ОСОБА_8 також об`єктивно підтверджуються сукупністю інших досліджених судом доказів, які є достатніми для висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.10.2022 року, згідно із яким потерпілий ОСОБА_8 просив вжити заходи до особи, яка спричинила йому тілесні ушкодження та просив видати йому направлення до бюро судово-медичної експертизи;

- довідкою МКЛ №1 №18747 від 13.10.2022 року, згідно якої у ОСОБА_8 виявлено перелом кісток носа та рекомендовано госпіталізацію до лор-відділення;

- протоколом огляду предмету та зафіксованих на ньому відеозаписів від 26.10.2022 року, згідно із яким слідчим проведено огляд компакт-диску DVD-R з відеозаписами з камер відеоспостереження, розташованих на перехресті вулиць Балківської та Чорноморського козацтва в м.Одеса, у період з 07:20 годин по 07:40 годин 14.10.2022 року;

- медичною картою стаціонарного хворого №9028 ОСОБА_8 , в якій містяться відомості про госпіталізацію останнього 13.10.2022 року до КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР з діагнозом перелом кісток носу зі зміщенням уламків, носова кровотеча;

- висновком експерта №1466 від 25.10.2022 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлені наступні тілесні ушкодження: перелом кісток носу зі зміщенням уламків, садно та синець в ділянці спинки носа, синці нижніх повік. Вказані ушкодження утворилися від дії тупого(-их) твердого(-их) предмета(-ів), індивідуальні особливості якого(-их) у властивостях ушкоджень не відобразилися. Не виключено, що ці ушкодження могли утворитися в результаті нанесення удару головою. Наявні ушкодження виникли незадовго до звернення ОСОБА_8 до лікувального закладу, і таким чином могли бути заподіяні 13.10.2022 року. Зазначені ушкодження не були небезпечними для життя, та складають єдиний морфологічний комплекс і тому оцінюються в сукупності, як такі, що викликали розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм, відповідно до п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 року) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 24.11.2022 року, згідно із яким, в ході даної слідчої дії потерпілий ОСОБА_8 розповів, як саме йому були нанесені тілесні ушкодження, а саме, під час руху йому перегородив дорогу водій автомобіля «Мерседес Спринтер» чорного кольору, після чого вони зупинились на перехресті вулиць Балківської та Чорноморського козацтва біля АЗС «ОККО», де під час словесної перепалки водій автомобіля «Мерседес Спринтер» чорного кольору наніс йому удар своєю головою в область обличчя. Далі потерпілий показав як саме до нього підійшов обвинувачений та своєю головою наніс один удар в область обличчя;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 24.11.2022 року, згідно із яким потерпілий ОСОБА_8 впізнав особу під №3, за тілобудовою та рисами обличчя, а саме ОСОБА_11 , який 13.10.2022 року, перебуваючи на перехресті вулиць Балківської та Чорноморського козацтва біля АЗС «ОККО» наніс йому тілесні ушкодження;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 25.11.2022 року, згідно із яким свідок ОСОБА_15 впізнав особу під №2, за тілобудовою та рисами обличчя, а саме ОСОБА_11 , який 13.10.2022 року, перебуваючи на перехресті вулиць Балківська та Чорноморського козацтва біля АЗС «ОККО» наніс тілесні ушкодження водію автомобіля марки «Ланос»;

- речовими доказами: компакт-диском DVD-R з відеозаписами з камер відеоспостереження, що розташовані на перехресті вулиць Балківської та Чорноморського козацтва в м.Одесі, у період з 07:20 годин по 07:40 годин 13.10.2022 року.

Суд першої інстанції ретельно перевірив допустимість та належність вказаних доказів, якими обґрунтував доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і переконався, що при їх збиранні органом досудового розслідування не було порушено вимоги кримінального процесуального закону, а тому зібрані докази обґрунтовано були покладені в основу обвинувачення.

Згідно з положеннями статей 86, 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі, внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання, передбаченого кримінальним процесуальним законом та порядку їх отримання.

Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання обвинуваченого про відсутність в його діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки його покази спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_13 , висновком судово-медичної експертизи №1466 від 25.10.2022року/22.11.2022 року, а також іншими вищевказаними доказами у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як встановлено місцевим судом та судом апеляційної інстанції, між водіями автомобілів, обвинуваченим ОСОБА_11 та потерпілим ОСОБА_8 , під час руху на перехресті вул. Балківській та Чорноморського козацтва в м. Одесі, виник обоюдний конфлікт, що не заперечується учасниками кримінального провадження.

Наслідком вказаного конфлікту є отримання легких тілесних ушкоджень у виді перелому кісток носу зі зміщенням уламків, садно та синець в ділянці спинки носа, синці верхніх повік потерпілим ОСОБА_8 , що підтверджується висновком експерта №1466 від 25.10.2022 року, показаннями потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_13 .

В ході проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_8 розповів та показав як саме йому були нанесені тілесні ушкодження водієм автомобіля «Мерседес Спринтер» чорного кольору, тобто ОСОБА_11 , а саме шляхом нанесення йому удару своєю головою в область обличчя.

В місцевому суді та в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_8 наполягає на тому, що вищевказані тілесні ушкодження йому завдав саме обвинувачений ОСОБА_11 , який наніс йому удар головою в обличчя та зламав ніс. У відповідь на що потерпілий також ударив обвинуваченого рукою.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_11 не заперечуючи виниклого із ОСОБА_8 конфлікту, висунув протилежну версію подій, а саме зазначив про те, що жодних тілесних ушкоджень потерпілому він не наносив, та ніби саме потерпілий ОСОБА_8 відразу розпочав завдавати йому численних ударів, а він лише відштовхував потерпілого руками у груди. Обвинувачений стверджує, що потерпілий сам ударив його головою, від чого можливо й отримав тілесне ушкодження.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про неспроможність доводів обвинуваченого ОСОБА_11 стосовно не завдання ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , оскільки вони спростовуються сукупністю доказів у кримінальному провадженні.

Так, версія обвинуваченого спростовується зокрема висновком судово-медичної експертизи №1466 від 25.10.2022року/22.11.2022 року, відповідно до якої у ОСОБА_8 виявлені наступні тілесні ушкодження: перелом кісток носу зі зміщенням уламків, садно та синець в ділянці спинки носа, синці нижніх повік, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, вказаним висновком експерта також спростовуються доводи обвинуваченого про те, що потерпілий ніби сам ударив його головою, від чого можливо й отримав тілесне ушкодження, адже з висновку вбачається, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження утворилися від дії тупого(-их) твердого(-их) предмета(-ів), індивідуальні особливості якого(-их) у властивостях ушкоджень не відобразилися, однак не виключено, що ці ушкодження могли утворитися в результаті нанесення удару головою.

Тобто вказаним висновком експерта підтверджуються покази потерпілого ОСОБА_8 щодо механізму отримання ним тілесних ушкоджень, а саме те, що вони отримані внаслідок нанесення йому удару в область обличчя обвинуваченим ОСОБА_11 його головою, а не навпаки.

Доводи сторони захисту про незаконність вироку, з посиланням на не призначення судово-медичної експертизи для підтвердження отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки проведена в ході досудового розслідування судово-медична експертиза тілесних ушкоджень ОСОБА_8 відповідно до висновку №1466 від 25.10.2022року/22.11.2022 року підтверджує перелік отриманих ним тілесних ушкоджень, їх характер, можливий механізм їх утворення, ступінь тяжкості та можливу дату їх спричинення. Підстав для проведення повторної, додаткової чи комплексної експертизи у кримінальному провадженні не встановлено.

Свідок ОСОБА_13 також в суді першої інстанції підтвердила, що хоч самої сутички не бачила, утім, коли ОСОБА_8 повернувся в автомобіль, вона побачила, що в нього зламаний ніс.

З метою перевірки версії обвинуваченого щодо обставин розвитку подій, яка суттєво відрізняється від обставин кримінального провадження, які йому інкриміновані органом досудового розслідування та повідомлені потерпілим, за клопотанням сторони захисту апеляційним судом повторно досліджено відеозапис обставин події, які були зафіксовані на проїжджій частині дороги, на перехресті вулиць Балківська та Чорноморського козацтва в м. Одесі.

Із відеозапису вбачається, зокрема рух автомобіля «Ланос» (водій ОСОБА_8 ), який зупиняється на проїжджій частині перед автомобілем «Мерседес Спрінтер» (водій ОСОБА_11 ). Водії вказаних транспортних засобів підходять один до одного. Хоча ракурс відео зйомки не забезпечує можливість побачити повну картину дій її учасників (зокрема верхню її частину), однак все ж таки відеозаписом спростовується версія обвинуваченого про те, що він не наносив жодного удару потерпілому, оскільки із відеозапису вбачається, що ОСОБА_11 відразу першим штовхає ОСОБА_8 , в подальшому між ними продовжується обопільна штовханина. Після чого із автомобіля «Мерседес Спрінтер» вийшов пасажир, який став між водіями та припинив їх сутичку. В цей час з автомобіля «Ланос» також вийшла жінка, в чорному одязі. Після чого, ОСОБА_8 прослідував до свого автомобіля, а ОСОБА_11 направився за потерпілим, де між ними повторно відбулася короткотривала штовханина, яка знову ж таки була припинена вищевказаним пасажиром.

Також із відеозапису вбачається, що після сутички ОСОБА_8 сів із своїм пасажиром (дружиною ОСОБА_13 ) до автомобіля, розпочинав рух, та неодноразово торкався обличчя в області носа та дивився в дзеркало. Після чого зупинив автомобіль та вийшов до автомобіля «Мерседес Спрінтер», дружина ОСОБА_13 розмовляла з водієм ( ОСОБА_11 ), а ОСОБА_8 фотографував автомобіль «Мерседес Спрінтер». В подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_13 залишилися на місці події, а водій ОСОБА_11 поїхав у невідомому напрямку.

Аналізуючи вказаний відеозапис, колегія суддів враховує, що хоч ракурс його зйомки не надає можливості побачити повної картини дій водіїв під час їх конфлікту на дорозі, однак цим відеозаписом підтверджується факт події виниклого конфлікту, поведінку та дії обвинуваченого ОСОБА_11 , підтверджується отримання потерпілим ОСОБА_8 ушкодження носа, та вказаний відеозапис в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, висновком судово-медичної експертизи №1466 від 25.10.2022 року/22.11.2022 року, якими встановлено перелік та тяжкість отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, та механізм їх утворення, що узгоджується із показами потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_13 , все ж доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_11 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а саме в нанесенні потерпілому умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад його здоров?я.

За наведених обставин доводи сторони захисту про те, що вказаний відеозапис ніби доводить невинуватість ОСОБА_11 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення є безпідставними.

При цьому, колегія судів не може надавати оцінки діям водія ОСОБА_8 , оскільки розгляд здійснюється лише в межах висунутого обвинувачення щодо ОСОБА_11 . Більш того, апеляційному суду не надано підтвердження про звернення останнього до правоохоронних органів стосовно скоєних відносно нього можливих протиправних дій.

Колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду, що показання потерпілого ОСОБА_8 стосовно механізму завдання йому тілесних ушкоджень, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_11 наніс удар йому головою в обличчя, цілком підтверджують висунуте обвинувачення, виходячи із локалізації отриманих з ним тілесних ушкоджень (перелом кісток носа), та враховуючи відсутність тілесних ушкоджень на обличчі обвинуваченого.

Також, місцевим судом обґрунтовано враховано послідовну поведінку потерпілого ОСОБА_8 , який відразу після виниклого конфлікту, звернувся до правоохоронного органу із відповідною заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, а обвинувачений ОСОБА_11 залишив місце події.

Більш того, версія обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що потерпілий ніби самостійно розбив собі носа, вдаривши його головою, є неспроможною, навіть з урахуванням простого логічного міркування, за тих обставин подій та її учасників.

Так, в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_11 вказав, що потерпілий самостійно завдав собі ушкодження, вдаривши його головою. Також обвинувачений стверджує, що від удару потерпілого в нього була «шишка» на правій лобній частині обличчя.

Тобто якщо зіставити встановлене у кримінальному провадженні тілесне ушкодження у потерпілого ОСОБА_8 у виді перелому кісток носу, а також вказану обвинуваченим точку дотику з ним права лобна частина обличчя ОСОБА_11 , то за версією обвинуваченого, у разі самостійного завдання собі удару потерпілим, останній мав вдарити своїм носом в праву лобну частину обличчя обвинуваченого, що з логічної точки зору можливо було б у разі перебування потерпілого в трішки вищій позицій над обвинуваченим, наприклад, якщо б потерпілий був вищим за зростом від обвинуваченого.

Однак, в даному випадку ця версія не може бути застосована, оскільки навіть у судовому засіданні апеляційного суду, ставши поруч, обвинувачений та потерпілий продемонстрували, що їх зріст фактично однаковий.

Далі, якщо зріст учасників конфлікту майже однаковий, то для завдання удару носом в лоб обвинуваченому, вочевидь потерпілий мав підстрибнути трішки вище до лоба обвинуваченого, або обвинувачений мав певне зігнутися чи присісти. Однак, ця версія також спростовується відеозаписом обставин події, де таких дій потерпілого та обвинуваченого не вбачається.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, версія обвинуваченого ОСОБА_11 є неспроможною навіть у разі простого моделювання тих подій, на які вказує обвинувачений.

Доводи сторони захисту про те, що у обвинуваченого ОСОБА_11 від ударів потерпілого ОСОБА_8 також були тілесні ушкодження, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутня інформація щодо отримання ОСОБА_11 13.10.2022 року за даних подій будь-яких тілесних ушкоджень.

Як повідомлено стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_11 до медичного закладу з приводу можливого завдання йому тілесних ушкоджень того дня не звертався.

Колегія суддів звертає увагу, що навіть у разі доведення наявності тілесних ушкоджень у обвинуваченого ОСОБА_11 , це не спростовує доведеності скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, щодо потерпілого ОСОБА_8 .

Доводи сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_8 під час керування автомобілем поводив себе зухвало, перегородив проїзд обвинуваченому, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на даний час апеляційним судом не перевіряється дотримання чи не дотримання учасниками Правил дорожнього руху, та їх поведінки на дорозі. У даному кримінальному провадженні досліджується нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, а поведінка водіїв на дорозі лише спровокувала виниклий конфлікт між ними.

Твердження сторони захисту стосовно того, що кримінальне провадження має замовний характер, оскільки потерпілий ОСОБА_8 раніше працював в поліції та ймовірно втручався в роботу правоохоронних органів, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки вони не підтверджуються будь-якими доказами. Потерпілий в суді першої інстанції підтвердив, що раніше працював водієм службового автомобіля в поліції, однак вказана обставина не підтверджує здійснення ним жодного впливу під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження, що є лише необґрунтованим припущенням сторони захисту.

Посилання сторони захисту на неповноту проведення досудового розслідування, з огляду на не вжиття дізнавачем заходів стосовно отримання інших можливих відеозаписів з інших камер відеоспостереження, окрім того, що є в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки слідчий/дізнавач під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні самостійно визначає обсяг слідчих дій необхідних для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження та з апеляційної скарги не вбачається підтвердження того, що ОСОБА_11 звертався до дізнавача з клопотанням про витребування додаткових документів, відеозаписів тощо.

Що стосується доводів обвинуваченого про порушення його права на захист на стадії досудового розслідування колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 28.11.2022 року дізнавачем СД відділення поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_16 відібрані пояснення у ОСОБА_11 .

Цього ж дня ОСОБА_11 отримав повістку про його виклик до відділення поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області на 10:00 год. 29.11.2022 року для забезпечення участі в допиті у кримінальному провадженні №0000332, що підтверджується корінцем повістки про виклик від 28.11.2022 року.

29.11.2022 року дізнавачем винесено постанову про доручення Регіональному центру з надання безоплатної правової допомоги в Одеській області залучити захисника за призначенням для ОСОБА_11 для участі в кримінальному провадженні №0000332 від 14.10.2022 року та забезпечити його присутність 29.11.2022 року о 10:30 год. у вказаному відділенні поліції.

Згідно доручення №015-0004205 від 29.11.2022 року Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області призначено адвоката ОСОБА_17 для надання безоплатної правової дороги ОСОБА_11 у кримінальному провадженні №0000332 від 14.10.2022 року.

Відповідно до протоколу про роз`яснення права на захист від 29.11.2022 року, ОСОБА_11 в присутності адвоката ОСОБА_17 відмовився від її послуг.

Клопотань про призначення іншого захисника ОСОБА_11 не заявляв, а також не клопотав про залучення захисника за договором.

Цього ж дня, ОСОБА_11 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, та дізнавачем проведено його допит у якості підозрюваного.

Також 29.11.2022 року ОСОБА_11 отримав від дізнавача повідомлення про подання прокуророві зібраних матеріалів дізнання та повідомлення про підозру.

30.11.2022 року підозрюваний ОСОБА_11 надав розписку про отримання копій матеріалів дізнання у кримінальному провадженні на 125 арк. та одночасно власноручно зазначив про недотримання дізнавачем вимог КПК.

Цього ж дня, відповідно до розписки ОСОБА_11 отримано копії обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування та копій матеріалів дізнання.

30.11.2022 року, обвинувальний акт щодо ОСОБА_11 подано для розгляду до Приморського районного суду м. Одеси.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, в місцевому суді захист обвинуваченого здійснювався професійним адвокатом ОСОБА_10 .

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів звертає увагу, що обставини цього кримінального провадження за ч.2 ст.125 КК України не є такими, що відповідно до вимог ст.52 КПК вказують на обов`язкову участь захисника.

Крім того, Глава 22 КПК не містить будь-яких застережень про необхідність залучення захисника при здійсненні повідомлення особі про підозру.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження дізнавачем було залучено через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області безплатного адвоката ОСОБА_17 для надання правової допомоги, від якого ОСОБА_11 відмовився та самостійно не залучив собі іншого захисника.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_11 , як він стверджує, будучи незгодним із діями дізнавача, зокрема щодо нібито ненадання йому можливості самостійно залучити захисника та призначення дізнавачем безоплатного захисника, відвід дізнавачу не заявляв, зі скаргами на його дії до прокурора або суду не звертався.

З огляду на викладене, у даному конкретному випадку, колегія суддів вважає, що відсутність захисника при врученні особі повідомлення про підозру, з урахуванням того, що обставини кримінального провадження за ч.2 ст.125 КК України не є такими, що відповідно до вимог ст.52 КПК вказують на обов`язкову участь захисника, не є порушенням права особи на захист.

Вказані висновки колегії суддів узгоджуються із висновками Верховного Суду в постанові від 01.08.2022 року (справа №161/7088/20).

З урахуванням наведеного, доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки сукупність наведених у вироку доказів спростовує твердження сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що доводи сторони захисту щодо невідповідності вироку фактичним обставинам справи, фактично зводяться до формальної незгоди з висновками суду щодо оцінки доказів, які досліджені судом з достатньою повнотою та наведені у вироку.

Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття законного та мотивованого рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані суду докази, сформулював обвинувачення визнане судом доведеним, дав належну оцінку сукупності доказів, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, характер та спосіб вчинення, не визнання своєї вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення та цивільного позову потерпілого, відсутність вибачення перед потерпілим, врахувавши особу обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, перебування в шлюбі, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, наявність інвалідності ІІІ групи, зайняття підприємницькою діяльністю як ФОП « ОСОБА_11 », вперше притягнення до кримінальної відповідальності, визнання у якості обставин, що пом?якшують покарання наявність інвалідності та двох неповнолітній дітей, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність відомостей про перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та нарколога, та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу в межах санкції статті кримінального закону. Також, суд на законних підставах частково задовольнив цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та стягнув з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_8 моральну шкоду.

Істотних порушень вимог КПК, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч.1 ст.404 КПК, оскільки апеляційна скарга обвинуваченого не містить у собі доказів про існування підстав для скасування чи зміни оскарженого вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2024 року в кримінальному провадженні №0000332 від 14.10.2022 року, яким ОСОБА_11 засуджений за ч.2 ст.125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4