ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 639/4310/24 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-сс/818/936/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого власника майна та прокурора, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 08 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою слідчого судді клопотання прокурора задоволено частково та накладено арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, шляхом позбавлення права на володіння, користування, відчуження та розпорядження, яке було вилучено 08 08 2024 під час проведення обшуку будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон «iPhone 13 Pro Max», imei: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку ВФ Україна НОМЕР_3 .

Зберігання речових доказів постановлено здійснювати в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а саме постановою від 19 листопада 2012 року № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України».

Після зняття інформації та проведення інших необхідних слідчих (розшукових) дій майно, а саме: мобільний телефон «iPhone 13 Pro Max», imei: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку ВФ Україна НОМЕР_3 постановлено передати на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_6 , з дозволом на володіння та користування майном.

Попереджено ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України (незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт) про необхідність збереження арештованого майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні клопотання прокурора відмовити в частині накладення арешту на майна, а саме: мобільний телефон «iPhone 13 Pro Max», imei: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку ВФ Україна НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_6 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що працівниками органів прокуратури та слідства не було вжито дій для огляду вилученого в ході обшуку майна, з метою визначення його індивідуальних ознак, які дозволяють відрізнити об`єкт від подібних йому, а також ті, які зумовлюють його доказове значення.

До того ж в своєму клопотанні прокурор не вказав, що вилучений мобільний телефон відповідає критеріям ст. 98 КПК України, є предметом та знаряддям кримінального правопорушення, оскільки може містити на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також інформацію, яка має значення для досудового розслідування та у подальшому по ньому може бути проведено відповідні експертизи.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просив про скасування ухвали слідчого судді, вважаючи її незаконною і необґрунтованою.

Сам власник майна та прокурор, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явилися. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від останніх не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності власника майна та прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи представника власника майна, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи СВ ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000134 від 11 09 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08 07 2024 року надано дозвіл слідчим СУ ГУ НП в Харківській області, які входять до складу слідчої групи у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000867 від 28 07 2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 332 КК України, за фактом того, що службові особи КНП «МКЛ №14 ім. проф. Гіршмана» ХМР, діючи за попередньою змовою з медичними працівниками та іншими особами, організували схему систематичного незаконного заволодіння коштами громадян, шляхом введення їх в оману щодо необхідності оплати за надання медичної допомоги в комунальному закладі охорони здоров`я, яка є безоплатною та здійснюється за рахунок бюджетного фінансування.

За даними досудового розслідування, використовуючи своє службове становище та статус медичного працівника, користуючись необізнаністю населення про можливість отримання безоплатної медичної допомоги, вказані особи у період з 01 01 2023 по теперішній час, систематично вводили громадян в оману щодо необхідності сплати за медичні послуги та товари і препарати, необхідні для проведення оперативних втручань під час лікування. Розуміючи протизаконність та безпідставність своїх дій, вказані особи після звернення громадян за медичною допомогою висували всім пацієнтам вимоги про оплату, достовірно знаючи, що мають надавати медичні послуги безоплатно та мають всі необхідні для лікування товари та медикаменти, які надаються за рахунок держави.

Після введення пацієнтів в оману щодо необхідності сплати за товари та послуги, профінансовані з бюджету, вищевказані особи, реалізуючи злочинний корисливий умисел, безпідставно особисто отримують від пацієнтів готівкові грошові кошти, або, діючи за попередньою змовою з працівниками фармацевтичних закладів, умисно спрямовують осіб до певного фармацевтичного (аптечного) закладу та до працівника аптеки, де пацієнти здійснюють завуальовану оплату за надання медичної допомоги у комунальних закладах охорони здоров`я м. Харкова, що ніяк не обліковується та у подальшому розподіляється між учасниками злочинної схеми.

З наданих органом досудового розслідування матеріалів встановлено, що є підстави вважати, що до вказаного кримінального правопорушення може бути причетний лікар-офтальмолог вищої категорії КНП МКЛ №14 ім. проф. Гіршмана ХМР ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на вказані обставини, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 07 2024 надано дозвіл на проведення обшуку вказаного житла, з метою відшукання та вилучення речей і документів, які мають значення для встановлення істини у справі, і можуть виступати в якості речових доказів по кримінальному провадженню.

08 08 2024 року на підставі зазначеної ухвали проведено обшук вказаного житла, в ході якого вилучено майно мобільний телефон «iPhone 13 Pro Max», imei: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку ВФ Україна НОМЕР_3 , належний ОСОБА_6 .

Постановою слідчого від 09 08 2024 року вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000134 від 11 09 2023 року.

14 08 2024 року прокурор звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 08 08 2024 року за місцем проживання ОСОБА_6 .

Задовольняючи клопотання прокурора слідчий суддя дійшов висновку, що вилучене майно має значення для забезпечення кримінального провадження. Зазначив, накладення арешту на вилучений мобільний телефон, шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження, з його передачею на відповідальне зберігання володільцеві, після проведення необхідних слідчих (розшукових) дій, буде сприяти дієвості кримінального провадження та відповідає завданням досудового розслідування, оскільки забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, з одного боку, та вимогами охорони фундаментальних прав особи, з іншого боку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 статті 170 КПК України регламентовано, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані, лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Абзацом 2 частини 10 статті 170 КПК України встановлено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у слідчого судді були достатні підстави вважати, що вищевказане майно може відповідати критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_6 для можливого використання, як доказів у кримінальному провадженні № 0000134 від 11 09 2023 року.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна особою, яка є власником майна ОСОБА_6 не надано та колегією суддів не встановлено.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Як регламентовано статтею 100 КПК України на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, арешт майна з підстав передбачених ч.2,3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

При цьому колегія суддів наголошує, що вказаний захід є тимчасовим, а тому у подальшому його власник чи володілець має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

В своїй апеляційній скарзі представник власника майна наголошує на тому, що органами прокуратури та слідства не було вжито дій для огляду вилученого майна з метою визначення його індивідуальних ознак, які дозволили б відрізнити об`єкт від подібних йому.

Проте, колегія суддів констатує, що вказані доводи апелянта не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, як вбачається з протоколу обшуку від 08 08 2024 року, проведеного за місцем мешкання ОСОБА_6 , було вилучено мобільний телефон. Більш того, вказаний протокол обшуку містить усі необхідні ідентифікуючі ознаки вказаного телефону, а саме зазначено, що цей телефон є: iPhone 13 Pro Max», imei: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку ВФ Україна НОМЕР_3 , які дають можливість відрізнити його від подібних.

В той же час колегія суддів констатує, що під час проведення обшуку, будь-яких зауважень щодо його процедури, як від самого ОСОБА_6 так і від його захисника не надходило.

Враховуючи, що під час обшуку 08 08 2024 року слідчим вилучене саме те майно, дозвіл на відшукання якого міститься в ухвалі слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 07 2024 року та яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000134 від 11 09 2023 року, то твердження апелянта про відсутність підстав для арешту вказаного майна не має правового підґрунтя.

Крім того, матеріалами кримінального провадження спростовується і посилання представника власника майна на пропуск строку на подання прокурором клопотання про арешт майна.

Колегія суддів констатує, що всі інші доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на зазначене апелянтом майно, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях, з ігноруванням об`єктивних відомостей.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги представника власника майна стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними і не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 170-175, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 08 2024 року у кримінальному провадженні №0000134 від 11 09 2023 року за ч.2 ст. 364, ч.4 ст. 190 КК України про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника власника майна, - залишити без задоволення.

Роз`яснити третім особам, які вважають, що їх права порушені внаслідок накладення арешту на майно про можливість звертатися до слідчого судді з відповідними клопотаннями про скасування арешту майна в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4