УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , детектива ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000009 від 08.07.2022, -

ВСТАНОВИВ :

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2024 у справі № 761/13515/24 (провадження № 1- кс/761/9139/2024), на корпоративні права ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у вигляді 100 % частки статутного капіталу ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» (код 43959001), що становить 1 300 000 гривень.

В обґрунтування клопотання адвокат зазначає, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.02.2023 у справі № 761/6526/23 накладено арешт на корпоративні права ОСОБА_7 у вигляді 100 % частки статутного капіталу ТОВ «ОРІОН ТОБАККО», який скасований Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2024 у справі № 761/11621/24. 19.04.2024 між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ОРІОН ТОБАКО». Таким чином, власником ТОВ «ОРІОН ТОБАККО», а саме корпоративних прав, став ОСОБА_6 , який 20.04.2024 приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «ОРІОН ТОБАККО».

Адвокат вказує, що арешт на майно накладено необґрунтовано та підлягає скасуванню, при розгляді клопотання відомостей про те, що корпоративні права були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, надані матеріали кримінального провадження не містять та детектив на такі обставини не посилався, самі по собі корпоративні права не містять ознак речових доказів, визначених у ст. 98 КПК України, щодо обставин, які розслідуються у вказаному кримінальному провадженні, прокурором не доведено, що вони можуть бути використані на підтвердження певного факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Детектив та прокурор у судовому засіданні вказали, що клопотання про скасування арешту майна є необґрунтованим, у зв`язку з чим просили відмовити у задоволенні клопотання, а необхідність у вказаному арешті не відпала.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши учасників, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що детективами Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 від 08 липня 2022 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 204 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2024 у справі № 761/13515/24, яка залишена без змін ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 29.07.2024, накладено арешт на корпоративні права ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у вигляді 100 % частки статутного капіталу ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» (код 43959001), що становить 1 300 000 гривень.

Метою накладення арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 1 ст. 96-8 КК України конфіскація майна полягає у примусовому безоплатному вилученні у власність держави майна юридичної особи і застосовується судом у разі ліквідації юридичної особи згідно з цим Кодексом.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, у своєму клопотанні про скасування арешту майна представник власника майна вказує, що корпоративні права не містять ознак речових доказів, визначених у ст. 98 КПК України.

Однак, суд завертає увагу, що слідчий суддя в ухвалі від 12.04.2024 у справі № 761/13515/24 вказує мету накладення арешту - забезпечення конфіскації майна як виду покарання, вказавши, що санкція ч. 3 ст. 212 КК України, що інкримінована власнику майна ОСОБА_7 , передбачає покарання у вигляді караються штрафом від п`ятнадцяти тисяч до двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Таким чином, як вбачається з матеріалів клопотання та долучених до нього документів, вони не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2024 у справі № 761/13515/24, яка залишена без змін ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 29.07.2024, що дає слідчому судді підстави дійти висновку, що необхідність арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності заявника обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права.

На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а суд на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які виникають при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Також, слідчим суддею встановлено, що наданий час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власників та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 309 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000009 від 08.07.2022 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1