ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/1793/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА

Іменем України

16 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадженняза апеляційними скаргами захисника та представника потерпілого на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.05.2024 року стосовно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, із неповною середньою освітою, не одружений, не маючого утриманців, офіційно не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засуджений:

- 29.07.2011 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 22.08.2012 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, 09.07.2014 року звільненого з місць позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року;

засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України до 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі.

Крім того, цим же рішенням суду розв`язаний цивільний позов, вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_9 28.10.2018 року приблизно о 01.00 год. перебував з раніше знайомою ОСОБА_10 за місцем фактичного мешкання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , де під час спільного проведення дозвілля та вживання алкогольних напоїв між ними раптово виникли неприязні відносини на підґрунті ревнощів. Під час конфлікту, що переріс у побиття, ОСОБА_9 наніс ОСОБА_10 серію ударів по голові, шиї, кінцівках, чим спричинив ОСОБА_10 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 10-12/2245-с/18 від 29.10.2018 тілесні ушкодження, а саме: садно на лобі зліва, яке розташоване на тлі синця; садно на лівій надбрівній дузі у зовнішнього кута ока; синець у лівій навколоочній області на верхньому і нижньому повіках; синці в правій навколоочній області; синець в проекції правого та лівого кута нижньої щелепи; крововилив на слизовій оболонці нижньої губи в проекції 3, 4 та 5 зубів; внутрішньо шкірні крововиливи на передній поверхні шиї; синець в проекції правої ості клубової кістки; синець у проекції лівої ості клубової кістки; два синця на передній поверхні лівого стегна; синці по переднім поверхням правого і лівого стегон; синець на тильній поверхні правої кисті у основи 5 пальця; синець по передній поверхні лівої гомілки, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Після цього, ОСОБА_9 на деякий час припинив свою протиправну діяльність та продовжив спілкування з ОСОБА_10 .

Приблизно о 04.00 28.10.2018, сварка між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відновилася. З метою припинення конфлікту та протиправних дії ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишила квартиру останнього, вийшовши на сходовий майданчик та прослідувала по сходам з п`ятого поверху вниз до виходу з під`їзду. ОСОБА_9 наздогнав потерпілу біля вихідних дверей з під`їзду на першому поверсі, де, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи всю протиправність своїх злочинних дій та бажаючи діяти саме таким чином, розуміючи, що внаслідок його дій може настати смерть потерпілої та бажаючи настання таких наслідків, з мотивів ревнощів, схопив потерпілу руками ззаду, закрив її рот та ніс долонею руки, перекривши таким чином доступ кисню до дихальних шляхів потерпілої, і бажаючи заподіяти смерть, продовжував тримати її таким чином, доки ОСОБА_10 не перестала подавати ознак життя.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 10-12/2245-с/18 від 29.10.2018 від 29.10.2018 року, ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_10 синець та садна у носо-губному трикутнику праворуч та ліворуч та механічну асфіксію, яка розвилась від закриття дихальних отворів, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілої.

Після цього, ОСОБА_9 переніс труп ОСОБА_10 до себе у квартиру, де переховував до настання ночі 28.10.2018 року, потім виніс труп на вулицю, де залишив на розі будинку АДРЕСА_3 , роздягнувши труп, щоб не залишити своїх біологічних слідів, позбувшись від одягу та речей потерпілої, викинувши їх у сміттєвий контейнер, після чого залишив місце вчинення злочину.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 на ст. 119 КК України та призначити ОСОБА_9 за новою нормою покарання у межах санкції.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу захисту, пояснення представника потерпілого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, вирок районного суду в достатній мірі відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції належним чином встановлено час, місце, форму вини, мотив, мету вчинення кримінальних правопорушень, як того вимагають ст. ст. 91, 374 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно проаналізував всі докази в їх сукупності, зокрема за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення прийшов до вірного висновку винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115КК України, а саме умисне вбивство, тобто умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.

Як вбачається з вироку суду (т. 7 а. с. 140 - 162) обвинувачений ОСОБА_9 в суді першої інстанції свою вину у вчинення інкримінуємого йому злочині визнав частково, наголосив, що він не мав умислу на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_10 , а все відбулось випадково.

Проте, не дивлячись на раніше зазначену позицію обвинувачених його вина у вчиненому повністю підтверджується дослідженими в суді та наведеними у вироку доказами.

Так, показаннями потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , судово-медичний експерт ОСОБА_15 , які останні дали безпосередньо в суді першої інстанції, при цьому ці докази узгоджуються як між собою так і з письмовими доказами долученими до справи.

Отже ці фактичні дані, підтверджуються інформацією, що міститься у наступних документах:

- протоколі огляду місця події від 29.10.2018 з фото таблицею до нього (т. 2 а. с. 6 - 19);

- протоколі огляду місця події від 29.10.2018 з фототаблицею до нього(т. 2 а. с. 24 - 39);

- протоколі огляду місця події від 29.10.2018 (т. 2 а. с. 48);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.10.2018 (т. 2 а. с. 63, 64 - 65);

- протоколі проведення слідчого експерименту від 30.10.2018, а також фактичними даними, що містяться на дослідженому в ході судового розгляду кримінального провадження флеш-носія із записом слідчого експерименту від 30.10.2018 та стенограмою відеозапису слідчого експерименту від 30.10.2018, в ході якого ОСОБА_9 вказав на місце та обставини вчинення ним злочину (т. 2 а. с. 66-67, 68, 75-80);

- протоколі отримання зразків для експертизи від 16.11.2018, в ході якого відібрані зразки крові та слини підозрюваного ОСОБА_9 (т. 2 а. с. 146);

- протоколі тимчасового доступу до документів (інформації), які містять охоронювану законом таємницю від 10.01.2019 (т. 3 а. с. 78 - 79, 80, 81, 82);

- протоколі тимчасового доступу до документів (інформації), які містять охоронювану законом таємницю від 10.01.2019 (т. 3 а. с. 83 - 84, 85- 86, 87 - 88, 89 - 90);

- протоколі за результатами негласних слідчих (розшукових) дій від 20.02.2019 (т. 3 а. с. 84 - 85, 86 - 87, 88 - 90);

- довідкою заступника начальника УОТЗ ГУНП в Харківській області полковника ОСОБА_16 № 1404/119-18/03-2019 від 01.03.2019 (т. 3 а. с. 95 - 100, 101);

- протоколі тимчасового доступу до документів від 13.03.2019 (т. 3 а. с. 91 - 92, 93 - 94);

- протоколі огляду предметів від 01.04.2019 (т. 2 а. с. 69 - 73, 74);

- лікарським свідоцтвом про смерть № 10-12/2245е від 29.10.2018, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та висновком експерта №10-12/2245-с/18 від 10.12.2018 з фототаблицею до нього (т. 2 а. с. 128, 131 - 135);

- висновку експерта № 14/935-С/18 від 31.10.2018 (т. 2 а. с. 141 - 142);

- висновку експерта № 16/3005-с/18 від 29.10.2018 (т. 2 а. с. 136, 137);

- висновку експерта № 17-168-МКС/2245-С/18 від 06.11.2018 (т. 2 а. с. 140);

- висновку експерта № 14/990-С/18 від 21.11.2018 (т. 2 а. с. 148 - 149);

- висновку експерта № 13/1604-С/18 від 05.12.2018 (т. 2 а. с. 138 - 139);

- висновку експерта № 10-14/37/10-12/2245-с/18 від 02.01.2019 (т. 2 а. с. 143 - 145);

- висновку експерта № 1101 від 17.01.2019 (т. 2 а. с. 208 - 216);

- висновку експерта № 1102 від 18.01.2019 (т. 2 а. с. 219 - 225);

- висновку експерта № 14/33-С/19 від 29.01.2019 (т. 2 а. с. 151-153);

- висновку експерта № 1103 від 04.02.2019 (т. 2 а. с. 174 - 193);

- висновку експерта № 1100 від 07.02.2019 (т. 2 а. с. 196 - 207);

- висновку експерта № 1105 від 15.02.2019 (т. 2 а. с. 159 - 171);

- висновку експерта № 1104 від 15.02.2019 (т. 2 а. с. 228 - 239);

- висновку експерта № 1106 від 15.02.2019 (т. 2 а. с. 242 - 251);

- висновку експерта № 15/№1211-С/2019 від 21.02.2019 (т. 3 а. с. 29 - 31);

- висновку експерта № 15/№1210-С/2018/2019 від 26.02.2019 (т. 3 а. с. 21 - 27);

- висновку експерта № 2/109СЕ-19 від 26.02.2019 (т. 3 а. с. 105 - 126);

- висновку експерта № 27706, за результатами проведеної судової експертизи з дослідження об`єктів тваринного походження від 28.02.2019 (т. 2 а. с. 155 - 157);

- висновку експерта 15/№1209-С/2018/2019 від 20.03.2019 (т. 3 а. с. 14 - 16);

- висновку експерта 15/№1217-С/2018/2019 від 20.03.2019 (т. 3 а. с. 17 - 19);

- висновку експерта № 15/№1216-С/2018/19 від 27.03.2019 (т. 3 а. с. 32 - 38);

- висновку експерта У 19/6СЕ-19 від 10.04.2019 (т. 3 а. с. 42 - 54);

- висновку експерта № 13/85СЕ-19 від 10.04.2019 (т. 3 а. с. 57 - 66).

Всі показання свідків є логічними, послідовними та співпадають, як між собою так і з іншими матеріалами кримінального провадження тому у суду відсутні підстави для сумніву в їх достовірності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив та дослідив всі надані докази по справі і наведені у вироку, які не викликають сумніву у тому, що висновки суду підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

З огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів розцінює позицію апелянтів такою, як спосіб уникнути обвинуваченим відповідальності за скоєне.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що визнання обвинуваченим своєї вини частково, у вчиненні ним кримінального злочину слід розцінювати як спосіб захисту з метою уникнути покарання.

Сторона захисту в апеляційній скарзі зазначає про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки всі докази кримінального провадження у справі покладені в основу обвинувального вироку є недопустимими та отримані в незаконний спосіб.

Однак, ці твердження не знайшли свого підтвердження матеріалами провадження та спростовуються дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, отриманими відповідно до приписів КПК України, та які судом, відповідно до приписів ст. ст. 85, 86 КПК України, визнані належними та допустимими доказами.

Стосовно правової кваліфікації дій обвинуваченого саме за ч. 1 ст. 115 КК України умисного вбивства, з якою не погоджувався а ні обвинувачений, а ні захисник, вважаючи, що дії обвинуваченого повинні кваліфікуватись за ст. 119 КК України вбивства через необережність, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, незгода апелянтів з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого, вже була в суді першої інстанції предметом дослідження у відповідь на що, суд в деталях проаналізував версію обвинуваченого, щодо фактичних обставин справи і свою оцінку їй виклав в своєму вироку.

В апеляційній скарзі захисник, як і обвинувачений звертала увагу на відсутність в обвинуваченого умислу на вчинення умисного вбивства потерпілої проте це спростовується встановленими судом першої інстанції обставинами.

Зокрема, поведінкою обвинуваченого до моменту вчинення злочину, а саме нанесення численних ударів по обличчю потерпілої через конфлікт, що виник внаслідок ревнощів, нанесення інших тілесних ушкоджень потерпілій (не менше ніж 5 ударів по обличчю і не менше 8 по тулубу і кінцівкам, з достатньою силою для утворення даних ушкоджень, що встановлено експертним висновком), а також протиправного діяння ОСОБА_9 , який, закривши своєю рукою дихальні шляхи потерпілої ОСОБА_10 , тримав свою руку до моменту падіння потерпілої на підлогу, а також подальша поведінка ОСОБА_9 , який після вчинення кримінального правопорушення з першого поверху будинку поніс потерпілу на п`ятий поверх до квартири, в якій він мешкав, поклав на ліжко, швидку допомогу не викликав і лише майже через добу виніс тіло потерпілої на вулицю, де залишив її на землі біля будинку, роздягнув та викинув у контейнер для сміття її одяг та особисті речі, щоб на них не залишилося його слідів, після чого пішов з місця події, усі ці встановлені фактичні обставини переконливо свідчать, що діяння обвинуваченого ОСОБА_9 за своїми ознаками не становлять вбивства з необережності, як на те наполягає сторона захисту.

Слід звернути увагу захисника і на постзлочинну поведінку обвинуваченого, яка, як вказувалося вище, супроводжувалася приховуванням свого злочину, а не розкаянням у його вчиненні. Обвинувачений після скоєнного не кинувся викликати швидку, поліцію, кликати на допомогу сусідів, чи намагатись іншим способом спасти потерпілу, навпаки, він поетапно продумавши свої дії, вжив всіх необхідних заходів на переховування тіла покійної та створення алібі для.

Відтак, колегія суддів вважає що наведені та досліджені судом першої інстанції докази в своїй сукупності є переконливі, достатні та допустимі для того, щоб довести наявність в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого саме ч. 1 ст. 115 КК України, а тому не вбачає підстав для зміни вироку суду в цій частині, як того просили обвинувачений і захисник.

Аналізуючи вирок в межах апеляційної скарги представника потерпілого, щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_9 внаслідок м`якості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особи винного, а також наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Дії ОСОБА_9 суд правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 115 КК України, а саме умисне вбивство, тобто умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до статті 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, а також особу обвинуваченого.

Так, судом враховано, що ОСОБА_9 , на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, має місце реєстрації не одружений, утриманців не має, раніше судимий, в тому числі за скоєння умисного злочину проти здоров`я особи.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , суд не встановив, обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав, рецидив злочинів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що на момент вчинення вбивства, судимість не погашена адже згідно п. 8 ч. 1 ст. 89 КК України особами, що не мають судимості, визнаються засуджені до позбавлення волі за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання не вчинять нового кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів цього кримінального провадження ОСОБА_9 звільнився 08.04.2014, а вчинив злочин 28.10.2018 тож доводи представника потерпілого з цього приводу є необґрунтованими.

Санкція ч. 1 ст. 115 КК України, за якою обвинуваченого визнано винним передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання відповідно до ст. 65 КК України суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким, пом`якшуючи та обтяжуючи обставин, дані про особу обвинуваченого, та дійшов вірного висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке їм належить відбувати реально, оскільки їх виправлення, а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства.

Таким чином судом першої інстанції було досліджено та належним чином враховано усі обставини, на які прокурор посилається як на невідповідність призначення покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

За таких обставин колегія суддів вважає, що обвинуваченому призначено покарання, яке адекватне вчиненому та яке є необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим ОСОБА_9 нових злочинів, а відтак є таким, що відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального і матеріального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а розмір призначеного покарання, виходячи з положення ст. 414 КПК України, за переконанням колегії суддів, не можна вважати явно несправедливим через м`якість.

Отже, постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального та матеріального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Підстав для скасування судового рішення у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам, виходячи з положення ст. 410, 411 КПК України, колегію суддів, не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не вбачає законних та обґрунтованих підстав для задоволення апеляційних вимог.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскільки апеляційною інстанцією не встановлені підстави для зміни чи скасування судового рішення, то вирок суду залишається без змін.

Керуючись ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.05.2024 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді