Справа № 946/6210/24
Провадження № 1-кс/946/1919/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 ,

за участю: слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділення №1 слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченкове, Ізмаїльського (колишнього Кілійського) району, Одеської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відділенням №1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000287 від 27.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.02.2024 приблизно о 04:00 годині, водій ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (0, 83% проміле), достеменно знаючи, що керування транспортним засобом під впливом алкоголю заборонено, приступив до керування технічно справним автомобілем марки «Hyundai» моделі «Getz», з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », чим порушив вимоги п/п а) 2.9 «Правил дорожнього руху», які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі Правила) та якими передбачено, що водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

У подальшому, в зазначений день, близько 04:00 годині, ОСОБА_5 , грубо порушуючи п. 2.3 Правил «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» та 12.1 Правил «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», п. 12.2 Правил «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи вищевказаним технічно справним автомобілем, у темний час доби, здійснюючи рух по сухому та чистому асфальтобетонному покриттю на автодорозі Т-16-28 «Струмок-Десантне» з боку села Струмок в напрямку села Десантне Ізмаїльського району Одеської області, на якій організований двосторонній рух по одній смузі руху в обох напрямках, не вибравши належну швидкість руху, що забезпечує безпеку дорожнього руху, в результаті чого на вищевказаній ділянці автодороги не впорався з керуванням вказаного автомобіля, та допустив виїзд автомобіля за межі проїжджої частини дороги вправо по ходу свого руху в кювет, де відбулося зіткнення автомобіля із придорожнім деревом з повною зупинкою транспортного засобу.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру переднього пасажирського сидіння автомобіля ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження закритого лінійного перелому верхньої гілки правої лобкової кістки та закритого осколкового перелому середньої третини лівої ключиці, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більш ніж 21 день).

Допущені водієм ОСОБА_5 порушення вимог п.п. 2.3 б), 2.9 а), 12.1, 12.2 Правил знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у виді середньої тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

31.07.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні просили задовольнити клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно підозрюваного.

В судовому засіданні підозрюваний вину визнав, розкаюється, не заперечує пороти задоволення клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, а також вислухавши пояснення учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що відділенням №1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000287 від 27.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

31.07.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди події від 27.02.2024 року за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого було виявлено та вилучено: автомобіль марки марки «Hyundai» моделі «Getz», з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », власником якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2

- клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди події від 27.02.2024 року за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого було виявлено та вилучено: автомобіль марки марки «Hyundai» моделі «Getz», з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », власником якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2

- ухвалою про арешт тимчасово вилученого майна під час під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди події від 27.02.2024 року за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого було виявлено та вилучено: автомобіль марки марки «Hyundai» моделі «Getz», з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », власником якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2

- протоколом допиту свідка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3

- постановою про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи;

- постановою про призначення судово-медичної експертизи;

- постановою про доручення проведення авто-технічної та транспортно-трасологічної експертизи;

- висновком експерта № 902 від 08.04.2024 проведеної судово-токсикологічної експертизи;

- постановою про призначення судово-медичної експертизи;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 14.10.2023;

- висновком експерта № 08 судово-медичної експертизи;

- висновком експерта № СЕ-19/116-24/12550-ІТ судової експертизи технічного стану транспортного засобу;

- висновком експерта № СЕ-19/116-24/12547-ІТ судової авто технічної експертизи;

- повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 31.07.2024.

Відповідно до п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, усвідомлюючи неминучості покарання, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

В свою чергу, відповідно до вимог ст. 178 УПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відтак, у даному кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання особі одного із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлено позицію, викладену у п.1 листа за №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, згідно якої, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону; враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ); при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України») тощо.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції та практики ЄСПЛ (рішення від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії», рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

При вирішенні питання про обрання (продовження) запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Відповідно до п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, метою та підставою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_5 є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, усвідомлюючи неминучості покарання, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

Відповідно до ст. 12 КК України, вищевказане кримінальне правопорушення слід класифікувати як тяжкий злочин.

Тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину та суворість покарання за його вчинення, дає обґрунтовані підстави вважати, що остання, усвідомлюючи неминучість покарання, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може вдатись до переховування від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, враховуючи обставини виявлення кримінального правопорушення, ОСОБА_5 може впливати на свідків та потерпілу, які допитані в ході досудового розслідування з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає «наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин» (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34). Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створіть загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Крім того, суд враховує, обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів у матеріалах кримінального провадження, що вказують на причетність до вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; відсутність у підозрюваного офіційного місця роботи.

Більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.

Строки запобіжного заходу не можуть перевищувати 60 днів, а також строків досудового слідства, у зв`язку з чим запобіжні заходи можуть бути застосовані відповідно до строку закінчення досудового слідства та на строк, що не перевищує 60 діб.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 184, 193, 194, 196 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого відділення №1 слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною йому залишати своє місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22-00 год. до 07-00 год. наступної доби без дозволу слідчого, прокурора, або суду строком до 28 вересня 2024 року.

Крім цього, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22-00 год. до 07-00 год. наступної доби без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

- не відлучатись за межі Ізмаїльського району без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 28 вересня 2024 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі порушення ним покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосована більш жорстока міра запобіжного заходу.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 02.08.2024р. о 09:40 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1