УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 754/4212/23

провадження № 51-4304 ск24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційногосуду від

10 червня 2024 рокустосовно

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ),

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України,

встановив:

Деснянський районний суд м. Києва вироком від 08 травня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року, засудив ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15,

ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 22 лютого 2023 року приблизно об 11:43, знаходячись у торгівельній залі магазину «Фора» за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, діючи умисно, шляхом вільного доступу, відкрито викрав із полиці банку кави «Jacobs Monarch», вартістю 347,16 грн, однак не зміг довести свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівником охорони цього магазину.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Прокурор, не погодившись з ухвалою апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, подав касаційну скаргу, в якій просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції: всупереч вимогам ст. 419 КПК України належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про м`якість призначеного судом першої інстанції засудженому покарання внаслідок необґрунтованого застосування до нього положень ст. 75 КК України; не надав належної оцінки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та підвищеній суспільній небезпеці; постановив рішення, яке не відповідає вимогам КПК.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК встановлено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, визначені судами вид і міра покарання в касаційному порядку не оспорюються.

В касаційній скарзі прокурор порушує питання про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме про безпідставне, на його думку, застосування положень ст. 75 КК України.

Колегія суддів не погоджується з цими твердженнями прокурора з огляду на таке.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їхньої небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

За приписами ст. 75 КК України визначено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьоюстатті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням..

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Водночас дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 413, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження суду касаційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість, а також у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, положень статей 69, 75 КК.

Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, врахували ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, відсутність обставин, що обтяжують покарання, матеріальний стан, дані про його особу, зокрема, те, що він в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, не одружений, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, страждає на тяжкі хвороби.

Крім того, судом при застосуванні до ОСОБА_4 інституту звільнення відповідно до ст. 75 КК України враховано те, що кримінальним правопорушенням не завдано тяжких наслідків, оскільки викрадений товар було повернуто представнику потерпілого, поведінку обвинуваченого, який під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження в суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, моральних принципів, які дали суду підстави вважати можливим виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою органом з питань пробації.

На думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи апеляційної скарги прокурора, в цілому дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, належним чином використав свої дискреційні повноваження та достатньо переконливо обґрунтував своє рішення.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Інших доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного засудженому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу прокурор у касаційній скарзі не навів.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що обґрунтовані підстави для задоволення касаційної скарги прокурора відсутні, тому у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

відмовити прокурору у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційногосуду від 10 червня 2024 рокустосовно ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3