Справа № 462/2417/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/917/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 29 липня 2024 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Піски Пустомитівського району Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , одруженого, з середньою загальною освітою, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_11

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих - ОСОБА_12

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку, тривалістю 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 Кримінального кодексу України покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної та майнової (матеріальної) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 порівно на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - 20 530 (двадцять тисяч п`ятсот тридцять) грн 00 коп. заподіяної майнової (матеріальної) шкоди.

Стягнуто порівно з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - 500 000 (п`ятсот) грн 00 коп. заподіяної моральної шкоди.

Вирішено питання речових доказів, арештованого майна.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 01.01.2024 року о 21 год. 00 хв., перебуваючи на території ПрАТ «Львівобленерго», що за адресою: м. Львів, вул. Сяйво, 10, на ґрунті раптового конфлікту, керуючись злочинним умислом на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно застосував фізичне насильство до ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме наніс удар правою рукою в ліву сторону обличчя потерпілого, від якого останній впав на асфальтне покриття. Своїми діями ОСОБА_9 заподіяв потерпілому ОСОБА_13 ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`яку оболонку головного мозку (на верхній поверхні правої тім`яної долі, на внутрішній поверхні правої тім`яної долі, на зовнішній поверхні правої лобно-тім`яної ділянки, в ділянці внутрішньої поверхні лівої тім`яної долі) та мозочка, в тверду мозкову оболонку, забоєм м`яких тканин (з травматичним набряком шкірних покривів та крововиливом зі сторони внутрішньої поверхні м`яких покривів) в правій тім`яно-потилично-скроневій ділянці голови, крововиливами слизової оболонки з двома забійними поверхневими ранами слизової в ділянках нижньої губи, з неповним травматичним вивихом 3-го зуба на верхній щелепі справа. Вказана закрита черепно-мозкова травма призвела до набряку та вклинення довгастого мозку у великий потиличний отвір, гострого порушення гемомікроциркуляції в речовині головного мозку, за критерієм небезпеки для життя має ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться в причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_13 , яка була констатована 01.01.2024 року о 21 год. 46 хв. працівниками швидкої медичної допомоги.

Не погоджуючись із оскарженим вироком, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та потерпілі подали апеляційні скарги.

Прокурор просить оскаржений вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що вирок Залізничного районного суду м. Львова від 29.07.2024 року підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у необґрунтованій перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 1 ст. 119 КК України, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Перекваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. ст. 119 КК України, суд не навів достатніх мотивів такого рішення, виклавши у вироку лише критерії розмежування вказаних статей без їх оцінки з огляду на встановлені у справі фактичні обставини. Висновки суду щодо наявності підстав для перекваліфікації не підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, фактичним обставинам вчинення злочину, встановленим під час судового розгляду справи, які мають значення для розмежування вказаних злочинів, не надано об`єктивної оцінки, що призвело до передчасного та необгрунтованого висновку про наявність підстав для кваліфікації злочину за ч. 1 ст. 119 КК України.

ОСОБА_9 діяв з неконкретизованим (невизначеним) і непрямим умислом, за яким настає відповідальність за фактично спричинену шкоду - у даному випадку за умисне заподіяння ОСОБА_14 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Висновки суду про спричинення ОСОБА_9 вбивства, вчиненого через необережність, а відтак і про наявність підстав для перекваліфікації його дій на необережний злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, не ґрунтується на досліджених доказах та встановлених фактичних обставинах, є передчасним та невмотивованим.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у апеляційній скарзі просять оскаржений вирок скасувати, ухвалити новий вирок, задовільнити цивільний позов, заявлений у кримінальному провадженні, в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначають, що з матеріалів кримінального провадження убачається, що смерть ОСОБА_13 наступила внаслідок умисно спричинених тілесних ушкоджень із застосуванням фізичного насильства, яке поєднано з невчасний наданням медичної допомоги, а не так як вказано судом першої інстанції, що смерть наступила внаслідок падіння. У цій справі посилання суду для перекваліфікації з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 119 КК України на постанову Верховного Суду Касаційного кримінального суду від 15.08.2019 року у справі № 750/3256/17 є помилковим. Із показів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , що 01 січня 2024 року обвинувачений ОСОБА_9 після того, як умисно спричинив тілесні ушкоджень із застосуванням фізичного насильства до загиблого ОСОБА_13 - не мав наміру і зволікав із викликом швидкої допомоги для наданням медичної допомоги ОСОБА_13 .

Щодо цивільного позову, вказують, що їх покійний син проживав разом з ними, був для них основним і постійним годувальником. Згідно довідки №45 від 16 квітня 2024 року яка надана (ПрАТ) "Львівобленерго" структурна одиниця "Загін охорони" у ОСОБА_13 середній заробіток становив 11607 (одинадцять тисяч шістсот одна) грн 07 коп., відтак, на кожну особу припадає по 3869 (три тисячі вісімсот шістдесят дев`ять) грн. 02 коп. (11607,07 грн. : 3 особи), у зв`язку з чим підлягає до стягнення з відповідача на користь кожного з позивачів по 3869 (три тисячі вісімсот шістдесят дев`ять) грн. 02 коп. щомісяця. Тобто, наведені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, натомість суд першої інстанції без жодного обґрунтування відмовив у їх задоволенні.

Потерпілий ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що перекваліфікація дій обвинуваченого на ст. 119 КК України є безпідставною та необґрунтованою. Вказує, що твердження суду першої інстанції про те, що конфлікт скоріше був спровокований саме потерпілим не відповвідаж фактичним обставинам справи та суперечить зібраним у справі доказам. Вказане в повному обсязі спростовуються показами обвинуваченого ОСОБА_9 , який ще на досудовому слідстві 02 січня 2024 року дав покази та в судовому засіданні підтримав те, що 01 січня 2024 року він будучи в стані алкогольного сп`яніння близько 21 годині 00 хв. почав чіплятись до загиблого ОСОБА_13 , провокуючи останнього на конфлікт. Загиблий ОСОБА_13 , як видно із відеозапису з камер відеоспостереження намагався уникнути конфліктної ситуації, тримаючи руки по швах або за спиною. Твердження суду, що тяжкі тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_13 і від яких настала його смерть, не були спричинені безпосередніми насильницькими діями ОСОБА_9 , а стали наслідком того, що ОСОБА_13 від удару кулаком руки в голову непередбачено впав та вдарився головою об асфальтне покриття спростовуються доказами по справі, а саме: показами обвинуваченого ОСОБА_19 , показами свідків та висновками експертизи. З моменту заподіяння шкоди ОСОБА_9 загиблому ОСОБА_13 смерть останнього наступила внаслідок умисно спричинених тілесних ушкоджень із застосуванням фізичного насильства яке поєднано з невчасним наданням медичної допомоги, а не так як вказано судом першої інстанції, що смерть наступила внаслідок падіння.

Захисник ОСОБА_11 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу прокурора та потерпілих, у яких проти вимог заперечив та просив залишити оскаржений вирок без змін.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення прокурора ОСОБА_10 та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали вимоги своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_11 , які заперечили проти апеляційних вимог прокурора та потерпілих, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_9 не дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, ОСОБА_9 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисному тяжкому тілесному ушкодженню, що спричинило смерть потерпілого.

Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає внаслідок заподіяння особі умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечним, протиправним діянням та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. До того ж тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Для застосування ч. 2 ст. 121 КК України обов`язковою і необхідною умовою є встановлення необхідного причинного зв`язку між тяжкими тілесними ушкодженнями і смертю, що настала. Частина 2 статті 121 КК України може бути застосована і в тому разі, коли смертельний наслідок, який перебував у причинному зв`язку з умисним тілесним ушкодженням, не був усунений лікарським втручанням, хоча й міг бути ним усунений, зокрема через несвоєчасне надання медичної допомоги, відсутність необхідних препаратів чи обладнання, лікарську помилку тощо.

Частина 2 статті 121 КК України може бути застосована і в тому разі, коли смертельний наслідок, який перебував у причинному зв`язку з умисним тілесним ушкодженням, не був усунений лікарським втручанням, хоча й міг бути ним усунений, зокрема через несвоєчасне надання медичної допомоги, відсутність необхідних препаратів чи обладнання, лікарську помилку тощо.

В доводах апеляційної скарги прокурор покликається на те, що, перекваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. ст. 119 КК України, не навів достатніх мотивів такого рішення, виклавши у вироку лише критерії розмежування вказаних статей без їх оцінки з огляду на встановлені у справі фактичні обставини. Висновки суду щодо наявності підстав для перекваліфікації не підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, фактичним обставинам вчинення злочину, встановленим під час судового розгляду справи, які мають значення для розмежування вказаних злочинів, не надано об`єктивної оцінки, що призвело до передчасного та необґрунтованого висновку про наявність підстав для кваліфікації злочину за ч. 1 ст. 119 КК України.

Згідно фабули обвинувачення, ОСОБА_9 01.01.2024 року о 21 год. 00 хв., перебуваючи на території ПрАТ «Львівобленерго», що за адресою: м. Львів, вул. Сяйво, 10, на ґрунті раптового конфлікту, керуючись злочинним умислом на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно застосував фізичне насильство до ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме наніс удар правою рукою в ліву сторону обличчя потерпілого, від якого останній впав на асфальтне покриття, чим заподіяв останньому ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`яку оболонку головного мозку, що відноситься до тяжких тілесних та що призвело до смерті потерпілого.

Вбивство, вчинене через необережність, ч. 1 ст. 119 КК України, характеризується з об`єктивної сторони діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких надано в ст. 25 КК України. Наведене свідчить про те, що розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, що спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України) і вбивства, вчиненого через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів.

Так, суд першої інстанції за результатами судового розгляду, прийшов до висновку про необхідність зміни правової кваліфікації дій ОСОБА_9 з ч.2 ст.121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України. Однак у вироку від 29.07.2024 судом викладено лише обвинувачення, висунуте органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого). Обвинувачення за ч. 1 ст. 119 КК України (вбивство, вчинене через необережність), за якою ОСОБА_9 визнано судом винним та засуджено, у вироку не сформульовано.

Відтак, колегія суддів погоджується із доводами сторони обвинувачення про те, що у вироку відсутнє обвинувачення за ч. 1 ст. 119 КК України, яке визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

У даному випадку колегія суддів вважає, що висновки суду про спричинення ОСОБА_9 вбивства, вчиненого через необережність, а відтак і про наявність підстав для перекваліфікації його дій на необережний злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, не ґрунтується на досліджених доказах та встановлених фактичних обставинах, є передчасним та невмотивованим.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

На думку колегії суддів, яка погоджується у цій частині із доводами апеляційної скарги прокурора, це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції зроблено передчасний висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, чим у свою чергу істотно порушено норми кримінального процесуального Закону, що перешкодило встановленню об`єктивної істини у справі.

Суд вважає, що апеляційний розгляд у цьому випадку не може надати сторонам достатніх процесуальних можливостей для з`ясування обставин справи, важливих для правильної кваліфікації дій засудженого, і вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Щодо апеляційних вимог сторони потерпілих, то колегія суддів зазначає, що під час нового розгляду справи судом першої інстанції необхідно буде оцінити і прийняти законне, обґрунтоване та справедливе рішення щодо цивільних позовів потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 .

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок або ухвалу суду першої інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно ч. 3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Враховуючи викладене, перевіривши матеріали кримінального провадження та надавши їм належну оцінку, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, відтак, апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 слід задоволити частково, а оскаржений вирок суду першої інстанції - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді слід врахувати викладене вище, та перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційних скаргах сторони захисту, з використанням наданих процесуальних можливостей, співставити ці доводи із наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати належну юридичну оцінку з огляду на їх належність, допустимість і достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 29 липня 2024 року щодо ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4