Справа № 357/6176/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001092 від 26 березня 2024 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква Київської області, громадянки України, з середньою-спеціальною освітою, не працюючої, вдови, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

установив:

25 березня 2024 року близько 16 години 30 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із своїм сином ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, діючи з метою заподіяння тілесних ушкоджень останньому, тримаючи у руці ніж, умисно нанесла ним один цілеспрямований удар в область спини ОСОБА_6 , який стояв спиною до неї.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді рани в поперековій області зліва, від якої іде рановий канал зверху вниз та зліва направо, проникає в заочеревинний простір і далі ушкоджує ліву нирку, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 обвинувачується в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

27.11.2024 між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні за № 0001092 від 26 березня 2024 року, - з одного боку, та обвинуваченою у цьому провадженні ОСОБА_3 , за участі захисника обвинуваченої ОСОБА_5 , - з іншого боку, укладено угоду про визнання винуватості.

Зміст укладеної угоди про визнання примирення.

Обвинувачена ОСОБА_3 визнає обвинувачення під час судового провадження.

Сторони погоджуються з правовою кваліфікацією вчиненого злочину , передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та на призначення покарання ОСОБА_3 у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробовуванням та встановити їй іспитовий строк 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Із запропонованим видом та мірою покарання згодна.

Крім цього, ОСОБА_3 не заперечує щодо застосування відносно неї обмежувального заходу у вигляді направлення для проходження програми для кривдників строком на 1 місяць згідно з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 911 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження означеної угоди для сторін є:

а) для підозрюваного чи обвинуваченого - обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої стаття 474 цього Кодексу.

б) для прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п.1 ч.1 ст.394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначену в п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України, їм зрозумілі.

Обвинуваченій зрозуміло, що вона має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов?язаний довести кожну обставину інкримінованого їй кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів.

А також, їй зрозуміло, що укладенням цієї угоди має наслідком відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 4 ст. 474 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 розуміє, що виконання зобов?язання іншою стороною в межах цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди.

У разі невиконання угоди, відповідно до ст. 476 КПК України, прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Обвинувачена ОСОБА_3 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про можливість затвердження угоди про примирення. Перевірка судом відповідності угоди вимогам КПК України та положення закону, якими він керується.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме: умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та яке згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена підтримала угоду про визнання винуватості, просила її затвердити.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявив, що дана угода підлягає до затвердження.

Обвинувачена беззастережно визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, із запропонованим видом та мірою покарання погодилася.

Потерпілий ОСОБА_6 надав письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості .

Перевіривши угоду про визнання винуватості вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, заслухавши думку прокурора, обвинуваченої та її захисника, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з огляду на наступне.

Судом з`ясовано, що обвинувачений повністю розуміє свої права, визначені в п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення щодо якого вона визнає себе винуватою, та вид покарання.

На підставі пояснень обвинуваченої суд переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Згідно з ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Відповідно до ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора, підозрюваного або обвинуваченого.

Узгоджене сторонами у судовому засіданні покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Отже, підстави для відмови у затвердженні угоди відсутні, остання відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Суд при вирішенні питання про можливість призначення покарання узгодженого сторонами угоди враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, те, що вона має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше не судима, її сімейний стан, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, відношення обвинуваченої до вчиненого кримінального правопорушення, оцінки негативно своїх дій, прагнення стати на шлях виправлення та обіцянки не допускати в майбутньому вчинення правопорушень.

Враховуючи викладене, суд за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вирішуючи питання про можливість затвердження укладеної сторонами угоди, призначення узгодженої міри покарання та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченої у період його дії на неї слід покласти передбачені ст. 76 КК України обов`язки, які на думку суду, будуть необхідні і достатні для її виправлення.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 76 КК України, на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені статтею 91-1 цього Кодексу.

Згідно, статтею 91-1 України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;

3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

5) направлення для проходження програми для кривдників.

2. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку.

3. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

З врахуванням обставин справи, суд приходить до переконання про необхідність направлення ОСОБА_3 для проходження програми для кривдників на строк один місяць.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження укладеної угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання щодо речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно із ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 2271,84 грн.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 471, 473-475, 476 КПК України, суд,

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27.11.2024 між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні за № 0001092 від 26 березня 2024 року, - з одного боку, та обвинуваченою у цьому провадженні ОСОБА_3 , за участі захисника обвинуваченої ОСОБА_5 , - з іншого боку.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити їй за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши йому 2 (два) роки іспитового строку.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період дії іспитового строку наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежувальний захід та покласти на неї обов`язок, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 911 КК України направлення для проходження програми для кривдників на строк один місяць.

Роз`яснити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 КК України, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.

Початок строку відбування покарання з іспитовим строком обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Контроль за поведінкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем її проживання.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 2271,84 грн.

Речові докази, відповідно до постанов від 26.03.2024, 17.04.2024, а саме:

- 4 ножа, які поміщені до паперового конверту; фрагмент тканини із слідами речовини бурого кольору, яку поміщені до паперового конверту; 1 ніж зі слідами речовини бурого кольору, який поміщено до паперового конверту; дві пари трусів світло-синього кольору, шорти червоного кольору та футболка темно-синього кольору із слідами пошкодження та речовини бурого кольору, які поміщені до паперового конверту, футболку із слідами речовини бурого кольору, яку поміщено до паперового конверту та передано на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області, що за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 3-А, знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ч. 2 ст. 389-1 КК України.

Суддя ОСОБА_7