Провадження № 1-кп/638/1104/24
УХВАЛА

Іменем України

04 жовтня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0001578 від 07.12.2023 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Харків, Харківської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , із вищою освітою, незаміжньої, маючої сина 2010 року народження, тимчасово не працюючої, раніше не судимої, яка зі слів, страждає на захворювання панкреатит, холецистит, захворювання хребта, анемія, алергія, яка на обліку в нарколога та психіатра не перебуває та не являється депутатом будь-якого рівня рад,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, -

встановив:

У провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт №0001578 року від 07.12.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України.

04 жовтня 2024 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора ОСОБА_6 , в якому прокурор просив продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Клопотання обґрунтовано тим, що вчинені обвинуваченою ОСОБА_5 дії вказують на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3 та 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме:

п.1: ОСОБА_5 через тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, розуміючи складність проведення досудового розслідування, зокрема в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів та території України в умовах збройної агресії російської федерації проти України, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, зокрема на території російської федерації чи тимчасово окупованих частинах території України, враховуючи факт наявності стійких соціальних зв`язків у вказаній країні;

п 2: ОСОБА_5 у разі не обрання по відношенню до неї запобіжного заходу у вигляді гримання під вартою може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки основними речовими доказами у даному кримінальному провадженні являються комп`ютерна техніка та інші електронні пристрої, а також інстальовані на них застосунки, які передбачають можливість здійснення доступу до них у віддаленому режимі та знищення інформації, яка там міститься;

п. 3: ОСОБА_5 достовірно розуміє суть злочину та передбачену за його скоєння кримінальну відповідальність, тому, з метою уникнення або пом`якшення покарання може впливати на інших підозрюваних у даному провадженні (залякувати, схиляти до дачі завідомо неправдивих показань тощо), які поєднані між собою однією і тією ж особою - громадянином рф, за посередництва якого і надавалась допомога державі-агресору рф у проведенні підривної діяльності проти України;

п 5; ОСОБА_5 , маючи стійкі ідеологічні переконання, направленні на підтримку дій держави-агресора рф, ймовірно будучи громадянином вказаної країни, може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки вона достовірно розуміє, що у разі тимчасової окупації м. Харкова та Харківської області їй з високою долею ймовірності вдасться уникнути кримінальної відповідальності за вчинення державної зради.

Таким чином, прокурор має достатні підстави вважати, що ризики, передбачені у п.п. 1. 2, 3. 5 ч. І ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. Більше того, відсутні будь-які підстави вважати про виникнення факту зменшення ймовірності існування таких ризиків.

ОСОБА_5 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.05.2024 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України без визначення розміру застави.

Крім того, прокурор, керуючись положенням статті ч.4 ст.183 КПК України, просив не визначати обвинуваченій розмір застави, у зв`язку з вчиненням останньою злочину, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України.

У судовому засіданні прокурор клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав повністю, просив задовольнити.

Обвинувачена заперечувала проти клопотання прокурора, у зв`язку з відсутністю ризиків, вказаних у клопотанні, просила більш м`який запобіжний захід, або визначити розмір застави.

Захисник ОСОБА_4 підтримала позицію обвинуваченої.

Суд, розглянувши подане прокурором клопотання, заслухавши думку учасників провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1,2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 , судом враховується наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Відповідно до ч.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій ОСОБА_5 в разі визнання винуватою у кримінальному правопорушенні - злочині, суд вважає, що застосування відносно неї більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у зв`язку з чим вважає за необхідне продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 02 грудня 2024 року.

Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано.

Згідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначає розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Згідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч.3 ст.114-2 КК України, розмір застави обвинуваченій не визначається.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 206, 314, 315, 369, 372, 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення застави - до 02 грудня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1