Справа № 489/4325/23
Провадження № 1-кп/489/533/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

05 серпня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №0000072 від 27.02.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва Миколаївської області, з неповною загальною середньою освітою, не працюючої, не одруженої, не маючої на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,

з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6 ,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

11.05.2023 о 15.15 год. ОСОБА_3 була затримана працівниками поліції в порядку ст. 208 КПК України по вул. Миколаївській в м. Миколаєві за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та в ході проведення особистого обшуку останньої було виявлено та вилучено згорток, зроблений з п`ятигривневої купюри, в якому знаходилась кристалічна речовина білого кольору, та прозорий зіп-пакет з аналогічною речовиною. Вилучена за вищевказаних обставин під час особистого обшуку у ОСОБА_3 речовина містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, загальною масою 0,2766 г. Вказану особливо небезпечну психотропну речовину ОСОБА_3 придбала та зберігала при собі без мети збуту.

Згідно з обвинувальним актом дії ОСОБА_3 за вказаним фактом придбання та зберігання психотропної речовини кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту.

Сторона захисту заперечила винуватість обвинуваченої у вчиненні вказаного діяння, оскільки остання не мала умислу на збут вказаної психотропної речовини.

Суд, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, приходить до висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 307 КК України є помилковою, оскільки її умисел на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту не доведений поза розумним сумнівом.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за вказаним фактом не визнала та надала показання про те, що 11.05.2024 близько 11.00-12.00 годин скинула грошові кошти в сумі 450 грн на банківську картку ОСОБА_7 з метою придбання в неї для власного вживання психотропної речовини «солей» в кількості близько 0,5 г. В той час їй також зателефонувала раніше знайома ОСОБА_8 , яка запросила разом покурити та повідомила, що замовила в ОСОБА_9 також психотропну речовину і попросила поїхати з нею за її придбанням. В подальшому вони удвох із ОСОБА_10 на автомобілі таксі, на якому приїхала остання, поїхали в мікрорайон «Широка Балка» м. Миколаєва до ОСОБА_11 . Під час руху в автомобілі ОСОБА_12 передала їй 800 грн з метою придбання для неї психотропної речовини. По приїду на місце, ОСОБА_10 залишилася в авто, а вона пішла до домоволодіння ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , де придбала в останньої за свої гроші та грошові кошти ОСОБА_10 психотропну речовину, яка знаходилася в одному упакуванні, для себе та неї. Повернувшись до автомобіля, вона із придбаної речовини відсипала частину собі у грошову купюру, номіналом 5 грн, а потім пересипала у поліетиленовий зіп-пакет. Далі на вказаному автомобілі вони приїхали на АДРЕСА_2 , де вона вийшла та була затримана поліцейськими, які провели її особистий обшук, під час якого вилучили вказану психотропну речовину в присутності двох понятих. При цьому їй не був забезпечений захисник під час затримання та обшуку, у зв`язку з чим вважає вказаний обшук незаконним.

Винуватість обвинуваченої за фактом незаконного придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини без мети збуту підтверджується безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Свідок ОСОБА_8 надала показання про те, що знайома із ОСОБА_3 із серпня 2022 року. Спочатку з нею познайомився її колишній співмешканець ОСОБА_13 , а потім познайомив і її. Разом вони всі втрьох за місцем їхнього проживання періодично вживали психотропні речовини, які купували самі через інтернет, а також на їхнє прохання купувала ОСОБА_3 . Вони із ОСОБА_14 давали ОСОБА_15 грошові кошти, за які вона придбавала психотропні речовини для них, а також брала частину такої речовини собі для власного вживання. 11.05.2023 вона написала ОСОБА_15 в Інстаграм та попросила купити психотропну речовину, на що та погодилася. Далі вони разом поїхали на автомобілі таксі в мікрорайон «Широка Балка» м. Миколаєва, дорогою куди вона передала ОСОБА_15 800 грн. По приїзду на місце ОСОБА_15 вийшла з авто та пішла до домоволодіння по просп. Богоявленському, з якого принесла згорток з психотропною речовиною, який розгорнула та відсипала частину собі в п`ятигривневу купюру, яку сховала в бюстгальтер, а решту віддала їй. Далі на вказаному автомобілі таксі вони поїхали на АДРЕСА_2 , де ОСОБА_15 вийшла з автомобіля із частиною психотропної речовини, яку вона придбала та відсипала собі.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 11.05.2023 та відеозапису до нього слідує, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000072 від 27.02.2023 за ч. 2 ст. 307 КК України в порядку ст. 208 КПК України 11.05.2023 о 15:15 год. в АДРЕСА_3 , була затримана ОСОБА_3 , в ході особистого обшуку якої, проведеного в присутності двох понятих безпосередньо одразу після її затримання, було вилучено поліетиленовий пакет із кристалічною речовиною білого кольору та згорток із п`ятигривневої купюри, змотаний липкою стрічкою, із речовиною невідомого походження, які були упаковані в сейф-пакет ВУМ 1000962; мобільний телефон «Redmi A1» ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із сім-картою НОМЕР_3 , який був поміщений до сейф-пакету ВУМ 1000931.

Відповідно до протоколу огляду предмета від 06.06.2023, слідчим проведений огляд мобільного телефону «Redmi A1», ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із сім-картою НОМЕР_3 , вилученого в ході особистого обшуку 11.05.2023 у ОСОБА_3 , який був поміщений до сейф-пакету ВУМ 1000931. Під час перегляду папки з контактами месенджеру «Телеграм» виявлено контакти « ОСОБА_16 » ( ОСОБА_17 ), « ОСОБА_18 », «ОСОБА_46». У виявленій переписці на зазначеному телефоні у месенджері «Telegram» виявлено переписку із вказаними абонентами з приводу замовлення та придбання ОСОБА_3 наркотичних засобів. Зокрема, за 11 травня 2023 переписка ОСОБА_3 з « ОСОБА_16 » ( ОСОБА_17 ) такого змісту:

- ОСОБА_15: «ОСОБА_47. Надо 0,5» (12:19 годин);

- ОСОБА_16 : « НОМЕР_4 » (12:27, 12:28 годин);

- ОСОБА_15: «Скинула» (12:32 годин);

- ОСОБА_16 : «Ок» (12:32 годин);

- ОСОБА_15: «И надо будет около 14:00 еще 1. Ой 0,5. Там просто 800. Короче сейчас приеду скажу».

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/115-23/6962-НЗПРАП від 05.07.2023, вилучена в ході обшуку під затримання ОСОБА_3 надана на експертизу кристалічна речовина в прозорому полімерному пакетику та згортку з п`ятигривневої купюри, які поміщені в пакет № ВУМ 1000962, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP у складі речовини становить 0,2766 г.

Суд вважає, що дії ОСОБА_3 за фактом вилучення у неї 11.05.2023 під час особистого обшуку психотропної речовини, які стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України, необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 309 КК України у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», слідує, що «під незаконним збутом наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів (стаття 307 КК) потрібно розуміти будь-які оплатні чи безоплатні форми їх реалізації всупереч законам "Про наркотичні засоби ..." та "Про заходи протидії незаконному обігу..." (продаж, дарування, обмін, сплата боргу, позика, введення володільцем цих засобів або речовин ін`єкцій іншій особі за її згодою тощо). Обопільне введення ін`єкцій наркотичного засобу, психотропної речовини чи їх аналогу особами, які їх придбали за спільні кошти, збуту не утворюють. Про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх; тощо».

Натомість судом із показань обвинуваченої та свідка сторони обвинувачення ОСОБА_8 встановлено, що на час придбання 11.05.2023 ОСОБА_3 психотропної речовини остання вживала її особисто протягом тривалого періоду часу (протягом 2-3 років щонайменше), та вказаний факт прокурором не заперечувався жодним чином та будь-якими доказами не спростований.

При цьому обвинувачена зазначила суду, що придбала та зберігала вилучену у неї під час особистого обшуку психотропну речовину не для збуту, а для власного вживання.

Також кількість вилученої під час особистого обшуку у ОСОБА_3 психотропної речовини PVP становить лише 0,2766 г, що згідно з таблицею № 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженої Наказом МОЗ від 01.08.2000 № 188, у редакції Наказу МОЗ від 29.07.2010 № 634, належить до розміру, ближче до невеликого, вказаного у даній таблиці.

Крім того, спосіб, в який обвинувачена придбала та зберігала таку психотропну речовину при собі (відсипавши її з наданого свідку ОСОБА_8 згортку до грошової купюри та пакетику, жодним чином не запаковуючи її з виключенням можливості стороннього доступу до неї без порушення цілісності упакування) вказує на відсутність ознак того, що вона мала на меті збувати вказану речовину будь-якій іншій особі.

У свою чергу, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на її користь.

Натомість надані суду показання обвинуваченої про те, що вона придбала вказану вилучену у неї психотропну речовину для особистого вживання, не спростовані будь-якими належними та допустимими доказами та підтверджуються встановленими судом обставинами того, що остання на момент придбання та зберігання вилученої у неї психотропної речовини протягом тривалого часу сама вживала психотропні речовини, які придбавала як самостійно, так і спільно з ОСОБА_8 та її співмешканцем ОСОБА_19 .

Також з роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», слідує, що «під незаконним збутом наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів (стаття 307 КК), а також прекурсорів (частина 2 статті 311 КК) потрібно розуміти будь-які оплатні чи безоплатні форми їх реалізації всупереч законам "Про наркотичні засоби ..." та "Про заходи протидії незаконному обігу..." (продаж, дарування, обмін, сплата боргу, позика, введення володільцем цих засобів або речовин ін`єкцій іншій особі за її згодою тощо). Обопільне введення ін`єкцій наркотичного засобу, психотропної речовини чи їх аналогу особами, які їх придбали за спільні кошти, збуту не утворюють».

У зв`язку з викладеним, можна зробити логічний висновок, що не утворює збуту факт придбання декількома особами за спільні кошти наркотичних засобів та психотропних речовин з метою спільного вживання.

Натомість з показань обвинуваченої, які не спростовані достатніми належними та допустимими доказами та мають розцінюватися на користь обвинуваченої в частині недоведення її вини у придбанні та зберіганні психотропної речовини саме з метою збуту поза розумним сумнівом, слідує, що остання придбала психотропні речовини в ОСОБА_9 за спільні грошові кошти із ОСОБА_8 , яка дала їй у готівковій формі, а частину грошей вона сама перераховувала у безготівковій формі ОСОБА_9 за придбання психотропної речовини для обох, після чого, придбавши вказану речовину, вони розділили її між собою безпосередньо після її придбання для особистого вживання.

При цьому, на спростування вказаних свідчень обвинуваченої прокурор не забезпечив можливість у судовому засіданні перевірити її твердження про перерахування ОСОБА_9 особистих грошових коштів ОСОБА_3 за придбання психотропної речовини для власного вживання шляхом проведення допиту ОСОБА_9 , під час якого вона могла б або підтвердити, або спростувати вказаний факт придбання психотропної речовини за спільні кошти для спільного вживання ОСОБА_20 та ОСОБА_8 .

При цьому, протягом усього судового розгляду як сторона захисту, так і сторона обвинувачення зазначали та погоджувалися, що придбання психотропної речовини ОСОБА_3 здійснювалося саме в ОСОБА_21 , яка проживала по АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про кримінальне обвинувачення, всі сумніви щодо події кримінального правопорушення та винуватості особи у його вчиненні тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою необхідно керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачає: "ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

У зв`язку з викладеним, оскільки судом встановлено, що вилучену під час особистого обшуку 11.05.2023 ОСОБА_3 психотропну речовину остання придбала та зберігала не з метою збуту, а для власного вживання, тому її дії за вказаним фактом належить кваліфікувати за ч. 1 ст. 309 КК України.

Згідно зі ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Аналізуючи досліджені докази в сукупності, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод, суд, керуючись положеннями ч. 3 ст. 337 КПК України, вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_3 обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України, зазначеного в обвинувальному акті за фактом придбання та зберігання нею 11.05.2023 психотропної речовини PVP в кількості 0,2766 г, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення на ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки це покращує становище особи.

Таким чином, оцінивши вказані докази з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 поза розумним сумнівом доведена саме у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, у зв`язку з чим її дії необхідно перекваліфікувати з ч. 2 ст. 307 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України.

При цьому, не можуть бути доказом невинуватості обвинуваченої у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 309 КК України, заперечення сторони захисту про те, що зібрані у справі докази, зокрема протокол затримання, вилучена психотропна речовина та висновок експертизи, не можуть бути допустимими доказами, оскільки затримання та особистий обшук підозрюваної були проведені без участі її захисника, незважаючи на те, що вона мала статус підозрюваної з моменту її фактичного затримання, виходячи з такого.

При оцінці доводів захисту щодо недопустимості тих чи інших доказів, суд виходить з практики Верховного Суду та позиції Великої Палати Верховного Суду (далі - ВП ВС), викладеної у постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 (провадження 13-3кс22), у якій зазначено таке: "Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження визначає захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відтак, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене, суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання" (постанова Касаційного кримінального суду від 20.11.2023 у справі № 359/10291/19).

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний має право: знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють; бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів для оплати такої допомоги; не говорити нічого з приводу підозри проти нього або у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання.

Відповідно до ч. 4 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 209 КПК України, особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

При цьому, з дослідженої судом сукупності доказів (показань обвинуваченої та свідка ОСОБА_8 ; протоколу затримання ОСОБА_22 та відеозапису до нього) встановлено, що обвинувачена ОСОБА_22 фактично була затримана поліцейськими за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, під час досудового розслідування у зареєстрованому кримінальному провадженні за фактом збуту психотропної речовини, 11.05.2023 о 15.15 годин після виходу з автомобіля, на якому пересувалася з психотропною речовиною, по АДРЕСА_3 , оскільки була змушена залишатися поряд з поліцейськими, які тримали її за руки, не даючи змоги покинути вказане місце, тобто з того часу вона набула процесуального статусу підозрюваної.

При цьому суд вважає, що існували законні підстави для затримання ОСОБА_3 , яка в той момент знаходилася безпосередньо на місці події із наявною у неї психотропною речовиною.

Однак при її затриманні та проведенні особистого обшуку на місці затримання і до моменту доставки ОСОБА_3 до відділу поліції, останній не була забезпечена фактична безпосередня участь захисника на місці затримання, а також не були роз`яснені права підозрюваної, зокрема гарантоване Конвенцію право не свідчити проти себе, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, та відеозаписом до нього.

Таким чином, враховуючи вищевказану практику Верховного Суду щодо допустимості показань підозрюваних, отриманих з порушенням права на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), суд доходить висновку про те, що усні пояснення ОСОБА_3 , надані поліцейським на місці затримання про те, що у неї при собі знаходиться психотропна речовина, яку вона придбала за 150 грн, фактично є її показаннями, наданими з порушенням прав підозрюваної особи, зокрема права відмовитися від дачі показань та без участі захисника.

У зв`язку з цим, суд вважає вказані пояснення ОСОБА_3 , недопустимим доказом, а також не враховує їх як доказ її винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Вказані висновки суду щодо недопустимості показань обвинуваченої узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Касаційного кримінального суду від 30.01.2024 у справі № 725/1375/19, згідно з якими «суд послідовно визнає недопустимими показання, отримані від підозрюваної особи під час слідчих дій, у випадку порушення її права зберігати мовчання і не свідчити проти себе, або права бути представленим захисником. Це пояснюється тим, що право особи давати показання без застосування примусу лежить у самому серці кримінального процесу, тому для оцінки допустимості показань визначальним є дотримання права особи зберігати мовчання і, як гарантія цього права, забезпечення його право бути представленим захисником. Порушення цих прав має або може мати прямий вплив на зміст отриманих показань і, таким чином, такі порушення є релевантним фактором для оцінки допустимості показань».

Крім того, виходячи із закріпленого у ст. 23 КПК України принципу безпосередності дослідження показань, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, у зв`язку з чим не можуть бути враховані в якості винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення її пояснення, надані під час досудового розслідування.

Проте, суд не погоджується з твердженнями сторони захисту про недопустимість протоколу затримання від 11.05.2023, в ході якого був проведений особистий обшук ОСОБА_3 без участі захисника, під час якого була вилучена речовина білого кольору, яка належить до особливо небезпечної психотропної речовини PVP, виходячи з такого.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Касаційного кримінального суду від 30.01.2024 у справі № 725/1375/19, «підходи до оцінки допустимості показань і допустимості доказів, які хоча й можуть бути отримані примусово, але існують незалежно від волі особи, як, наприклад, документи, зразки дихання, крові, сечі або тканин тіла для проведення експертизи, суттєво відрізняються від оцінки показань особи. Мету убезпечення речових доказів від впливу особи має й обшук особи негайно після її затримання. Таким чином, фактори, які можуть зумовити недопустимість показань особи, можуть не мати впливу на допустимість доказів, які мають зовсім іншу природу. Такий підхід до оцінки доказів, існування яких не залежить від волі особи, Суд сформулював у низці своїх рішень».

Також відповідно до висновків, викладених у постанові Касаційного кримінального суду від 20.11.2023 у справі № 359/10291/19, «Суд визнавав, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи (постанова від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 (провадження № 51-2753км20). Таким чином, сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, у тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді. Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а саме відомості (фактичні дані), які отримані саме завдяки такому порушенню. Тобто закон вимагає встановити прямий причинний зв`язок між порушенням прав людини і отриманими доказами.

Суд зазначає, що не в усіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. Наприклад, необґрунтовано тривале тримання під вартою або погані умови утримання можуть становити серйозне порушення фундаментальних прав особи, однак самі собою не впливають на допустимість доказів, отриманих під час кримінального провадження.

Тому, навіть якщо докази отримані в той час, коли сталося порушення того чи іншого права, однак отримання того чи іншого доказу не було обумовлено цим порушенням, а лише співпадало у часі, це не є достатньою підставою для висновку, що докази отримані «внаслідок» такого порушення (постанова від 15 червня 2021 року у справі № 204/6541/16-к, провадження 51-2172км19).

Верховний Суд зазначає, що хоча при фактичному затриманні засуджених їм не були роз`яснені права зберігати мовчання і не свідчити проти себе, за обставин цієї справи в Суду немає підстав вважати, що виявлення речових доказів під час проведення обшуку автомобіля і будинку стало безпосереднім наслідком порушення цього права в значенні ч. 1 ст. 87 КПК».

У свою чергу, при розгляді даної справи судом встановлено, що матеріали справи не містять відомостей про те, що обвинуваченій були роз`яснені права та забезпечена участь захисника під час особистого обшуку до моменту складання протоколу затримання. Як слідує з практики Верховного Суду, ця обставина в різних ситуаціях як може бути підставою для визнання тих чи інших доказів недопустимими, так і ні. Це залежить від характеру та особливостей процедури отримання відповідного доказу, а також наявністю прямого причинно-наслідкового зв`язку між фактом порушення та отриманням доказу.

В даному кримінальному провадженні стороною захисту не обґрунтовано, яким чином порушення права обвинуваченої відмовитися від дачі показань та користуватися послугами захисника, має вплив на допустимість протоколу затримання та особистого обшуку ОСОБА_3 , а також вилучених під час його проведення речових доказів (згортків з речовиною білого кольору та телефону).

Натомість суд виходить з того, що затримання ОСОБА_3 та проведення її особистого обшуку проводилися у передбаченому КПК України під час досудового розслідування кримінального провадження та з участю двох понятих, та в ході особистого обшуку були вилучені вказані у протоколі згортки з речовиною, які поміщені до сейф-пакету ВУМ 1000931, а також телефон, та незважаючи на те, що безпосередньо під час фактичного затримання ОСОБА_3 і проведення її особистого обшуку їй не були роз`яснені права підозрюваної, зокрема право відмовитися від дачі показань, а також не була забезпечена участь захисника, вказане не свідчить про те, що через таке порушення вищезазначені речові докази не могли бути вилучені, оскільки їхнє виявлення та вилучення не залежало від волі обвинуваченої.

Крім того, проведення особистого обшуку одразу після фактичного затримання підозрюваної свідчить про те, що стороною обвинувачення вживалися правомірні заходи, направлені на безпосереднє виявлення заборонених в обігу психотропних речовин з метою недопущення їхнього знищення чи втрати задля забезпечення завдань кримінального провадження в частині збереження речових доказів.

Також при складенні протоколу затримання ОСОБА_3 та оформленні результатів її особистого обшуку у відділі поліції, яке проводилося вже за участю її захисника та після роз`яснення її процесуальних прав підозрюваної, ні ОСОБА_3 , ні її захисник жодних зауважень з приводу обставин вилучення згортків з речовиною саме у підозрюваної та їхню належність останній не висловлювали, що підтверджується змістом протоколу затримання та відомостями з відеозапису до нього.

Крім того, є хибними твердження сторони захисту про недопустимість протоколу затримання та особистого обшуку, а також вилучених під час його проведення речових доказів на тій підставі, що обшук сумки підозрюваної, в якій був вилучений поліетиленовий пакет з речовиною білого кольору, проводився особою чоловічої статі, що є порушенням вимог КПК, виходячи з такого.

Згідно з ч. 5 ст. 236 КПК України, обшук особи здійснюється особами тієї самої статі у присутності адвоката, представника на вимогу такої особи. Неявка адвоката, представника для участі у проведенні обшуку особи протягом трьох годин не перешкоджає проведенню обшуку. Хід і результати особистого обшуку підлягають обов`язковій фіксації у відповідному протоколі.

Натомість з дослідженого судом відеозапису до протоколу затримання підозрюваної та особистого обшуку від 11.05.2023 слідує, що особистий обшук підозрюваної ОСОБА_3 , пов`язаний з безпосередньою перевіркою її одягу та частин тіла, проводився слідчим ОСОБА_23 , яка є особою тієї самої статі та до вказаного обшуку не залучалися особи іншої статі.

Натомість проведення обшуку сумочки підозрюваної особою чоловічої статі жодним чином не свідчить про порушення вимог ч. 5 ст. 236 КПК України, оскільки така сумочка на час перевірки поліцейським її вмісту знаходилася не при ОСОБА_3 , а лежала окремо на землі, та поліцейський, здійснюючи перегляд її вмісту та вилучаючи поліетиленовий пакет з речовиною білого кольору, не вчиняв жодних дій, пов`язаних із доступом до тіла та одягу підозрюваної, що могло б мати наслідком порушення процедури особистого обшуку особи.

Вказане, у свою чергу, свідчить про те, що проведення обшуку сумочки підозрюваної особою чоловічої статі не містить порушень вимог ст. 236 КПК України.

Таким чином, суд доходить висновку про допустимість як доказів протоколу затримання та обшуку ОСОБА_3 та вилучених під час особистого обшуку останньої речових доказів.

Крім того, суд визнає неспроможними доводи сторони захисту про недопустимість висновку експерта від 05.07.2023 № СЕ-19/115-23/6962-НЗПРАП через те, що експертом досліджувалися недопустимі докази, виходячи з такого.

Як зазначено вище, вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_3 речові докази є належними та допустимими, оскільки вилучені у встановленому кримінально-процесуальним законом порядку та оформлені відповідним протоколом.

Також зі змісту вказаного висновку експерта вбачається, що на експертизу були надані саме вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_3 поліетиленовий пакет з кристалічною речовиною білого кольору та згорток з п`ятигривневої купюри, змотаний клейкою стрічкою, які поміщені до сейф-пакету ВУМ 1000962, що відповідає об`єктам, які були вилучені саме під час особистого обшуку ОСОБА_3 та упаковані до сейф-пакету, який був наданий на експертизу.

За наслідками проведеної експертизи експерт надав чіткі та однозначні висновки про те, що вилучена під час особистого обшуку Волкової кристалічна речовина в прозорому полімерному пакетику та згортку з п`ятигривневої купюри, які поміщені в пакет № ВУМ 1000962, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,2766 г.

Також у вказаному висновку зазначено, що експертиза проводилася на підставі відповідної постанови слідчого про призначення експертизи та експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 та 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

У зв`язку з викладеним, суд визнає вказаний висновок експерта допустимим доказом.

Крім того, суд не погоджується з твердженнями сторони захисту про недопустимість протоколу огляду вилученого під час особистого обшуку ОСОБА_3 телефону через те, що такий огляд проводився без отримання дозволу слідчого судді на тимчасовий доступ, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Згідно з ч. 1 ст. 165 КПК України, особа, яка зазначена в ухвалі слідчого судді, суду про тимчасовий доступ до речей і документів як володілець речей або документів, зобов`язана надати тимчасовий доступ до зазначених в ухвалі речей і документів особі, зазначеній у відповідній ухвалі слідчого судді, суду.

Системний аналіз вказаних положень кримінального процесуального законодавства свідчить про те, що необхідною умовою звернення сторони кримінального провадження до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів є те, що такі речі та документи перебувають у володінні відповідної особи, що позбавляє сторону кримінального провадження можливості мати до них доступ для проведення певних слідчих дій (огляду, вилучення тощо).

Натомість в даній справі слідчий, відповідно до протоколу огляду від 06.06.2023, проводив огляд телефону «Redmi A1», ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із сім-картою НОМЕР_3 , який на момент його огляду знаходився не у володінні ОСОБА_3 , а перебував у сторони обвинувачення, оскільки був вилучений 11.05.2023 в ході особистого обшуку ОСОБА_3 під час її фактичного затримання, у зв`язку з чим проведення огляду такого телефону з оформленням його результатів відповідним протоколом огляду від 06.06.2023 не потребувало попереднього дозволу слідчого судді на тимчасовий доступ до нього.

Вказані висновки суду узгоджуються із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 09.04.2024 у справі № 369/4929/19, згідно з якими «у даному випадку телефон після його вилучення знаходився у володінні сторони обвинувачення, тому вимога надати самій собі доступ до нього суперечила б здоровому глузду. Сторона обвинувачення отримала телефон в своє володіння на підставі законно проведеного обшуку, обставини якого не дають підстав для визнання цього телефону недопустимим доказом, тому Суд не вважає, що доступ до інформації, що містилася в ньому, вимагав окремого дозволу. Тому Суд відхиляє цей довід сторони захисту».

Також хибними є доводи захисника про те, що вказаний протокол огляду телефону є недопустимим доказом, тому що проведений без залучення спеціаліста, оскільки, по-перше, під час проведення слідчих дій, зокрема огляду, сторона обвинувачення на власний розсуд приймає рішення про необхідність залучення спеціаліста для проведення такої слідчої дії.

По-друге, виходячи зі змісту протоколу огляду від 06.06.2023, під час проведення огляду наявної в телефоні переписки ОСОБА_3 з іншими особами з приводу замовлення та придбання психотропних речовин та наркотичних засобів не використовувалися спеціальні методи дослідження, які потребували використання будь-яких спеціальних навичок та умінь окремо залученого спеціаліста. Тому проведення огляду телефону оперуповноваженим, який діяв за дорученням слідчого та не залучав спеціаліста, не свідчить про порушення вимог ст. 237 КПК України.

При цьому, аналіз змісту вказаного протоколу огляду від 06.06.2023, зокрема переписки ОСОБА_3 з « ОСОБА_16 » ( ОСОБА_17 ), свідчить про те, що 11.05.2023 обвинувачена перерахувала ОСОБА_24 грошові кошти в сумі 450 грн за придбання для себе психотропної речовини, яка і була вилучена у неї під час особистого обшуку.

У зв`язку з викладеним, суд вважає допустимим доказом вказаний протокол огляду телефону від 06.06.2023.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 поза розумним сумнівом доведена у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України - незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Крім того, ОСОБА_3 обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті особливо небезпечних психотропних речовин, вчиненому повторно, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за таких обставин:

ОСОБА_3 , всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», який визначає правові та організаційні засади державної політики щодо обігу в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, встановлює порядок державного контролю, повноваження органів виконавчої влади, права та обов`язки фізичних і юридичних осіб у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, достовірно знаючи про те, що збут на території України психотропних речовин та наркотичних засобів заборонено, переслідуючи корисливу мету у вигляді одержання незаконних прибутків від незаконної діяльності, пов`язаної з незаконним збутом особливо небезпечних психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, обрала в якості джерела доходу незаконний збут особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

Так, о 14:20 год. 04.04.2023 ОСОБА_3 , керуючись корисливим мотивом, направленим на придбання, зберігання та подальший збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, в ході телефонної розмови із ОСОБА_19 домовилась зустрітися з останнім на зупинці громадського транспорту «Автовокзал» в м. Миколаєві та в подальшому продати йому особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР, так звані «солі». Приїхавши на обумовлене місце, ОСОБА_19 , який діяв під контролем працівників поліції в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії у формі оперативної закупки, за вказівкою ОСОБА_3 сів на заднє пасажирське сидіння автомобіля таксі марки «Опель Омега», д.н.з. НОМЕР_5 , що зупинився на зупинці громадського транспорту, в якому перебувала ОСОБА_3 .

В подальшому, ОСОБА_3 сказала водію таксі направлятися за адресою: АДРЕСА_2 . Дорогою до зазначеної адреси ОСОБА_3 сказала ОСОБА_19 передати їй грошові кошти в рахунок сплати вартості психотропної речовини, на що останній передав їй 600 гривень.

04.04.2023 о 14:36 год., приїхавши до буд. АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 вийшла з автомобіля та зайшла на подвір`я зазначеного домоволодіння, де перебувала близько 15 хвилин.

Вийшовши з подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , керуючись корисливим умислом, направленим на незаконний збут психотропної речовини, сіла в таксі марки «Опель Омега», д.н.з. НОМЕР_5 , в якому на неї чекав ОСОБА_19 , після чого сказала водію таксі прямувати до залізничного переїзду навпроти АЗС «Amiс Energy», розташованого на виїзді з м. Миколаєва в напрямку м. Херсону, та зупинитись поблизу, що водій таксі і зробив. Прибувши на вказане місце, о 15:10 год. ОСОБА_3 вийшла з таксі, дістала зіп-пакет зеленого кольору, відсипала з нього невстановлену кількість кристалічної речовини білого кольору, а решту речовини, що залишилась у зіп-пакеті, віддала ОСОБА_19 , який так само вийшов із автомобіля. Після того ОСОБА_3 пішла в невідомому напрямку, а ОСОБА_25 , у свою чергу, направився до зупинки громадського транспорту «Автовокзал», де в подальшому о 15:28 год., знаходячись у службовому автомобілі, видав працівникам поліції придбану за вищевказаних обставин речовину, яка була вилучена та запечатана до сейф-пакету.

Придбана за вказаних обставин 30.04.2023 ОСОБА_19 у ОСОБА_3 речовина містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,2816 г.

Крім того, ОСОБА_3 о 12.21 год. 11.05.2023, керуючись корисливим мотивом, направленим на придбання, зберігання та подальший збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, діючи повторно, в ході телефонної розмови з ОСОБА_8 домовилась зустрітися з останньою після 14.00 год. недалеко від її місця мешкання по АДРЕСА_4 , та в подальшому продати їй особливо небезпечну психотропну речовину, PVP, так звані «солі». При цьому, ОСОБА_3 пояснила, що з місця зустрічі вони із ОСОБА_8 мають поїхати до мкрн. «Широка Балка», де ОСОБА_3 забере психотропні речовини та передасть їх ОСОБА_8 .

О 14.12 год. ОСОБА_8 , яка діяла під контролем працівників поліції в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії у формі оперативної закупки, приїхала на обумовлене місце на службовому автомобілі поліції, замаскованому під таксі, де забрала ОСОБА_3 , яка сіла разом з нею на заднє пасажирське сидіння автомобіля. Сидячи в автомобілі, ОСОБА_3 повідомила, що зараз їм треба прослідувати до мкрн. «Широка Балка» та наказала ОСОБА_8 передати їй грошові кошти в рахунок майбутньої покупки психотропної речовини, на що остання погодилася та передала ОСОБА_3 гроші в сумі 800 грн.

В подальшому ОСОБА_3 сказала водію таксі рухатися за її вказівками. О 14.37 год. автомобіль приїхав за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 вийшла з авто та направилась до домоволодіння за вказаною адресою, зайшовши на подвір`я. Знаходячись за вказаною адресою, ОСОБА_3 незаконно придбала у невстановленої особи не менше 0,7071 г особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, PVP, яку стала зберігати при собі з метою подальшого збуту.

О 15.03 год. ОСОБА_3 вийшла з території домоволодіння АДРЕСА_2 та сіла на заднє пасажирське сидіння автомобіля таксі, де на неї очікувала ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_3 наказала водію рухатися за адресою: АДРЕСА_3 . В процесі руху автомобіля, ОСОБА_3 з прозорого зіп-пакету, який вона тримала в руках, відсипала та загорнула у п`ятигривневу купюру частину особливо небезпечної психотропної речовини - PVP, а решту речовини, що залишилась у зіп-пакеті віддала ОСОБА_8 .

О 15.13 год., коли автомобіль таксі під`їхав до будинку АДРЕСА_3 та зупинився, ОСОБА_3 вийшла з автомобіля та пішла у невстановленому напрямку.

ОСОБА_8 , у свою чергу, в цей час пересіла на переднє пасажирське сидіння та видала працівнику поліції придбану за вищевказаних обставин у ОСОБА_3 речовину, яка була вилучена та запечатана до сейф-пакету.

Придбана за вказаних обставин 11.05.2023 ОСОБА_8 у ОСОБА_3 речовина містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,4305 грама.

Сторона захисту просила виправдати ОСОБА_3 за вказаним обвинуваченням на тій підставі, що в діях працівників поліції наявна провокація до вчинення ОСОБА_3 збуту психотропної речовини, без якої вона б не придбавала вказану речовину для ОСОБА_19 та ОСОБА_8 ; грошові кошти на оперативну закупку не були виділені у встановленому законодавством порядку; придбану психотропну речовину ОСОБА_3 придбавала за спільні кошти із ОСОБА_19 та ОСОБА_8 та вживали їх спільно.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307 КК України не визнала та надала показання про те, що познайомилася з ОСОБА_26 та ОСОБА_14 близько 2-3 років назад та разом періодично вживали психотропні речовини, які придбавали як спільно, так і окремо. 04.04.2023 їй зателефонував ОСОБА_13 , який записаний у неї як контакт «ОСОБА_18», та повідомив, що замовив в ОСОБА_9 психотропну речовину, яку треба забрати, на що вона попросила, щоб він забрав у неї і замовлену нею психотропну речовину, за придбання якої вона перерахувала останній грошові кошти в сумі 270 грн на банківську картку. У відповідь ОСОБА_13 запросив її поїхати з ним, на що вона погодилася. Далі вони на автомобілі таксі поїхали в напрямку мікрорайону «Широка Балка» по просп. Богоявленському м. Миколаєва до ОСОБА_9 по замовлену психотропну речовину. Дорогою в автомобілі вона розмовляла із ОСОБА_14 про ОСОБА_10 , яка, зі слів останнього, його ревнувала, а також говорив про те, що переховується від поліції та РТЦК і тому не може сам придбавати психотропні речовини. Коли автомобіль зупинився, то ОСОБА_13 передав їй 600 грн, з якими вона пішла до домоволодіння ОСОБА_9 , де придбала у неї згорток з психотропною речовиною для себе та ОСОБА_27 за спільні грошові кошти, частина з яких надані ним готівкою та частина перераховані нею на банківську картку ОСОБА_28 . Даючи згорток з речовиною, остання сказала, що це для неї та ОСОБА_29 , щоб вони розділили між собою. Повернувшись до автомобіля, де чекав ОСОБА_19 , вона відсипала із принесеного нею згортку частину речовини собі. Після того вони поїхали на Херсонське шосе, де вона із ОСОБА_14 вийшли з автомобіля, та вона віддала йому його частку психотропної речовини, частину якої ОСОБА_19 там же на місці частково вжив особисто.

11.05.2024 близько 11.00-12.00 годин вона скинула грошові кошти в сумі 450 грн на банківську картку ОСОБА_7 з метою придбання для власного вживання психотропної речовини «солей» в кількості близько 0,5 г. В той час їй зателефонувала ОСОБА_8 , яка запросила разом покурити та повідомила, що замовила в ОСОБА_9 також психотропну речовину і попросила поїхати з нею за її придбанням. В подальшому вони удвох із ОСОБА_10 на автомобілі таксі поїхали в мікрорайон «Широка Балка» м. Миколаєва до ОСОБА_11 . Під час руху в автомобілі ОСОБА_12 передала їй 800 грн з метою придбання для неї психотропної речовини. По приїду на місце, ОСОБА_10 залишилася в авто, сказавши, що вагітна та в неї болить живіт, а вона пішла до домоволодіння ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , де придбала в останньої за свої гроші та грошові кошти ОСОБА_10 психотропну речовину для себе та неї, яка знаходилася в одному упакуванні. Повернувшись до автомобіля, вона із придбаної речовини відсипала частину собі у грошову купюру, номіналом 5 грн, а потім пересипала у поліетиленовий зіп-пакет, а решту речовини віддала ОСОБА_8 . Далі на вказаному автомобілі вони приїхали на АДРЕСА_2 , де вона вийшла та була затримана поліцейськими, які провели її особистий обшук, під час якого вилучили вказану психотропну речовину в присутності двох понятих.

Зазначила, що грошові кошти на свою користь за придбання для себе і ОСОБА_27 з ОСОБА_26 психотропних речовин не отримувала, останні спровокували її на придбання для них психотропної речовини 04.04.2023 та 11.05.2023, сказавши про те, що вони самі заздалегідь домовлялися із ОСОБА_30 про її придбання, та просили її допомогти отримати вказану речовину. Також вказала, що ОСОБА_31 раніше неодноразово погрожувала їй через ревнощі до ОСОБА_19 , у зв`язку з чим і спровокувала її до придбання 11.05.2023 психотропної речовини.

Допитана судом свідок ОСОБА_8 надала показання про те, що знайома із ОСОБА_3 з серпня 2022 року. Спочатку з нею познайомився її колишній співмешканець ОСОБА_13 , а потім познайомив і її. Разом вони всі втрьох за місцем їхнього проживання періодично вживали психотропні речовини, які купували самі через інтернет, а також на їхнє прохання купувала ОСОБА_3 . Вони із ОСОБА_14 давали ОСОБА_15 грошові кошти, за які вона придбавала психотропні речовини для них, а також брала частину такої речовини собі для власного вживання. В подальшому, коли вона дізналася про свою вагітність, то припинила вживати психотропні речовини, а ОСОБА_13 продовжував їх вживати разом із ОСОБА_15 . Перебуваючи під дією наркотиків ОСОБА_13 поводив себе грубо до неї та застосовував насильство. Тому вона вирішила звернутися до поліції та співпрацювати з нею, написавши відповідну заяву про співпрацю, щоб притягнути ОСОБА_32 до кримінальної відповідальності за збут наркотичних засобів, а також помститися їй, оскільки через спілкування з нею її колишній співмешканець ОСОБА_13 часто вживав наркотичні засоби. Крім того, вона ревнувала ОСОБА_29 до ОСОБА_15 , побачивши їхню переписку в телефоні, що також стало причиною її звернення до поліції із заявою про співпрацю з метою притягнення ОСОБА_15 до кримінальної відповідальності. В день закупки 11.05.2023 вона написала ОСОБА_15 в «Інстаграм» та попросила купити наркотичні засоби, на що та погодилася. Далі вона з ОСОБА_3 разом поїхали на автомобілі таксі, яким був замаскований автомобіль поліцейських, в мікрорайон «Широка Балка» м. Миколаєва, дорогою куди вона передала ОСОБА_15 800 грн, які їй вручили поліцейські, на придбання психотропної речовини. По прибуттю на місце, ОСОБА_15 вийшла з авто та пішла до домоволодіння, з якого принесла згорток з психотропною речовиною, який розгорнула та відсипала частину собі в п`ятигривневу купюру, яку сховала в бюстгальтер, а решту передала їй. Далі на вказаному автомобілі таксі вони поїхали на АДРЕСА_2 , де ОСОБА_15 вийшла з автомобіля із частиною психотропної речовини, яку забрала собі. У свою чергу, вона видала придбану ОСОБА_3 для неї речовини поліцейському, який оформив її вилучення протоколом.

Крім того, стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, надано докази та документи, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до заяви ОСОБА_19 , поданій правоохоронним органам 24.02.2023, останній звернувся до поліції та просив вжити заходів до ОСОБА_3 , яка займається збутом наркотичних засобів та психотропних речовин військовим.

Постановою прокурора від 06.03.2023 № 28-389т та дорученням прокурора від 06.03.2023 № 28-390т вирішено провести стосовно ОСОБА_3 . оперативну закупку психотропної речовини на суму 600 грн, виконання якої доручено працівникам УСР в Миколаївській області.

Із заяви ОСОБА_19 вбачається, що він надав згоду на залучення його до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих дій у даному кримінальному провадженні.

Постановою слідчого від 28.02.2023 ОСОБА_19 залучений до конфіденційного співробітництва та проведення негласних слідчих (розшукових дій).

Дорученням слідчого від 03.03.2023 № 1569/24-2023 було доручено начальнику УСР в Миколаївській області виділити грошові кошти для використання їх при проведенні контролю за вчиненням злочину у кримінальному провадженні № 0000072 за ч. 1 ст. 307 КК України.

Згідно з рапортом оперуповноваженого, на виконання доручення слідчого від 03.03.2023 № 1569/24-2023 були отримані грошові кошти в сумі 600 грн (три купюри номіналом 200 грн кожна: серії УК 6753991, УП 3493468, СН 5026075).

Відповідно до протоколу про хід та результати контролю за вчиненням злочину від 04.04.2023, оперуповноваженим УСР на підставі постанови від 06.03.2023 проведено контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, в ході якого 04.04.2023 о 13.33 годин в кабінеті УСР був складений протокол огляду грошових коштів у сумі 600 грн. Далі о 13:47 год. проведений огляд ОСОБА_19 та вручено йому грошові кошти в сумі 600 грн. Після того ОСОБА_19 повідомив працівникам поліції, що телефонував ОСОБА_3 на її абонентський № НОМЕР_6 та домовився про придбання «ALFA PVP». В подальшому, ОСОБА_19 із поліцейськими на службовому автомобілі, закамуфльованому під таксі, приїхали до зупинки громадського транспорту «Автовокзал». О 14:28 год. ОСОБА_19 за вказівкою ОСОБА_3 пересів до автомобіля марки «Опель Омега», д.н. НОМЕР_5 , де на нього чекала вона. Вказаний автомобіль поїхав по просп. Богоявленському та зупинився навпроти будинку НОМЕР_13 , після чого з автомобіля вийшла ОСОБА_3 та попрямувала до домоволодіння, розташованого другим від залізничних колій, та зайшла у зелені ворота. Через 15 хвилин ОСОБА_3 вийшла з домоволодіння, сіла до вказаного автомобіля, та вони проїхали по вул. Херсонське шосе на виїзд з міста Миколаєва в напрямку м. Херсона. Після зупинки автомобіля навпроти АЗС «Amіc Energy» ОСОБА_3 та ОСОБА_19 вийшли з авто, обвинувачена, стоячи спиною до проїзної частини робила руками якісь маніпуляції. Через хвилину ОСОБА_3 та ОСОБА_19 попрямували до автомобіля, і ОСОБА_3 щось передала ОСОБА_19 . Після того ОСОБА_19 сів до автомобіля, а ОСОБА_3 пішла вздовж проїзної частини дороги в напрямку виїзду з міста Миколаєва. О 15:23 год. вказаний автомобіль зупинився на парковці Миколаївського міжміського автовокзалу. О 15:28 год. ОСОБА_19 сів до службового автомобіля та правою рукою добровільно видав працівнику поліції поліетиленовий зіп-пакет зеленого кольору з кристалічною порошкоподібною речовиною, пояснивши, що це «ALFA PVP», яке він придбав у ОСОБА_3 за 600 грн. Вилучений пакет був поміщений до сейф-пакету ВУМ 1002879.

Згідно з протоколом огляду ідентифікаційних засобів (грошових коштів) від 04.04.2023 та фотокопіями купюр до нього, оперуповноваженим УСР на підставі постанови прокурора були оглянуті ідентифікаційні засоби - грошові кошти в сумі 600 грн, купюрами по 200 грн серії УК 6753991, УП 3493468, СН 5026075, які мають бути використані під час контролі за вчиненням злочину у формі оперативної закупки на підставі постанови прокурора відділу прокуратури Миколаївської області від 06.03.2023.

Відповідно до протоколу огляду покупця від 04.04.2023, оперуповноваженим УСР проведений огляд ОСОБА_19 , який залучений для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки психотропної речовини «Альфа PVP» на суму 600 грн. Після огляду ОСОБА_19 були видані для проведення оперативної закупки грошові кошти в сумі 600 грн, купюрами по 200 грн серії УК 6753991, УП 3493468, СН 5026075.

На підставі клопотання слідчого від 01.03.2023 № 396т/24-2023, ухвалою слідчого судді Миколаївського апеляційного суду від 07.03.2023 № 685/ наданий дозвіл строком на 60 днів на проведення відносно ОСОБА_3 аудіо-, відеоконтролю розмов та візуального спостереження за особою.

Згідно з протоколом про хід і результати аудіо-, відеоконтролю розмов або інших звуків, рухів та дій особи від 12.04.2023, а також відеозапису до нього, оперуповноважений УСР на підставі ухвали слідчого судді Миколаївського апеляційного суду від 07.03.2023 провів аудіо-, відеоконтроль розмов відносно ОСОБА_3 , пов`язаних з її діяльністю або місцем перебування, яку проведено у період часу з 14:12 год. до 15:31 год. 04.04.2023. Під час проведення вказаної НСРД встановлено, що о 14:22 год. та 14:29 год. 04.04.2023 ОСОБА_19 телефонував абоненту, якого він ідентифікує як ОСОБА_3 , та домовився з нею про зустріч. О 14:29 год. ОСОБА_19 сів до автомобіля марки «Опель Омега», д.н. НОМЕР_5 , в салоні якого знаходився водій та на передньому пасажирському місці - ОСОБА_3 , яка вказала водієві рухатися за адресою: АДРЕСА_2 . О 14:36 год. автомобіль зупинився біля адреси, на яку вказала ОСОБА_3 , і остання вийшла з авто. О 14:58 год. ОСОБА_3 повернулася та сіла на переднє пасажирське місце. О 15:10 год. 04.04.2023 вказаний автомобіль зупинився біля місця, на яке вказала ОСОБА_3 . Після того, ОСОБА_3 та ОСОБА_19 вийшли з авто, відійшли від нього, після чого ОСОБА_3 щось передала ОСОБА_19 .

На підставі клопотання слідчого від 01.03.2023 № 398т/24-2023, ухвалою слідчого судді Миколаївського апеляційного суду від 07.03.2023 № 687/ наданий дозвіл строком на 60 днів на проведення відносно ОСОБА_19 аудіо-, відеоконтролю розмов або інших звуків, рухів та дій особи.

Відповідно до протоколу про хід і результати аудіо-, відеоконтролю розмов або інших звуків, рухів та дій особи від 12.04.2023, оперуповноважений УСР на підставі ухвали слідчого судді Миколаївського апеляційного суду від 07.03.2023 провів аудіо-, відеоконтроль розмов або інших звуків, рухів та дій відносно ОСОБА_19 , у період часу з 14:12 год. до 15:31 год. 04.04.2023. Під час проведення вказаної НСРД встановлено, що о 14:22 год. та о 14:29 год. ОСОБА_19 телефонував абоненту, якого ідентифікує як ОСОБА_3 , та домовився з нею про зустріч. О 14:29 год. ОСОБА_19 сів до автомобіля марки «Опель Омега», д.н. НОМЕР_5 , в салоні якого знаходився водій та на передньому пасажирському місці - ОСОБА_3 , яка вказала водієві рухатися за адресою: АДРЕСА_2 . О 14:36 год. автомобіль зупинився біля адреси, на яку вказала ОСОБА_3 , і остання вийшла з авто. О 14:58 год. ОСОБА_3 повернулася та сіла на переднє пасажирське місце. О 15:10 год. 04.04.2023 вказаний автомобіль зупинився біля місця, на яке вказала ОСОБА_3 . Після того, ОСОБА_3 та ОСОБА_19 вийшли з авто, відійшли від нього, після чого ОСОБА_3 щось передала ОСОБА_19 . О 15:11 год. ОСОБА_19 сідає до салону автомобіля та направляється до автовокзалу. О 15:23 год. вказаний автомобіль зупинився на парковці Миколаївського міжміського автовокзалу. О 15:28 год. ОСОБА_19 сів до службового автомобіля та добровільно видав працівнику поліції поліетиленовий зіп-пакет зеленого кольору з кристалічною порошкоподібною речовиною, яку придбав у ОСОБА_3 за 600 грн. Вилучений пакет був поміщений до сейф-пакету ВУМ 1002879.

Згідно з рапортом оперуповноваженого УСР, на виконання доручення слідчого від 03.03.2023 № 1569/24-2023 були отримані грошові кошти у сумі 800 грн для використання в ході проведення контролю за вчиненням злочину у вигляді оперативної закупки у кримінальному провадженні №0000072 від 27.02.2023, купюрами номіналом 500 грн - серії ХД 5204220; 100 грн - серії УЖ 3361218; 4 купюри номіналом 50 грн кожна - серії ФЕ 7923173, АК 2798133, ФВ 8620330; ЕГ 6468678.

Відповідно до заяви ОСОБА_8 , остання надала згоду на залучення до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №0000072 від 27.02.2023, та постановою слідчого від 12.04.2023 остання залучена до конфіденційного співробітництва та проведення негласних слідчих (розшукових дій).

Постановою прокурора від 20.04.2023 № 28-811т та дорученням прокурора від 20.04.2023 № 28-812т вирішено провести стосовно ОСОБА_3 . оперативну закупку психотропної речовини на суму 800 грн, виконання якої доручено працівникам УСР в Миколаївській області.

Відповідно до протоколу про хід та результати контролю за вчиненням злочину від 11.05.2023, оперуповноважений УСР, на підставі постанови прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури від 20.04.2023, провів контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, в ході якого 11.05.2023 об 11:43 год. проведений огляд грошових коштів у сумі 800 грн. Після того, о 12.00 годин проведений огляд ОСОБА_8 та вручено останній грошові кошти в сумі 800 грн. О 12:21 год. ОСОБА_8 зі свого мобільного телефону зателефонувала на мобільний телефон № НОМЕР_7 , яким користується ОСОБА_3 , та домовилася з нею про придбання «ALFA PVP». ОСОБА_8 розповіла, що ОСОБА_3 призначила зустріч після 14:00 год. біля її місця мешкання по просп. Героїв України в м. Миколаєві. В подальшому, ОСОБА_8 з поліцейськими на службовому автомобілі, закамуфльованому під таксі, приїхали та зупинились навпроти магазину «Кот+Пес» біля буд. №18 по просп. Героїв України. О 14:12 год. до вказаного авто сіла ОСОБА_3 , яка сказала їхати в напрямку селища Широка Балка та сказала ОСОБА_8 передати їй гроші. О 14:37 год. автомобіль за вказівкою ОСОБА_3 здійснив зупинку по просп. Богоявленському, приблизно в 30-40 метрах після повороту. Далі ОСОБА_3 вийшла та пішла до домоволодіння, розташованого першим від залізничних колій. О 15:03 год. ОСОБА_3 вийшла з подвір`я вказаного домоволодіння та сіла на заднє пасажирське сидіння автомобіля, і сказала відвезти її до будинку АДРЕСА_6 :10 год. автомобіль зупинився навпроти буд. АДРЕСА_3 , після чого ОСОБА_3 вийшла та перейшла на інший бік проїзної частини дороги по вул. Миколаївській. В цей час автомобіль з ОСОБА_8 продовжив рух по вул. Миколаївській та о 15:14 год. зупинився на парковці біля буд. АДРЕСА_7 . Після зупинки ОСОБА_8 пересіла на переднє пасажирське сидіння автомобіля та добровільно видала поліцейському прозорий поліетиленовий зіп-пакет з кристалічною порошкоподібною речовиною, пояснивши, що в ньому знаходиться психотропна речовина «ALFA PVP», яку вона придбала у ОСОБА_33 за 800 грн. Вказаний зіп-пакет був поміщений до сейф-пакету WAR1124720.

Відповідно до протоколу огляду покупця від 11.05.2023, оперуповноваженим УСР проведений огляд одягу та кишень ОСОБА_8 . Також при ній була жіноча сумка, чорного кольору, огляд якої не проводився. Після огляду ОСОБА_8 були видані для проведення оперативної закупки грошові кошти у сумі 800 грн, купюрами номіналом 500 грн - серії ХД 5204220; 100 грн - серії УЖ 3361218; 4 купюри номіналом 50 грн кожна - серії ФЕ 7923173, АК 2798133, ФВ 8620330; ЕГ 6468678.

Згідно з протоколом огляду ідентифікаційних засобів (грошових коштів) від 11.05.2023 та фотокопіями купюр до нього, оперуповноважений УСР оглянув грошові кошти в сумі 800 грн, купюрами номіналом 500 грн - серії ХД 5204220; 100 грн - серії УЖ 3361218; 4 купюри номіналом 50 грн кожна - серії ФЕ 7923173, АК 2798133, ФВ 8620330; ЕГ 6468678, які мають бути використані під час негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину в формі оперативної закупки на підставі постанови прокурора відділу прокуратури Миколаївської області від 20.04.2023.

На підставі клопотання слідчого від 02.05.2023 № 1051т/24-2023, ухвалою слідчого судді Миколаївського апеляційного суду від 04.05.2023 № 1775/ наданий дозвіл строком на два місяці на проведення відносно ОСОБА_3 аудіо-, відеоконтролю розмов або інших звуків, рухів та дій особи, а також візуального спостереження за особою.

Відповідно до протоколу про хід і результати аудіо-, відеоконтролю розмов або інших звуків, рухів та дій особи від 16.05.2023, оперуповноважений УСР на підставі ухвали слідчого судді Миколаївського апеляційного суду від 04.05.2023 провів аудіо-, відеоконтроль розмов або інших звуків, рухів та дій відносно ОСОБА_3 у період часу з 14:01 год. до 15:20 год. 11.05.2023. Так, о 14:12 год. 11.05.2023 до салону автомобіля, де перебуває ОСОБА_8 , сіла ОСОБА_3 на заднє пасажирське місце, з боку водія. О 14:14 год. 11.05.2023 ОСОБА_3 бере у ОСОБА_8 800 грн, перераховує їх та кладе до сумки синього кольору, яка знаходиться у неї на грудях. О 14:37 год. автомобіль зупинився та ОСОБА_3 вийшла із салону на вулицю із сумкою на грудях. О 15:04 11.05.2023 ОСОБА_3 повертається до автомобіля та сідає на заднє пасажирське сидіння, де її очікує ОСОБА_8 . В подальшому автомобіль направився за адресою, яку вказала ОСОБА_3 , по АДРЕСА_3 . О 15:10 год. автомобіль зупинився. В цей час ОСОБА_3 тримає в своїй лівій руці «зіп-пакет» із порошкоподібною речовиною, який передає ОСОБА_8 . О 15:11 год. ОСОБА_3 тримає в своїй лівій руці згорток, який починає перемотувати ізоляційною стрічкою. Перемотавши вказаний згорток, ОСОБА_3 передала його ОСОБА_8 О 15:12 год. ОСОБА_3 вийшла з автомобіля.

На підставі клопотання слідчого від 12.04.2023 № 822т/24-2023, ухвалою слідчого судді Миколаївського апеляційного суду від 13.04.2023 № 1393/ наданий дозвіл строком на 60 днів на проведення відносно ОСОБА_8 аудіо-, відеоконтролю розмов або інших звуків, рухів та дій особи.

Згідно з протоколом про хід і результати аудіо, відеоконтролю розмов або інших звуків, рухів та дій особи від 16.05.2023, оперуповноважений УСР на підставі ухвали слідчого судді Миколаївського апеляційного суду від 13.04.2023, провів аудіо-, відеоконтроль розмов або інших звуків, рухів та дій відносно ОСОБА_8 у період часу з 14:01 год. до 15:20 год. 11.05.2023. Так, о 14:01 год. 11.05.2023 ОСОБА_8 перебуває в салоні службового автомобіля УСР в Миколаївській області ДСР НП України (замаскований як «таксі») на задньому пасажирському місці, та автомобіль рухається вулицями м. Миколаєва. О 14:12 год. 11.05.2023 до салону вказаного автомобіля, на заднє пасажирське місце з боку водія, сіла ОСОБА_3 . О 14:14 год. 11.05.2023 ОСОБА_3 бере у ОСОБА_8 800 грн, перераховує їх та кладе до сумки синього кольору, яка знаходиться у неї на грудях. О 14:37 год. автомобіль зупинився, та ОСОБА_3 вийшла. О 15:04 11.05.2023 ОСОБА_3 повертається до автомобіля та сідає на заднє пасажирське сидіння, де її очікує ОСОБА_8 . В подальшому автомобіль направився за адресою, яку вказала ОСОБА_3 , по АДРЕСА_3 . О 15:10 год. автомобіль зупинився, і ОСОБА_3 тримає в своїй лівій руці «зіп-пакет» із порошкоподібною речовиною, який передає ОСОБА_8 . О 15:11 год. ОСОБА_3 тримає в своїй лівій руці згорток, який починає перемотувати ізоляційною стрічкою. Перемотавши вказаний згорток, ОСОБА_3 передала його ОСОБА_8 О 15:12 год. ОСОБА_3 виходить із салону автомобіля. О 15:13 год. 11.05.2023 ОСОБА_8 пересіла на переднє пасажирське сидіння, та видала працівникам поліції згорток, зазначивши, що там «Соль - ПВП», яку вона придбала у ОСОБА_3 . Вказаний згорток був поміщений до сейф-пакету WAR1124720.

Відповідно до протоколу огляду предмету (телефону Redmi A1) від 06.06.2023, слідчим був оглянутий вилучений під час особистого обшуку 11.05.2023 ОСОБА_3 телефон Redmi A1, всередині якого встановлена сім-картка з номером НОМЕР_3 . При перегляді месенджеру «Телеграм» виявлено переписку ОСОБА_3 з контактом « ОСОБА_16 » з приводу придбання заборонених речовин. Зокрема, за 11 травня 2023 такого змісту:

- ОСОБА_15: «ОСОБА_47. Надо 0,5» (12:19 годин);

- ОСОБА_16 : « НОМЕР_4 » (12:27, 12:28 годин);

- ОСОБА_15: «Скинула» (12:32 годин);

- ОСОБА_16 : «Ок» (12:32 годин);

- ОСОБА_15: «И надо будет около 14: 00 еще 1. Ой 0,5. Там просто 800. Короче сейчас приеду скажу».

Також під час огляду телефону виявлена переписка ОСОБА_3 з абонентом «ОСОБА_18», якого ОСОБА_3 в ході судового розгляду ідентифікувала як ОСОБА_19 , зокрема за 20 квітня 2023:

- ОСОБА_15: «У меня из знакомих никто не согласится» (00:28 год.):

- ОСОБА_18: «У кого в такое время можно взять?» (00:29 год.);

- ОСОБА_15: «Сколько тебе нужно» (00:30 год.);

- ОСОБА_18: «0,25» (00:30 год.);

- ОСОБА_18: «И время поджимает. Пока человек с деньгами не лег спать. Нуууу» (00:32 год.)

Згідно з висновком експерта № СЕ19/115-23/5889-НЗПРАП від 05.05.2023, надана на експертизу кристалічна речовина білого кольору у сейф-пакеті ВУМ 1002879 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, PVP, масою 0,2816 г.

Відповідно до висновку експерта № СЕ19/115-23/7702-НЗПРАП від 05.07.2023, надана на експертизу речовина у сейф-пакеті WAR1124720 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, PVP, масою 0,4305 г.

Крім того, були досліджені письмові докази сторони захисту.

Відповідно до протоколу обшуку від 11.05.2023, слідчим, на підставі ухвали слідчого судді від 09.05.2023, в період з 15:30 год. до 16:55 год. 11.05.2023 проведений обшук домоволодіння по АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_34 та ОСОБА_24 . Під час вказаного обшуку виявлено та вилучено: 3 блокноти з чорновими записами; пусті зіп-пакети з фіолетовими та червоними стрічками; полімерні трубки; пристрій для куріння з залишками речовини коричневого кольору; мобільний телефон марки «MEIZU» IMEI1: НОМЕР_9 IMEI2: НОМЕР_10 , з сім-картками НОМЕР_11 , НОМЕР_12 ; 3 зіп-пакети з порошкоподібною речовиною білого кольору; 1 полімерний пакет замотаний чорною ізолентою з порошкоподібною речовиною білого кольору; скляний стакан з прозорою кристалічною речовиною; 1 зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору; грошові кошти: 1 купюра номіналом 500 гривень серії ХД 5204220, 2 купюри номіналом 100 грн, серії АЕ 9472729, УЖ 3361218, 4 купюри номіналом 50 гривень, серії ФЕ 7923173, ЕГ 6468678, ФВ 8620330, АК 2798133; 9 згортків синьо-чорного кольору.

Згідно з наданою захисником інформаційною довідкою з сайту «Судова влада України», протягом 2022 року Єланецьким районним судом Миколаївської області розглядались 2 кримінальні провадження у порядку виконання судових рішень відносно ОСОБА_19 .

Відповідно до роздруківки із соцмережі «Instagram», між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 11.05.2023 здійснювалася переписка наступного змісту:

- ОСОБА_10: « ОСОБА_15 . Ауууу. Сашуня набери шб и в 14:00 я за тобой заеду. Я со своим таксистом»;

- ОСОБА_15 : « Ок ».

- ОСОБА_10: « Слиш пацани хотят только шб проверений вариант. Слушай а может без звонка »;

- ОСОБА_15 : «Уже договорилась. Ето шб».

- ОСОБА_10: «У меня на 14:00 заказана в течение 15-20 мин, тесть 14:20 максимум. Моя ти умничка»;

- ОСОБА_15: «Хорошо».

- ОСОБА_10: «Ти что курнула без меня. Я же потом ребятам поеду отдать, а потом с тобой созвонимся и я тебя подберу. Я жду пацанов уже что би взять у них денег, а потом за тобой»;

- ОСОБА_15 : « Хорошо . У меня еще час».

- ОСОБА_10 : «ОСОБА_43 время. Отсипеш сама сколько нада пацани розрешили»;

- ОСОБА_15 : «Хих хорошо. Ти ж меня обратно завезеш? Или как я обратно доберусь?»;

- ОСОБА_10: «Куда тебя деть отвезу нада. А как же, с кем потом буду курить».

- ОСОБА_10: «А ти себе отсипала. Поделишься. Аааа ОСОБА_43 я ж тебя знаю. Жалко для меня. Ну ОСОБА_37 . А кому це ти. Ти ж если что даш курнуть»;

- ОСОБА_15: «Я сейчас делаю по честному. Я не откриваю пока не отдам».

Надаючи оцінку встановленим в ході судового розгляду обставинам з приводу обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 307 КК України, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до закріпленої в ст. 17 КПК України презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як загальної засади кримінального провадження, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Європейський суд з прав людини у п. 150 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

За змістом ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення винуватість.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вирішуючи питання щодо недопустимості письмових доказів та речових доказів через наявність в діях правоохоронних органів ознак провокації ОСОБА_3 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 271 КПК України, під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем. Здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 643/10749/14-к, «Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Раманаускас проти Литви», вимагає від судів перевіряти, чи не було у кримінальному правопорушенні підбурювання до його скоєння, оскільки це, на підставі ст. 6 наведеної Конвенції, є недопустимим. Крім того, в цьому ж рішенні зазначено, що підбурювання до скоєння правопорушення має місце у випадку, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений. Крім цього, якщо діяльність негласних агентів усе ж можлива за наявності чітких обмежень та гарантій від зловживань, використання доказів, отриманих унаслідок підбурювання з боку працівників правоохоронних органів не можна виправдати суспільним інтересом, оскільки в такому випадку обвинувачений із самого початку може бути позбавлений права на справедливий судовий розгляд справи».

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 30.01.2024 № 725/1375/19, «підбурювання з боку правоохоронних органів має місце тоді, коли відповідні працівники цих органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений. Відповідно до усталеної судової практики для встановлення факту провокації злочину визначальним є з`ясування питань: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування; чи було би скоєно злочин без втручання правоохоронних органів. Слід врахувати, що жодна з обставин сама по собі не може бути визначальною для висновку про наявність або відсутність провокації. Лише оцінивши всі фактичні і юридичні аспекти події в сукупності, суди можуть зробити висновок, чи була поведінка агентів такою, що спонукала особу до дій, які та не вчинила б без їх втручання».

Про наявність в діях правоохоронних органів провокації ОСОБА_3 до збуту психотропної речовини свідчать зміст протоколів про хід і результати аудіо-, відеоконтролю розмов від 12.04.2023 та досліджені судом відеозаписи до вказаних протоколів, зокрема такі фрази закупника ОСОБА_19 :

- «Сеструха! У мене время!» - що вказує на те, що він пришвидшує ОСОБА_3 вчиняти дії, направлені на придбання психотропної речовини у вигідний для нього час, коли він діє під контролем правоохоронних органів;

- « ОСОБА_38 ні слова. Чи це вона попросила? Вона должна була дзвонить», - що свідчить про те, що попередньо хтось міг телефонувати ОСОБА_3 та просити її придбавати для нього психотропну речовину;

- «Мені не можна, щоб бачив військкомат. Сестричка, тільки щоб не бачили військові, бо ОСОБА_39 мене накрутив. Дивись, мала, я на тебе надіюсь. Там що військових купа? Краще б під`їхали. Сама пішла та і все. Мене військкомат шукає» - що вказує на те, що ОСОБА_19 не хотів виходити з автомобіля по прибуттю на місце придбання ОСОБА_3 психотропної речовини для нього, та, у свою чергу, підтверджує показання обвинуваченої про те, що вона їхала купувати психотропну речовину разом із ОСОБА_19 для них обох, однак той відмовлявся вийти з авто, побоюючись військових, у зв`язку з чим вона змушена була йти купувати психотропну речовину сама без нього, частину якої потім віддала закупнику ОСОБА_19 , а частину залишила собі.

При цьому, на спростування доводів сторони захисту про наявність в діях ОСОБА_19 , який діяв під контролем правоохоронних органів, ознак провокації на придбання та збут йому ОСОБА_3 04.04.2023 психотропної речовини, а також встановлення обставин такого збуту, прокурором не було забезпечено можливість допиту у судовому засіданні закупника ОСОБА_19 , оскільки не забезпечено його явку до суду як свідка сторони обвинувачення відповідно до вимог ч. 2 ст. 327 КПК України.

Натомість, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 01.07.2020 у справі № 643/10749/14-к, вбачається, що проведення НСРД у вигляді контролю за вчиненням злочину має бути підтверджено показаннями легендованої особи (закупника), явка якої у судові засідання має бути забезпечена стороною обвинувачення.

При цьому, суд сприяв стороні обвинувачення у виклику свідка ОСОБА_19 для допиту, неодноразово оголошуючи перерви у судовому засіданні для його виклику, однак у подальшому прокурор відмовився від виклику ОСОБА_19 та його допиту, обґрунтовуючи свою відмову тим, що останній проходить військову службу, однак не надавши суду будь-яких доказів на підтвердження цього.

Крім того, стороною обвинувачення не було надано суду будь-яких належних, достовірних та допустимих доказів на спростування твердження сторони захисту про те, що саме закупники ОСОБА_19 та ОСОБА_8 проявляли ініціативу у придбанні для них ОСОБА_3 та передачі їм психотропної речовини, здійснюючи першими їй телефонні дзвінки та спілкуючись з нею шляхом обміну повідомленнями у різних месенджерах з допомогою інтернет-мережі, в яких наполегливо просили, згідно з показаннями ОСОБА_3 , забрати психотропну речовину, яку вони самі домовилися придбати в ОСОБА_9 , таким чином провокуючи обвинувачену придбавати в неї та передавати їм психотропну речовину.

При цьому, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи (ч. 4 ст. 17 КПК).

Також на користь існування в діях правоохоронних органів провокації до вчинення ОСОБА_3 придбання психотропної речовини та збуту закупникам ОСОБА_19 та ОСОБА_8 є факт неприпинення ними злочинної, на їхню думку, діяльності ОСОБА_3 зі збуту психотропної речовини після фіксації першого збуту, який мав місце та був задокументований під час проведення НСРД 04.04.2023, після завершення яких ОСОБА_19 видав психотропну речовину, яку йому передала ОСОБА_3 .

Натомість працівники правоохоронних органів, маючи у своєму розпорядженні достатні докази здійснення, на їхню думку, ОСОБА_3 збуту 04.04.2023 психотропної речовини ОСОБА_19 , який діяв під їхнім контролем, не припинили таку діяльність, тобто не обмежились пасивним розслідуванням, а продовжили підбурювати особу, оскільки знову стали проводити НСРД відносно ОСОБА_3 шляхом проведення оперативної закупки психотропної речовини 11.05.2023 із залученням ОСОБА_8 , яка, керуючись мотивами ревнощів та помсти, вчиняла активні дії відносно ОСОБА_3 з метою підбурити її до придбання та збуту психотропної речовини, тим самим провокуючи її на подальше придбання психотропної речовини для передачі іншому закупнику, який діяв під їхнім контролем, ОСОБА_8 .

Зазначені висновки суду про наявність провокації у зв`язку із неприпиненням злочинної діяльності обвинуваченої після документування першого епізоду збуту узгоджуються із висновками, викладеними у постанові Верховного суду від 12.03.2020 у справі № 591/4171/17, згідно з якими «про провокаційні дії з боку працівників правоохоронних органів стосовно особи свідчить також той факт, що, провівши 03 травня 2017 року контроль за вчиненням злочину з використанням аудіо-, відеоконтролю за особою за участю « ОСОБА_40 », слідчі не здійснили заходів, направлених на припинення злочинної діяльності особи, а навпаки, продовжили свої провокаційні дії за участі того ж самого « ОСОБА_40 », тобто не обмежились пасивним розслідуванням, а продовжили підбурювати особу».

В даній справі, працівники правоохоронних органів також проводили дві оперативні закупки із залученням закупників, які мали довірливі відносини із обвинуваченою, та перебували між собою у близьких сімейних відносинах, при цьому після документування першого епізоду збуту від 04.04.2023, поліцейські продовжили підбурювати ОСОБА_3 до подальшого збуту 11.05.2023 психотропних речовин із залученням закупника ОСОБА_8 , яка, у свою чергу, як встановлено судом, діяла з метою помститися ОСОБА_3 та проявляла активні дії по відношенню до неї, направлені на придбання та збут психотропної речовини.

Натомість прокурором жодним чином не обґрунтовано необхідність документування злочинної діяльності ОСОБА_3 , пов`язаної зі збутом психотропної речовини, шляхом проведення двох оперативних закупок, проведених зі значним проміжком у часі, можливим застосуванням обвинуваченою заходів конспірації своєї діяльності, оскільки суду не було надано жодних доказів та не наведено конкретних обставин, що ОСОБА_3 використовувала заходи конспірації при збуті психотропної речовини, ураховуючи той факт, що остання не самостійно, а разом із закупниками, в денний час доби, на одному автомобілі їздила до іншої особи ( ОСОБА_21 ), безпосередньо у якої і придбавала психотропну речовину для себе та закупників на їхнє прохання, яку ж одразу віддавала закупникам.

Також на користь існування провокації в діях правоохоронних органів відносно ОСОБА_3 свідчить той факт, що у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що ОСОБА_3 до проведення першої оперативної закупки із залученням ОСОБА_19 займалась збутом психотропних речовин іншим особам, крім закупника, внаслідок чого існували підстави для внесення даних до ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження та початку НСРД відносно ОСОБА_3 , з урахуванням наданих суду показань ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_8 , що узгоджуються між собою, про те, що з 2022 року вони втрьох ( ОСОБА_3 , ОСОБА_19 та ОСОБА_8 ) періодично вживали психотропні речовини та наркотичні засоби, які купували самі, а також з допомогою ОСОБА_3 , та вказані показання не містять фактичних даних про те, що ОСОБА_3 здійснювала збут наркотичних засобів та психотропних речовин іншим особам, крім закупників.

При цьому, з досліджених письмових доказів встановлено, що підставою для проведення відносно ОСОБА_3 НСРД у виді оперативної закупки став саме факт звернення до поліції ОСОБА_19 , який у подальшому і виступав в якості закупника психотропної речовини у ОСОБА_3 під час проведення першої оперативної закупки 04.04.2023.

Однак в матеріалах провадження відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення збуту ОСОБА_3 психотропної речовини до внесення відомостей до ЄРДР та проведення НСРД будь-яким іншим особам, аніж закупнику ОСОБА_41 .

Натомість не може бути достатнім та достовірним доказом наявності фактів збуту ОСОБА_3 психотропної речовини іншим особам, до початку проведення НСРД відносно неї, подана ОСОБА_19 до правоохоронних органів заява, в якій він просить вжити заходів до ОСОБА_3 , яка займається збутом наркотичних засобів та психотропних речовин військовим, оскільки, по-перше, заява про кримінальне правопорушення, відповідно до практики Верховного Суду, висловленої у постанові від 03.07.2023 у справі № 461/327/19, не встановлює чи підтверджує обставини кримінального правопорушення, а лише є документом, в якому викладається інформація про вчинення кримінального правопорушення, що є підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

По-друге, дана заява ОСОБА_19 не містить зазначення конкретних фактів та обставин із зазначенням дати та часу, а також осіб, яким ОСОБА_3 нібито збувала наркотичні засоби та психотропні речовини.

По-третє, викладені у заяві ОСОБА_19 обставини попереднього вчинення ОСОБА_3 , до внесення відомостей до ЄРДР та початку НСРД, збуту наркотичних засобів та психотропних речовин іншим особам, не були підтверджені в суді шляхом проведення безпосереднього допиту ОСОБА_19 в судовому засіданні, під час якого можливо було б встановити або спростувати вказані факти.

Натомість, не можуть бути єдиним належним та достатнім допустимим доказом на підтвердження повідомлених ОСОБА_19 у заяві фактів збуту ОСОБА_3 психотропних речовин та наркотичних засобів іншим особам до проведення НСРД відносно неї, показання ОСОБА_8 про те, що раніше протягом 2022 року ОСОБА_22 придбавала для неї та ОСОБА_19 наркотичні засоби та психотропні речовини, оскільки, по-перше, ОСОБА_19 та ОСОБА_8 перебували між собою у фактичних сімейних відносинах, без реєстрації шлюбу та ОСОБА_8 була вагітною від вказаних відносин, що вказує на те, що остання надавала показання, які частково узгоджуються із заявою ОСОБА_19 про попередню злочинну діяльність ОСОБА_3 , пов`язаної із придбанням та збутом лише їм психотропних речовин та наркотичних засобів, враховуючи той факт, що ОСОБА_19 повідомив ОСОБА_8 , до початку її співпраці з поліцейськими, що також співпрацював з поліцією для документування злочинної діяльності ОСОБА_3 .

По-друге, як було встановлено з показань обвинуваченої та ОСОБА_8 , остання мала неприязні відносини до ОСОБА_3 , пов`язані із ревнощами до ОСОБА_19 та бажанням помститися їй за те, що вона разом із ОСОБА_19 вживали наркотичні засоби, після чого він ставав агресивним по відношенню до ОСОБА_8 , тому з метою притягнути ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності вона власне і звернулася до правоохоронних органів, погодившись співпрацювати з ними, беручи активну участь у проведенні НСРД відносно обвинуваченої та провокуючи її до збуту психотропних речовин.

По-третє, у своїх показаннях ОСОБА_8 зазначила лише про те, що ОСОБА_3 протягом 2022 року придбавала психотропну речовину лише для неї та ОСОБА_19 за надані ними грошові кошти, яку вони спільно із ОСОБА_3 разом вживали. При цьому ОСОБА_8 не зазначила про будь-які інші факти вчинення ОСОБА_3 збуту психотропних речовин іншим особам та в який час.

Також з відеозапису до протоколу оперативної закупки з участю закупника ОСОБА_19 за епізодом збуту від 04.04.2023 слідує, що в ході його розмови в салоні авто з ОСОБА_3 , вони неодноразово згадують Віку (Кирпу), з якою у нього виникли неприємності через спілкування з ОСОБА_15 , що, у свою чергу, підтверджує показання ОСОБА_3 та ОСОБА_8 про те, що остання мала підстави та приводи для помсти ОСОБА_3 , зокрема, щоб спровокувати її до збуту наркотичних засобів з метою документування вказаного факту поліцейськими.

У свою чергу, як визначено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною 2 статті 62 Конституції України, положеннями статті 17 КПК, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди під час оцінки доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, відсутність у матеріалах кримінального провадження достовірних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_3 до проведення оперативної закупки із залученням ОСОБА_19 та ОСОБА_8 займалась збутом психотропних речовин іншим особам, крім закупників під час проведення НСРД, також свідчить на користь провокації в діях правоохоронних органів.

Зазначені висновки суду про наявність в діях правоохоронних органів провокації ОСОБА_3 до збуту психотропної речовини, через відсутність доказів її попередньої злочинної діяльності, узгоджуються із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 321/954/14-к, згідно з якими «за позицією Європейського суду з прав людини, висловленою в ряді рішень, при фактично відсутніх у провадженні даних про те, що особа займалася збутом наркотичних засобів іншим особам, крім легендованої, є достатні підстави підозрювати, що мала місце провокація».

Крім того, положеннями п. 1 ч. 7 ст. 271 КПК України встановлено вимогу, що прокурор у своєму рішенні про проведення контролю за вчиненням злочину, крім відомостей, передбачених статтею 251 цього Кодексу, зобов`язаний викласти обставини, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину.

Проте, зі змісту постанов прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 06.03.2023 та 20.04.2023 вбачається, що прокурор у вказаних постановах, замість викладення конкретних обставин, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину, посилається лише на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які вказують на те, що працівники правоохоронних органів схиляють ОСОБА_3 шляхом шантажу, насильства, погроз або в будь-який інший спосіб до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би нею вчинений, при цьому не зазначаючи, всупереч вимогам п. 1 ч. 7 ст. 271 КПК України, конкретні обставини, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину, якими можуть бути конкретні відомості щодо попередньої злочинної діяльності особи, пов`язаної зі збутом наркотичних засобів та психотропних речовин, систематичність їх вчинення тощо, а також не наводить дані, які підтверджують обізнаність ОСОБА_3 про методи та форми роботи правоохоронних органів, у зв`язку з чим виникла необхідність у проведенні НСРД щодо останньої, про що прокурор також зазначає у вказаних постановах.

При цьому, як зазначив суд вище, обставини, за яких ОСОБА_3 спільно із закупниками ОСОБА_19 та ОСОБА_8 їздила до іншої особи для придбання на їхнє прохання психотропної речовини (в денний час доби, використовуючи автомобіль таксі як самостійно залучений, так і спеціально підготовлений працівниками правоохоронних органів для неї), вказують на відсутність даних про її обізнаність про методи та форми діяльності правоохоронних органів та використання нею конспіративних методів з метою недопущення виявлення та документування її можливої злочинної діяльності, пов`язаної зі збутом психотропних речовин.

Зазначені висновки суду про невідповідність змісту постанов прокурора про проведення оперативної закупки вимогам п. 1 ч. 7 ст. 271 КПК відповідають висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 643/10749/14-к, за якими «як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в постановах про проведення контролю за вчиненням злочину від 05 березня 2014 року та 14 квітня 2014 року прокурор посилається лише на те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, неможливо задокументувати іншим шляхом, аніж проведенням оперативної закупівлі особливо небезпечного наркотичного засобу. Таким чином висновок судів щодо сумнівності проведення вказаних оперативних закупок, на думку Суду, також є обґрунтованим».

Крім того, доказом підбурювання з боку правоохоронних органів та проведення ними активних дій, направлених на вчинення ОСОБА_3 збуту психотропних речовин ОСОБА_19 та ОСОБА_8 , є аналіз змісту переписки ОСОБА_3 , зафіксованої у протоколі огляду від 06.06.2023, з контактом « ОСОБА_16 » ( ОСОБА_17 ) та з контактом « ОСОБА_18 » ( ОСОБА_19 ) з приводу придбання заборонених речовин.

Зокрема, під час спілкування ОСОБА_3 з ОСОБА_24 11.05.2023, тобто в день проведення оперативної закупки психотропної речовини закупником ОСОБА_8 на суму 800 грн, ОСОБА_3 перерахувала ОСОБА_24 на банківську картку грошові кошти в сумі 450 грн за дозу 0,5 г, а також повідомила їй, що потрібно ще на суму 800 грн.

У свою чергу, зміст вказаної переписки ОСОБА_3 з ОСОБА_24 повністю узгоджується з показаннями обвинуваченої, наданими суду про те, що вона 11.05.2023 їхала до ОСОБА_24 разом із ОСОБА_8 для придбання психотропних речовин для себе та неї за їхні спільні грошові кошти.

Крім того, аналіз виявленої переписки ОСОБА_3 , відповідно до протоколу огляду від 06.06.2023, з абонентом « ОСОБА_18 » ( ОСОБА_19 ) за 20 квітня 2023, вказує на те, що останній неодноразово та наполегливо вимагав у ОСОБА_3 знайти для нього психотропну речовину, незважаючи на її слова про неможливість це зробити, про що свідчать такі фрази:

- ОСОБА_15: «У меня из знакомих никто не согласится» (00:28 год.):

- ОСОБА_18: «У кого в такое время можно взять?» (00:29 год.);

- ОСОБА_15: «Сколько тебе нужно» (00:30 год.);

- ОСОБА_18: «0,25» (00:30 год.);

- ОСОБА_18: «И время поджимает. Пока человек с деньгами не лег спать. Нуууу» (00:32 год.)

Вказана переписка, у свою чергу, підтверджує показання ОСОБА_3 про те, що також в день проведення 04.04.2023 поліцейськими з участю ОСОБА_19 оперативної закупки психотропної речовини, останній своїми активними діями спонукав її придбати для нього психотропну речовину.

Аналогічно, зміст переписки в соцмережі «Instagram» між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 за 11.05.2023, тобто в день проведення другої оперативної закупки, свідчить про те, що закупник ОСОБА_8 вчиняла активні та наполегливі дії, направлені на те, щоб спонукати ОСОБА_3 вчинити придбання та збут їй психотропної речовини, зазначаючи у своїх повідомленнях про точне місце, де треба купити психотропну речовину - шб ( Широка Балка ), зазначає конкретний час придбання для неї такої речовини, а також, що вони разом будуть її вживати, про що свідчать наступні фрази:

- ОСОБА_10: « ОСОБА_15 . Ауууу. Сашуня набери шб и в 14:00 я за тобой заеду. Я со своим таксистом»;

- ОСОБА_15 : « Ок ».

- ОСОБА_10: « Слиш пацани хотят только шб проверений вариант. Слушай а может без звонка »;

- ОСОБА_15 : «Уже договорилась. Ето шб».

- ОСОБА_10: «У меня на 14:00 заказана в течение 15-20 мин, тесть 14:20 максимум. Моя ти умничка»;

- ОСОБА_15: «Хорошо».

- ОСОБА_10: «Ти что курнула без меня. Я же потом ребятам поеду отдать, а потом с тобой созвонимся и я тебя подберу. Я жду пацанов уже что би взять у них денег, а потом за тобой»;

- ОСОБА_15 : « Хорошо . У меня еще час».

- ОСОБА_10 : «ОСОБА_43 время. Отсипеш сама сколько нада пацани розрешили»;

- ОСОБА_15 : «Хих хорошо. Ти ж меня обратно завезеш? Или как я обратно доберусь?»;

- ОСОБА_10: «Куда тебя деть отвезу нада. А как же, с кем потом буду курить».

- ОСОБА_10: «А ти себе отсипала. Поделишься. Аааа ОСОБА_43 я ж тебя знаю. Жалко для меня. Ну ОСОБА_37 . А кому це ти. Ти ж если что даш курнуть»;

- ОСОБА_15 : «Я сей час делаю по честному. Я не откриваю пока не отдам».

Таким чином, аналіз спілкування та переписки ОСОБА_3 із закупниками ОСОБА_19 та ОСОБА_8 свідчить про те, що останні, діючи під контролем правоохоронних органів, вчиняли активні дії, неодноразово та наполегливо спонукаючи ОСОБА_3 вказівками та вмовляннями придбати в ОСОБА_21 та саме в Широкій Балці психотропну речовину та передати їм, з метою документування вказаних дій ОСОБА_3 та притягнення її до кримінальної відповідальності, що вказує на наявність провокації правоохоронних органів.

Крім того, зі змісту протоколу обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_24 по АДРЕСА_2 від 11.05.2023 слідує, що поліцейськими були вилучені згортки з порошкоподібною речовиною, а також грошові кошти, зокрема: 1 купюра номіналом 500 грн серії ХД 5204220, 1 купюра номіналом 100 грн серії УЖ 3361218, 4 купюри номіналом 50 грн кожна серії ФЕ 7923173, ЕГ 6468678, ФВ 8620330, АК 2798133; тобто були вилучені саме ті грошові кошти, які закупник ОСОБА_8 отримала від поліцейських та передала ОСОБА_3 для придбання психотропної речовини. Зазначене, у свою чергу, вказує на те, що саме ОСОБА_24 здійснювала збут психотропної речовини ОСОБА_3 за перераховані нею у безготівковій формі 450 грн, про що свідчать показання обвинуваченої та її переписка у месенджері «Телеграм», а також готівкові грошові кошти в сумі 800 грн, надані ОСОБА_8 , тобто вказану речовину, згідно з показаннями ОСОБА_3 , які не спростовані поза розумним сумнівом, вона придбала спільно з ОСОБА_45 саме за спільні кошти для особистого вживання ними, та умисел на збут психотропної речовини був саме в ОСОБА_24 , у якої і були вилучені вищевказані грошові кошти, а не у ОСОБА_3 .

Натомість факт вручення ОСОБА_8 працівниками поліції вищевказаних грошових коштів в сумі 800 грн для передачі ОСОБА_3 на придбання психотропної речовини підтверджується постановою прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від 20.04.2023, у якій він доручає оперативним співробітникам отримати кошти для проведення оперативної закупки, протоколом огляду покупця від 11.05.2023, протоколом огляду ідентифікаційних засобів від 11.05.2023, а також показаннями свідка ОСОБА_8 , в яких вона підтвердила вказаний факт, у зв`язку з чим є неспроможними доводи сторони захисту про незаконність залучення вказаних грошових коштів та вручення їх покупцю.

Зазначений висновок суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 23.09.2022 у справі № 552/3066/17, згідно з якими «колегія суддів вважає безпідставними доводи засудженої щодо відсутності даних про походження грошових коштів, які використовувались для проведення оперативної закупки. Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що у матеріалах кримінального провадження має міститися інформація про походження грошових коштів, які використовувалися під час контролю за вчиненням злочину. Ці кошти можуть бути як отримані зі спеціальних фондів органів правопорядку, так і надані особисто заявниками. Посилання ОСОБА_1 на те, що кошти, які використовувалися як засіб здійснення оперативної закупки наркотичних засобів, не були залучені в установленому порядку, колегія суддів Верховного Суду вважає безпідставними, оскільки наявність постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину, у якій він доручає оперативним співробітникам отримати кошти для проведення оперативної закупки, протоколу огляду та помітки грошових коштів, у результаті якого вони були ідентифіковані, виключає обґрунтовані сумніви у законності походження коштів для використання під час оперативної закупки».

Вказані обставини, у свою чергу, доводять, що ОСОБА_3 придбала 11.05.2023 за свої кошти та кошти, надані закупником ОСОБА_8 , психотропну речовину в ОСОБА_24 , яка і здійснила безпосередньо їхній збут ОСОБА_3 , яка діяла внаслідок провокації правоохоронних органів.

Крім того, доказом неправомірності проведеної поліцейськими оперативної закупки психотропної речовини у ОСОБА_3 з участю ОСОБА_19 є те, що наявна в матеріалах провадження заява останнього на залучення до конфіденційного співробітництва та проведення НСРД, не містить дати її складення та подання працівникам правоохоронних органів, що позбавляє суд можливості встановити дату її написання ОСОБА_19 (до чи після проведення оперативної закупки) та, у свою чергу, викликає обґрунтовані сумніви щодо надання ним дійсної згоди на проведення НСРД та попередження його про заборону провокації осіб на вчинення злочину, враховуючи той факт, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не була забезпечена можливість перевірити вказаний факт шляхом допиту ОСОБА_19 .

Також складена закупником ОСОБА_8 аналогічна заява на залучення до конфіденційного співробітництва та проведення НСРД, не містить дати її складення подання працівникам правоохоронних органів, що позбавляє суд можливості встановити дату її написання ОСОБА_8 (до чи після проведення оперативної закупки) та, у свою чергу, викликає обґрунтовані сумніви щодо попередження ОСОБА_8 про заборону провокації ОСОБА_3 на вчинення злочину, враховуючи той факт, що судом достеменно встановлено з показань ОСОБА_3 та ОСОБА_8 факт наявності в останньої неприязних відносин до обвинуваченої та бажання помститися їй з метою притягнення до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим свідок своїми активними наполегливими діями провокувала ОСОБА_3 до збуту їй психотропної речовини, що підтверджується аналізом вищезазначеної переписки між ними в мережі «Інстаграм».

Також з роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», слідує, що «під незаконним збутом наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів (стаття 307 КК), а також прекурсорів (частина 2 статті 311 КК) потрібно розуміти будь-які оплатні чи безоплатні форми їх реалізації всупереч законам "Про наркотичні засоби ..." та "Про заходи протидії незаконному обігу..." (продаж, дарування, обмін, сплата боргу, позика, введення володільцем цих засобів або речовин ін`єкцій іншій особі за її згодою тощо). Обопільне введення ін`єкцій наркотичного засобу, психотропної речовини чи їх аналогу особами, які їх придбали за спільні кошти, збуту не утворюють».

Системний аналіз вказаних положень свідчить про те, що не утворює збуту факт придбання декількома особами за спільні кошти наркотичних засобів та психотропних речовин з метою спільного вживання.

Натомість з показань обвинуваченої, які не спростовані достатніми належними та допустимими доказами та мають розцінюватися на користь обвинуваченої в частині недоведення її вини поза розумним сумнівом, слідує, що остання придбавала як разом із ОСОБА_19 , так і ОСОБА_8 , психотропні речовини у ОСОБА_24 за грошові кошти, частину з яких давали їй у готівковій формі ОСОБА_19 та ОСОБА_8 , а частину перераховувала вона сама у безготівковій формі ОСОБА_24 на банківську картку, після чого отримані психотропні речовини спільно їх вживала із ОСОБА_19 після поділу її між собою безпосередньо після її придбання, а також брала частину собі після її придбання із ОСОБА_8 .

При цьому, на спростування вказаних свідчень обвинуваченої прокурор не забезпечив можливість у судовому засіданні перевірити її твердження про перерахування ОСОБА_9 особистих грошових коштів ОСОБА_3 за придбання психотропної речовини шляхом проведення допиту ОСОБА_9 , під час якого вона могла б або підтвердити, або спростувати вказаний факт придбання психотропної речовини за спільні кошти для спільного вживання ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_8 .

Натомість, протягом усього судового розгляду як сторона захисту, так і сторона обвинувачення зазначали та погоджувалися, що придбання психотропної речовини ОСОБА_3 здійснювалося саме у ОСОБА_21 , яка проживала по АДРЕСА_2 .

Вказані обставини придбання ОСОБА_3 психотропної речовини за спільні кошти з ОСОБА_8 для спільного вживання також підтверджуються протоколом огляду телефону ОСОБА_3 від 06.06.2023 в частині її переписки з ОСОБА_24 ( ОСОБА_16 ) в месенджері «Телеграм» про перерахування їй ОСОБА_3 грошових коштів на банківську картку саме в день закупки 11.05.2023, а також даними протоколу обшуку від 11.05.2023 домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_24 , під час якого були вилучені грошові кошти, які ОСОБА_3 отримала від закупника ОСОБА_8 .

За такого, вищевказані обставини вказують на те, що придбаваючи в ОСОБА_24 психотропні речовини, ОСОБА_3 мала умисел не збувати їх, а використовувати для власного вживання, що свідчить про відсутність умислу на збут психотропних речовин закупникам ОСОБА_19 та ОСОБА_8 , які своїми активними та наполегливими діями спонукали ОСОБА_3 придбати в ОСОБА_24 за спільні кошти психотропну речовину та передати їм частину.

Крім того, всупереч положенням ч. 1 ст. 91 КПК України у пред`явленому ОСОБА_3 обвинуваченні наявні суперечності щодо події кримінального правопорушення, а саме часу його вчинення.

Зокрема, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та формулюванні обвинувачення за вказаною статтею за фактом збуту ОСОБА_3 психотропної речовини ОСОБА_19 обвинувальний акт містить відомості про те, що вказані дії відбувалися в період з 14:20 годин до 15:28 годин 04.04.2023. Однак після детального опису вчиненого ОСОБА_3 , на думку сторони обвинувачення, збуту психотропної речовини ОСОБА_19 , в обвинувальному акті викладені обставини про те, що психотропна речовина PVP була придбана ОСОБА_19 у ОСОБА_3 за вищевказаних обставин в іншу дату - 30.04.2023, що, у свою чергу, вказує на суперечність викладених в обвинувальному акті обставин щодо часу вчинення інкримінованого обвинуваченій діяння та формулюванні обвинувачення за ним.

При цьому дані розбіжності щодо часу вчинення кримінального правопорушення свідчать про неконкретність обвинувачення, пред`явленого обвинуваченій, в частині зазначення фактичних обставин кримінального правопорушення, а саме: встановлення часу вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10.2003 року, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Також відповідно до сталої практики ЄСПЛ, кваліфікація правопорушення як кримінального дає особі, яка обвинувачується у його вчиненні, додаткові гарантії бути чітко та однозначно проінформованим про обставини пред`явленого їй звинувачення з метою забезпечення її права знати суть пред`явленого обвинувачення, висунутих проти неї, щоб мати змогу захищатися від нього.

Натомість вказані суперечності змісту обвинувального акта щодо обставин вчинення кримінального правопорушення позбавляють обвинувачену права бути негайно і детально поінформованою про характер і обсяг обвинувачення, висунутого проти неї, що має наслідком порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому вказані недоліки обвинувального акта та порушення прав обвинуваченої бути обізнаною про суть пред`явленого їй обвинувачення не можуть бути самостійно усунуті судом в ході судового розгляду, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В п. 34 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» Суд зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

За такого, з урахуванням процитованих вище положень закону та практики Європейського суду з прав людини, суперечності обвинувального акту описаних вище істотних обставин інкримінованого особі кримінального правопорушення щодо часу його вчинення, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають встановленню та доказуванню, формулювання обвинувачення, з урахуванням визначених ст. 337 КПК України меж судового розгляду та передбаченого ст. 42 КПК України права обвинуваченого знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, що є невід`ємною умовою реалізації права на справедливий суд, вказують на те, що обвинувальний акт в даній частині є таким, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Доктрина «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) була сформульована Європейським судом з прав людини у наступних справах: «Гефген проти Німеччини»; «Тейксейра де Кастро проти Португалії»; «Шабельник проти України»; «Балицький проти України»; «Нечипорук і Йонкало проти України»; «Яременко проти України».

Зокрема в рішеннях по справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», а саме: коли визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і ті докази, які не були б отримані, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Враховуючи той факт, що судом встановлено наявність провокації правоохоронних органів до збуту ОСОБА_3 психотропної речовини, тому, виходячи з доктрини «плодів отруйного дерева», суд вважає, що зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них.

Критерієм віднесення доказів до "плодів отруєного дерева" є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

Враховуючи, що наявні у справі за фактом збуту ОСОБА_3 психотропних речовин речові та письмові докази були зібрані внаслідок провокації з боку працівників правоохоронних органів, тому суд визнає досліджені судом докази: заяву ОСОБА_19 від 24.02.2023 про вчинення кримінального правопорушення, заяву ОСОБА_19 про згоду на залучення до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих дій у даному кримінальному провадженні, протокол про хід та результати контролю за вчиненням злочину від 04.04.2023, протокол огляду ідентифікаційних засобів (грошових коштів) від 04.04.2023, протокол огляду покупця від 04.04.2023, протоколи про хід і результати аудіо-, відеоконтролю розмов або інших звуків, рухів та дій особи від 12.04.2023, рапорти оперуповноважених УСР про отримання грошових коштів на проведення оперативної закупки, заяву ОСОБА_8 про надання згоди на залучення до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій, протокол про хід та результати контролю за вчиненням злочину від 11.05.2023, протокол огляду покупця від 11.05.2023, протокол огляду ідентифікаційних засобів (грошових коштів) від 11.05.2023, протоколи про хід і результати аудіо-, відеоконтролю розмов або інших звуків, рухів та дій особи від 16.05.2023, протокол огляду предмету від 06.06.2023 (в частині його змісту про збут наркотичних засобів), висновок експерта № СЕ19/115-23/5889-НЗПРАП від 05.05.2023, висновок експерта № СЕ19/115-23/7702-НЗПРАП від 05.07.2023, недопустимими доказами, які не можуть бути враховані судом як допустимі та покладені в основу вироку в частині доведення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Також не можуть бути допустимим доказом винуватості ОСОБА_3 за вказаною статтею і показання свідка ОСОБА_8 , оскільки остання, виступаючи в ролі закупника психотропної речовини у ОСОБА_3 , під контролем правоохоронних органів проводила активні дії, направлені на спонукання ОСОБА_3 до збуту їй психотропної речовини, при цьому керуючись і особливими мотивами помсти та ревнощів до ОСОБА_3 з метою притягнення її до кримінальної відповідальності, що свідчить також про її особисту заінтересованість та наявність підстав для обмови ОСОБА_3 .

Аналізуючи сукупність вищевказаних обставин, на переконання суду, ні кожен досліджений судом доказ окремо, ні сукупність зібраних доказів не доводять поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, а навпаки спростовують її винуватість у вказаних кримінальних правопорушеннях через провокацію працівників правоохоронних органів до придбання з метою збуту та збуту наркотичних засобів.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року N 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "indubioproreo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у кримінальних провадженнях, всі сумніви щодо події кримінального правопорушення та винуватості особи у його вчиненні тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах "Ірландія проти Сполученого Королівства", "Яременко проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Кобець проти України").

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Аналогічна позиція викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» в розумінні Суду принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього, для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, врешті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим. (Barberа, MesseguandJabardo v. Spain, judgmentof 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що належними, достатніми та допустимими доказами не доведено поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень за фактом придбання та зберігання з метою збуту, а також збуту особливо небезпечної психотропної речовини, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченої є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, через те, що інкриміновані їй за даною статтею діяння були вчинені внаслідок провокації з боку правоохоронних органів, у зв`язку з чим в цій частині пред`явленого обвинувачення остання підлягає виправданню відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

При призначенні ОСОБА_3 покарання в межах доведеного обвинувачення за ч. 1 ст. 309 КК України суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, характеризується посередньо, не працює, раніше не судима, перебуває в стані вагітності.

Обставин, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченої, яка не працює, раніше не судима, характеризується посередньо, є вагітною, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, доходить висновку про необхідність призначення їй покарання у виді пробаційного нагляду в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України з покладанням обов`язків, визначених ч. 2 ст. 59-1 КК України, яке, на переконання суду, є достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також право суду призначати покарання на власний розсуд підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими «поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо».

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченої підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати в розмірі 1434 грн на залучення експертів для проведення експертизи психотропної речовини, яку вона придбала та зберігала без мети збуту.

При цьому, оскільки суд дійшов висновку про необхідність виправдання обвинуваченої у пред`явленому обвинуваченні за фактами збуту 04.04.2023 та 11.05.2023 психотропної речовини та що проведені експертизи вилученої у вказані дати психотропної речовини є недопустимими доказами, виходячи з доктрини «плодів отруйного дерева» через провокацію правоохоронних органів, тому понесені витрати на залучення експертів за даними фактами стягненню з обвинуваченої не підлягають, а їх необхідно віднести на рахунок держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вжиті за ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16.05.2023 у справі № 477/938/23 - підлягають скасуванню.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченій покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, тому застосований відносно неї запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту необхідно скасувати.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307 КК України визнати невинуватою та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченої є склад вказаного кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити їй покарання у виді пробаційного нагляду на строк два роки.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на засуджену ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбуття покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_3 обчислювати з дня постановки засудженої на облік уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ст. 72 КК України та ст. 49-2 КВК України, зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання час попереднього ув`язнення з 11.05.2023 до 13.05.2023 включно з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням пробаційного нагляду.

Речові докази:

- особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP та упакування, в яких вона знаходиться, - знищити;

- телефон «Redmi A1» ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із сім-картою НОМЕР_3 - повернути власнику ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 1434 (одна тисяча чотириста тридцять чотири) грн.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів для проведення експертиз № СЕ-19/115-23/5889-НЗПРАП від 05.05.2023 та № СЕ-19/115-23/7702-НЗПРАП від 05.07.2023 в сумі 2151 (дві тисячі сто п`ятдесят одна) грн віднести на рахунок держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16.05.2023 у справі № 477/938/23 - скасувати.

Застосований відносно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту - скасувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1