Провадження № 1-кс/201/4938/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання старшого слідчого-криміналіста слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0003389 від 08.10.2024, про здійснення спеціального досудового розслідування відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України,

У судовому засіданні приймали участь:

слідчий ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

УСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0003389 від 08.10.2024 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

В обґрунтування наданого клопотання слідчий вказує, що досудовим розслідуванням встановлено, що з лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення ЗС РФ, інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, Конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Таким чином, з лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією РФ проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм МГП).

При цьому, згідно ст. 47 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 особи, що перебувають під захистом, які знаходяться на окупованій території не будуть у жодному разі та жодним чином позбавлені переваг цієї Конвенції у зв`язку з будь-якими змінами, запровадженими стосовно керівних установ чи управління цією територією внаслідок її окупації, або у зв`язку з будь-якою угодою, укладеною між владою окупованої території та владою окупаційної держави, або у зв`язку з анексію окупаційною державою всієї або частини окупованої території.

Відповідно до ст. 51 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 окупаційна держава не може примушувати осіб, що перебувають під захистом, служити в її збройних чи допоміжних силах. Забороняється будь-який тиск чи пропаганда, спрямовані на забезпечення добровільного вступу на військову службу.

Водночас, згідно ст. 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, до серйозних порушень, серед іншого, належить примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави.

Відповідно до ст. 23 Гаазької конвенції про закони та звичаї війни на суходолі від 18.10.1907 воюючій стороні також забороняється примушувати громадян супротивної сторони брати участь у військових діях, спрямованих проти їхньої власної держави, навіть у випадку, якщо вони перебували на службі такої воюючої сторони до початку війни.

Керівництвом окупаційної адміністрації РФ («ДНР») за попередньою змовою з вищим військово-політичним керівництвом РФ, в умовах триваючого міжнародного збройного конфлікту 19.02.2022, в порушення положень ст. 51 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 23 Гаазької конвенції про закони та звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, на тимчасово окупованій території Донецької області оголошено примусову загальну мобілізацію громадян України, які мешкають на тимчасово окупованій території Донецької області, для участі у збройній агресії РФ проти України.

Крім того, з метою реалізації політики окупації та остаточної т.зв. інтеграції окупованих території Донецької області до складу «ДНР», придушення спротиву проукраїнського населення, керівництвом окупаційної адміністрації РФ в Донецькій області прийнято низку юридично нікчемних документів, законність яких не визнається державою Україна законів та підзаконних нормативних актів «ДНР», направлених на забезпечення примусової загальної мобілізації громадян України, а саме (мовою оригіналу):

- Закон ДНР № 15/04-ВС «О вооруженных силах ДНР» от 20.06.2014;

- Закон ДНР № 08-ІНС от 13.02.2015 «О военной обязанности и военной службе», принятый Постановлением Народного Совета ДНР № I-58П-НС от 13.02.2015;

- Закон ДНР № 10-ІНС от 26.02.2015 «О мобилизационной подготовке и мобилизации», принятый Постановлением Народного Совета ДНР от 17.02.2015;

- Закон ДНР № 23-ІНС от 24.03.2015 «Об особых правовых режимах», принятый Постановлением Народного Совета ДНР № I-100П-НС от 24.03.2015;

- Закон ДНР № 84-ІНС от 14.08.2015 «Об обороне», принятый Постановлением Народного Совета ДНР от 14.08.2015;

- Указ Главы ДНР № 79 от 25.03.2021 «О призыве граждан 1994-2003 годов рождения на военную службу в апреле-июле 2021 года»;

- Указ Главы ДНР № 29 от 19.02.2022 «О проведении общей мобилизации»;

- Указ Главы ДНР № 31 от 22.02.2022 «О призыве граждан 1995-2004 годов рождения на военную службу по мобилизации»;

- Указ Главы ДНР № 94 от 19.03.2022 «О специальных формированиях»;

- Указ Главы ДНР № 99 от 31.03.2023 «О мерах обеспечения призыва граждан 1996-2005 годов рождения на военную службу в Донецкой Народной Республике в 2023 году»;

- Указ Главы ДНР № 131 от 28.04.2023 «О создании призывной комиссии Донецкой Народной Республики по мобилизации граждан Российской Федерации и призывных комиссий муницципальных образований Донецкой Народной Республики по мобилизации граждан Российской Федерации»;

- Указ Главы ДНР № 124 от 28.03.2024 «О мерах по обеспечению призыва граждан 1994-2006 годов рождения на военную службу в Донецкой Народной Республике в 2024 году»;

- Указ Главы ДНР № 221 от 14.05.2024 «Об упразднении (о ликвидации) Управления Народной милиции Донецкой Народной Республики».

Так, 20.06.2014 представниками окупаційної влади прийнято т.зв. «Закон ДНР «О вооруженных силах ДНР» № 15/04-ВС, у відповідності до якого створено незаконне збройне формування «вооруженные силы ДНР», завданням яких є збройне утримання тимчасово окупованих територій Донецької області та участь у збройній агресії проти України спільно з військовослужбовцями ЗС Російської Федерації. При цьому до органів військового управління віднесено т.зв. «военные комиссариаты».

Відповідно до ч. 3 ст. 8 т.зв. «Закона ДНР» № 08-ІНС от 13.02.2015 «О военной обязанности», передбачено, що (мовою оригіналу) «воинский учет граждан, за исключением граждан, указанных в пункте 3 настоящей статьи, осуществляется военным комиссариатом (его отделами) по месту их жительства, а граждан, прибывших на место пребывания на срок более трех месяцев или проходящих альтернативную гражданскую службу, по месту их пребывания. Военный комиссариат осуществляет воинский учет граждан через свои отделы по районам (городам)».

П. 1 ст. 9 вказаного т.зв. «Закону», передбачено, що (мовою оригіналу) «первоначальная постановка на воинский учет граждан мужского пола осуществляется в период с 1 января по 31 марта в год достижения ими возраста 17 лет комиссиями по постановке граждан на воинский учет, создаваемыми в городах (без районного деления), районах, и в районах городов (с районным делением), а также в органах местного самоуправления и организациях решением Председателя Правительства Донецкой Народной Республики (руководителя высшего исполнительного органа государственной власти Донецкой Народной Республики) по представлению военного комиссара».

П. 1 ст. 28 вказаного т.зв. «Закону», передбачено, що (мовою оригіналу) «решением Председателя Правительства Донецкой Народной Республики создается призывная комиссия Донецкой Народной Республики, в состав которой включаются:

- Председатель Правительства Донецкой Народной Республики председатель комиссии;

- военный комиссар заместитель председателя комиссии».

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 4 т.зв. Закону «ДНР» № 10-ІНС от 26.02.2015 «О мобилизационной подготовке и мобилизации», встановлено що (мовою оригіналу) «глава Донецкой Народной Республики: 1) определяет цели и задачи мобилизационной подготовки и мобилизации в Донецкой Народной Республике; 6) в случаях агрессии против Донецкой Народной Республики или непосредственной угрозы агрессии, возникновения вооруженных конфликтов, направленных против Донецкой Народной Республики, объявляет общую или частичную мобилизацию с одновременным направлением указанного решения для его незамедлительного утверждения Народным Советом Донецкой Народной Республики».

Згідно вимог ст. 20 вказаного т.зв. «Закону» передбачено, що (мовою оригіналу) «при объявлении мобилизации граждане, подлежащие призыву на военную службу, обязаны явиться на сборные пункты в сроки, указанные в мобилизационных предписаниях, повестках и распоряжениях военного комиссариата (его отделений). Гражданам, состоящим на воинском учете, с момента объявления мобилизации воспрещается выезд с места жительства без разрешения военного комиссариата (его отделений).

Крім того, 24.03.2015 т.зв. «урядом ДНР» прийнято т.зв. «Закон Донецкой Народной Республики» № 23-ІНС от 24.03.2015 «Об особых правовых режимах». Частиною 1 статті 29 т.зв. «Закону» передбачено, що (мовою оригіналу) «военное положение на территории Донецкой Народной Республики вводится указом Главы Донецкой Народной Республики». П. «Б» ч. 2 ст. 29 передбачено, що (мовою оригіналу) «одновременно с введением военного положения указом Главы Донецкой Народной Республики о введении военного положения может объявляться мобилизация». Статтею 34 визначено повноваження т.зв. «главы Донецкой Народной Республики по обеспечению режима военного положения», а саме (мовою оригіналу):

«1. Глава Донецкой Народной Республики:

а) осуществляет руководство организацией обеспечения режима военного положения;

в) контролирует осуществление мер военного положения;

д) издает нормативные правовые акты по вопросам военного положения;

е) устанавливает порядок привлечения сил и средств Вооруженных сил Донецкой Народной Республики, других войск, формирований и органов к обеспечению режима военного положения и определяет их задачи в соответствии с настоящим Законом;

и) определяет порядок прохождения военной службы в период действия военного положения».

Статтею 37 на громадян, які перебувають на території т.зв. «Донецкой Народной Республики» накладено ряд обмежень їх конституційних прав, а саме (мовою оригіналу):

«Граждане и другие лица в условиях действия особых правовых режимов обязаны:

а) выполнять требования настоящего Закона, законов Донецкой Народной Республики, иных нормативных правовых актов Донецкой Народной Республики по вопросам особых правовых режимов;

в) являться по вызову в органы государственной власти и управления, органы самоуправления, органы военного управления, обеспечивающие особые правовые режимы, а также в военные комиссариаты по месту жительства;

г) выполнять требования, изложенные в полученных ими мобилизационных предписаниях, повестках и распоряжениях органов государственной власти и управления, органов самоуправления, органов военного управления, обеспечивающих особые правовые режимы, а также военных комиссариатов;

д) участвовать в работах оборонного характера, а также вступать в специальные формирования в порядке, установленном Главой Донецкой Народной Республики;

е) предоставлять в соответствии с настоящим Законом, другими законами Донецкой Народной Республики, указами Главы Донецкой Народной Республики в целях обеспечения безопасности человека, общества и государства, обороны страны имущество и ресурсы, находящиеся в их собственности, с последующим возмещением государством понесенного ими ущерба в порядке, определяемом указом Главы Донецкой Народной Республики».

У подальшому, 14.08.2015 представниками окупаційної влади прийнято т.зв. «Закон ДНР «Об обороне», відповідно до ст. 1 якого збройними силами «ДНР» є підрозділи «народной милиции Донецкой Народной Республики», а т.зв. указом № 418 від 03.12.2020 створено незаконне військове формування «управление Народной милиции ДНР», на яке покладено функції здійснення збройного опору ЗСУ на території Донецької області та забезпечення захисту життєдіяльності діючої окупаційної адміністрації Російської Федерації від зовнішніх загроз.

Відповідно до п. 1.3 т.зв. «Положения об Управлении Народной милиции ДНР» до його структури входять органи військового управління, зокрема «военные комиссариаты», представникам яких доручено проведення набору осіб для їх участі у здійсненні збройній агресії проти України.

Вказане непередбачене законом збройне формування має організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, його учасники озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мають тяжке військове озброєння та військову техніку. В зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, що полягає в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «ДНР», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння підрозділам Збройних Сил України та правоохоронних органів України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Донецької області та мають загальну координацію керівництва.

Так, до складу «народной милиции ДНР» входять наступні відділи «военного комисариата ДНР», незаконно створені на тимчасово окупованій території Донецької області:

1. ВВК «ДНР» по Київському, Ворошиловському та Калинінському районам м. Донецька;

2. ВВК «ДНР» по Пролетарсько-Будьоновському району м. Донецька;

3. ВВК «ДНР» по Петровсько-Куйбишевському району м. Донецька;

4. ВВК «ДНР» по м. Горлівка;

5. ВВК «ДНР» по Центрально-міському району м. Макіївка;

6. ВВК «ДНР» по Радянському району м. Макіївка;

7. ВВК «ДНР» по Червоногвардійському району м. Макіївка;

8. ВВК «ДНР» по Амвросіївському району;

9. ВВК «ДНР» по Єнакіївському району;

10. ВВК «ДНР» по Новоазовсько-Тельманівському району;

11. ВВК «ДНР» по Снежнянсько-Торезькому району;

12. ВВК «ДНР» по Старобешівському району;

13. ВВК «ДНР» по м. Харцизську;

14. ВВК «ДНР» по м. Шахтарську,

керівники яких в своїй діяльності підпорядковані т.зв. «военному комиссару Донецкой народной республіки».

У подальшому т.зв. «указом Главы Донецкой Народной Республики ОСОБА_5 № 29 від 19.02.2022 «О проведении общей мобилизации» оголошено загальну мобілізацію на тимчасово окупованій території Донецької області.

Пунктом 4 т.зв. «указа Главы Донецкой Народной Республики ОСОБА_5 № 31 от 22.02.2022 «О призыве граждан 1995-2004 годов рождения на военную службу по мобилизации», передбачено (мовою оригіналу) «направить призывников для прохождения военной службы по мобилизации в резерв Командования Народной милиции Донецкой Народной Республики».

Також т.зв. Указом «Главы ДНР» № 94 від 19.03.2022 «О внесении изменений в Указ Главы ДНР от 22 февраля 2022 года № 30 «О специальных формированиях» збільшено граничний вік мобілізованих чоловіків до спеціальних формувань з 18 до 65 років. До виконання цих наказів представниками окупаційної адміністрації РФ залучено вищевказані т.зв. «военные комиссариаты ДНР».

Крім того, 22.03.2023 створено т.зв. юридичну особу РФ «Федеральное казенное учреждение «Военный комиссариат Донецкой Народной Республики»» (юридична адреса: 283005, Донецкая Народная Республика, г. Донецк, ул. Буковинская, д.2) та у подальшому т.зв. «указом Главы ДНР» № 221 від 14.05.2024 «Об упразднении (о ликвидации) Управления Народной милиции Донецкой Народной Республики» розпочато процедуру ліквідації структурних підрозділів т.зв. «военных комиссариатов ДНР», створених у складі т.зв. «народной милиции ДНР».

Так, будучи залученим до протиправної діяльності вищого військово-політичного керівництва РФ, що полягало у підготовці та початку військової операції в Україні з метою окупації території України, шляхом ведення агресивної війни на її території, у тому числі для захоплення, утримання і встановлення контролю над населеними пунктами України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розуміючи наявність міжнародного збройного конфлікту, шляхом видання т.зв. «указа Главы ДНР «О проведении общей мобилизации» № 29 від 19.02.2022, організував здійснення загальної мобілізації чоловічого населення віком від 18 до 55 років на тимчасово окупованій території Донецької області з метою його подальшого залучення до участі у збройній агресії РФ проти України.

Отже, починаючи з 19.02.2022 по теперішній час, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді т.зв. «глави ДНР», розуміючи наявність міжнародного конфлікту, на виконання спільного злочинного плану з вищим політичним керівництвом РФ, видавав та продовжує видавати на даний час, використовуючи свої владні повноваження, юридично нікчемні документи, законність яких не визнається державою Україна підзаконні нормативні акти «ДНР», зокрема т.зв. «указы Главы Донецкой Народной Республики», на виконання яких «начальники отделов военных комиссариатов ДНР», а також інші невстановлені особи, у порушення ст. ст. 3, 68 Конституції України, ст. ст.4, 8, 51, 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 забезпечують проведення загальної примусової мобілізації чоловіків на тимчасово окупованій території Донецької області, які в подальшому, в примусовому порядку, через загрозу застосування «кримінальної відповідальності», передбаченої ст. 388 «Уклонение от прохождения военной и альтернативной гражданской службы» т.зв. «Уголовного кодекса Донецкой Народной Республики», без відповідної бойової підготовки направляються для ведення бойових дій проти України у складі регулярних військ ЗС РФ.

Внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_5 т.зв. «начальниками отделов военных комиссариатов ДНР» примусово мобілізовано невстановлену кількість громадян України, які мешкали на тимчасово окупованій території Донецької області, серед яких:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , примусово мобілізовані на території міста Горлівка Донецької області;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , примусово мобілізовані на території міста Макіївка Донецької області;

ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , та ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , примусово мобілізовані на території міста Харцизьк Донецької області;

ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , та ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_22 , примусово мобілізовані на території міста Шахтарськ Донецької області;

ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_23 , ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_24 , примусово мобілізовані на території міста Амвросіївка Донецької області;

ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_25 , примусово мобілізований на території міста Єнакієве Донецької області;

ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_26 , примусово мобілізований на території міста Сніжне Донецької області;

ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_27 , ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_28 , ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_29 , ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_30 , ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_31 , ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_32 , ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_33 , ОСОБА_41 , ІНФОРМАЦІЯ_34 , ОСОБА_42 , ІНФОРМАЦІЯ_35 , ОСОБА_43 , ІНФОРМАЦІЯ_36 , та ОСОБА_44 , ІНФОРМАЦІЯ_37 , примусово мобілізовані на території міста Донецьк.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив вимоги ст. ст. 4, 8, 51, 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 23 Гаазької конвенції про закони та звичаї війни на суходолі від 18.10.1907.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколами допитів потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 ; ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 ;

- протоколом огляду від 21.03.2022;

- протоколом огляду від 09.05.2022;

- протоколом огляду від 15.04.2022;

- протоколом огляду від 21.08.2022;

- протоколом огляду від 21.08.2022;

- протоколом огляду Інтернет-ресурсу від 22.08.2024;

- протоколом огляду Інтернет-ресурсу від 21.08.2024;

- протоколом огляду Інтернет-ресурсу від 24.08.2024;

- протоколом огляду Інтернет-ресурсу від 25.08.2024;

- протоколом огляду Інтернет-ресурсу від 25.08.2024;

- протоколом огляду від 15.03.2022;

- протоколом огляду від 07.07.2022;

26 вересня 2024 року відповідно до вимог ст. ст. 276, 277, 278 КПК України відносно ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, однак останньому повідомлення про підозру особисто не вручено, внаслідок не встановлення його місцезнаходження на території будь якого населеного пункту, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження. Встановлено, що ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування на тимчасово окупованій території Донецької області.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, воєнним станом в Україні, захопленням м. Донецьк та проведенням бойових дій, беручи до уваги те, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території України та обґрунтовану неможливість вручити повістку про виклик особи, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, в газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від ІНФОРМАЦІЯ_38 , яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повістку про виклик ОСОБА_5 на 05.10.2024, 06.10.2024 та 07.10.2024 за зазначеною в повістці адресою для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000045 від 21.02.2022, отримання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, допиту в якості підозрюваного тощо.

Жодного разу у призначений час громадянин України ОСОБА_5 у призначене місце не з`явився, про неможливість та причини неприбуття не повідомив.

Враховуючи наведені вище обставини, слідчим за погодженням з прокурором 01.10.2024, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України повідомлення про підозру вручено ОСОБА_6 який є захисником за призначенням.

Згідно відповіді 2 відділу 1 управління (з дислокацією у м. Краматорськ Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_5 постійно перебуває на тимчасово окупованій території Донецької області. Тимчасово окуповану територію Донецької області ОСОБА_5 не покидає, у зв`язку з чим викликати його до слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях для проведення необхідних процесуальних дій не має можливості.

Таким чином, місцезнаходження ОСОБА_5 на даний час невідоме у зв`язку з тим, що останній переховується від органів досудового розслідування.

10.10.2024 підозрюваний ОСОБА_5 оголошений в розшук, проведення якого здійснюється співробітниками ДЗНД СБ України.

Під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 ухиляється від явки на виклики слідчого (не прибув на виклики без поважної причини більше як два рази), оголошений у розшук та перебуває на тимчасово окупованій території України.

Розшук підозрюваного ОСОБА_5 триває, державний кордон України останній не перетинав.

Свідки, яких необхідно допитати під час розгляду клопотання відсутні.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, наведених у ньому.

Захисник у судовому засіданні просив винести рішення на розсуд суду.

Заслухавши доводи слідчого та захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про таке.

Так, у судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях перебувають матеріали кримінального провадження за №0003389 від 08.10.2024 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

26 вересня 2024 року відповідно до вимог ст. ст. 276, 277, 278 КПК України відносно ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, однак останньому повідомлення про підозру особисто не вручено, внаслідок не встановлення його місцезнаходження на території будь якого населеного пункту, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, воєнним станом в Україні, захопленням м. Донецьк та проведенням бойових дій, беручи до уваги те, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території України та обґрунтовану неможливість вручити повістку про виклик особи, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, в газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від ІНФОРМАЦІЯ_38 , яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повістку про виклик ОСОБА_5 на 05.10.2024, 06.10.2024 та 07.10.2024 за зазначеною в повістці адресою для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000045 від 21.02.2022, отримання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, допиту в якості підозрюваного тощо.

Жодного разу у призначений час громадянин України ОСОБА_5 у призначене місце не з`явився, про неможливість та причини неприбуття не повідомив.

Враховуючи наведені вище обставини, слідчим за погодженням з прокурором 01.10.2024, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України повідомлення про підозру вручено ОСОБА_6 який є захисником за призначенням.

08.10.2024 прокурором відділу Донецької обласної прокуратури, на підставі ч. 3 ст. 217 КПК України, матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, виділено у окреме кримінальне провадження, якому присвоєно відповідний №0003389 від 08.10.2024.

Слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 Рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п.32, Series A, N 182).

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, в яких суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Водночас, слідчому судді під час вирішення питання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування не надається весь обсяг доказів, зібраних під час досудового розслідування та дані щодо джерел їх отримання. Такі матеріали мають надаватися суду при судовому провадженні відповідного кримінального провадження та саме на цій стадії, передбачено здійснення оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

При цьому, на стадії досудового розслідування кримінального провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою.

Так, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, вважає, що зміст клопотання та долучених до нього матеріалів кримінального провадження можуть свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що підозрюваний міг вчинити інкриміноване йому правопорушення.

Відповідно до матеріалів клопотання, з дотриманням вимог ст. ст. 276, 277, 278 КПК України ОСОБА_5 повідомлено про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України.

При цьому, відповідно матеріалів клопотання підозрюваний постійно перебуває на тимчасово окупованій території України і встановити його точне місце перебування не видається за можливе. Доказами перебування підозрюваного на тимчасово окупованій території України підтверджено зібраними матеріалами досудового розслідування.

10.10.2024 підозрюваний ОСОБА_5 оголошений в розшук, проведення якого здійснюється співробітниками ДЗНД СБ України.

Водночас, чинне процесуальне законодавство не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особа перебуває у будь-якому із видів розшуку, однак регламентує, що про оголошення розшуку (державного та міжнародного) органом досудового розслідування має бути винесена відповідна постанова (ч. 2 ст. 281 КПК України), що в даному випадку і було здійснено органом досудового розслідування шляхом винесення постанов про оголошення підозрюваного в розшуки.

Згідно з ч. 5 ст. 139 КПК України ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Разом з тим, відповідно до ч. ч. 1. 2. ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні зокрема щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошені у міжнародний розшук, та розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цій частині, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 297-2 КПК України клопотання слідчого, прокурора про здійснення спеціального досудового розслідування повинно містити, зокрема, відомості про те, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або відомості про оголошення підозрюваного в міжнародний розшук.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб (стаття 2 цього Закону).

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 цього Закону адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України.

Під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ухиляється від явки на виклик слідчого (не прибув на виклик без поважної причини більше ніж два рази), оголошений у розшук та перебуває на тимчасово окупованій території України.

Згідно із до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Порядок вручення повістки про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, а також правові наслідки ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, визначаються Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст. 297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Матеріали клопотання свідчать, що підозрюваний належним чином викликався для повідомлення про підозру та проведення процесуальних дій, у спосіб передбачений законом, а саме через засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на сайті Офісу Генерального прокурора, проте не з`явився у призначений час та не повідомив про причини неприбуття, та згідно матеріалів клопотання перебуває на тимчасово окупованій території, а відтак слід вважати, що підозрюваний переховується від органів слідства на тимчасово окупованій території України, з метою ухилення кримінальної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на надані слідчому судді матеріали кримінального провадження, що можуть свідчити про причетність до вищевказаного кримінального правопорушення, а також, враховуючи той факт, що останній переховується від органів досудового розслідування, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оголошений у розшук та перебуває на тимчасово окупованій території України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав, визначених ст. ст. 297-1, 297-2, 297-4 КПК України, для задоволення клопотання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.135,139,297-1 - 297-5 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого-криміналіста слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0003389 від 08.10.2024, про здійснення спеціального досудового розслідування відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, - задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування кримінального провадження №0003389 від 08.10.2024 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений і оголошений о 09-20 годині 13.11.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1