Справа № 739/2016/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/843/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційними скаргами прокурора Новгород-Сіверської окружної прокуратури ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку суду у відповідність до чинного законодавства.

Засудженого ОСОБА_7 звільнено від покарання у виді арешту на строк 5 місяців, призначеного вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2018 року за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України, на підставі частини другої статті 74 КК України, як особу, що засуджена за діяння, караність якого законом усунута.

Продовжено відбування засудженим ОСОБА_7 покарання, призначеного вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2018 року за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Таке рішення суд мотивував тим, що після внесення змін законом України №3886-IX до законодавства України про адміністративні правопорушення діяння, вчинене ОСОБА_7 , перестало буди кримінально караним, положення даного закону, як такі, що скасовують кримінальну протиправність діяння, мають зворотну дію в часті, тобто поширюються на засудженого ОСОБА_7 , який вчинив відповідне діяння до набрання таким законом чинності. Також, ч. 2 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Не погоджуючись із рішенням суду були подані апеляційні скарги в яких:

- прокурор просить скасувати ухвалу суду у зв`язку із застосуванням закону, який не підлягає застосуванню та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що посилання судом на зміни до ст.. 51 КУпАП, як зміни Кримінального кодексу України (текст якого не змінювався Законом України №3886-ІХ) є прямим запереченням правових позицій Конституційного Суду України, за якими подібні зміни не створюють підґрунтя доля застосування ст.. 5 КК України та ст.. 58 Конституції України;

- засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить змінити ухвалу суду та в повній мірі застосувати щодо нього норми Закону України №3886-ІХ. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ухваленим рішенням було залишено визначений йому розмір покарання та не виключено застосування ст.. 70 КК України, щодо призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. Вважає, що в разі виключення ст.. 185 КК України, то дана обставина має вплинути і на загальний розмір покарання

До початку апеляційного розгляду від прокурора надійшло клопотання про відмову від апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Водночас, колегія суддів враховує положення ч.2 ст.404 КК України, згідно яких суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

09.08.2024 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, яким ст. 51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зокрема, згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК).

Вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 5 місяців, за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Згідно вказаного вироку ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України було визнано винним у вчиненні крадіжки 20 листопада 2017 року на суму 1 375 грн. 00 коп.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX ПК, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Так, згідно нової редакції ст. 51 КУпАП України, відповідальність за ч.1 ст.51 КУпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідальність за ч.2 ст.51 КУпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, з 09.08.2024 року таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2017 році становило 1600 грн.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

При цьому суд бере до уваги приписи ч.1 ст.5 КК України, якими визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

На підставі зворотної дії закону суд також повинен виходити з розміру неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який діяв на момент вчинення діяння.

Прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2017 року становив 1600 грн, тоді як розмір таємно викраденого обвинуваченим майна становить 1375 грн, що на даний час може бути лише підставою адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, положення ч. 2 ст. 74 КК України, якою передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від покарання у виді арешту на строк 5 місяців, призначеного вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2018 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України як особи, що засуджена за діяння, караність якого законом усунута.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи засудженого, що вирішуючи питання про приведення вироку Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 у відповідність до чинного законодавства, суд першої інстанції звільняючи засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст.. 185 КК України не врахував, що остаточне покарання ОСОБА_7 також було призначено на підставі ст.. 70 КК України за сукупністю злочинів, в тому числі і кримінального правопорушення караність якого законом усунута.

З наведених підстав колегія суддів приходить до переконання, що із вироку Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2018 року слід виключити посилання на призначення ОСОБА_7 покарання з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України, оскільки застосування цих норм, у даному випадку, буде суперечити вимогам КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги засудженого про необхідність пом`якшення визначеного вироком покарання за ч. 2 ст. 289 КК України, то судова колегія не може визнати слушними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Згідно ч. 1, 3 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи, що ч. 2 ст. 289 КК України, за якою ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, не була змінена, а тому слід констатувати, що питання перегляду розміру покарання визначеного судом не може вирішуватися на підставі ст.. 537 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Новгород-Сіверської окружної прокуратури ОСОБА_8 - закрити.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2024 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку суду у відповідність до чинного законодавства - змінити.

Виключити з вироку Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2018 року посилання на застосування ч. 1 ст. 70 КК України.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4