Справа № 742/6433/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/515/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції),

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_7 в інтересах ДП «Срібнерайагроліництво» на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено частково клопотання слідчого СВ Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001110 від 06 листопада 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Накладено арешт на колоди деревини з порядковими номерами 27-123, спили з пеньків №1.18, а також колісний трактор МТЗ-82, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1978 року випуску, власником якого являється ОСОБА_9 , код НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження трактором, але з можливістю користування останнім.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя зазначив, що для об`єктивного встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, а також збереження вилученого майна, що має суттєве значення для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та зважаючи на можливість приховування чи знищення даного майна, яке є речовими доказами у кримінальному провадженні, з метою швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження і судового розгляду, а також збирання доказів, тому існує необхідність у накладенні арешту.

На зазначену ухвалу слідчого судді адвокатом ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в ході постановлення оскаржуваного судового рішення належним чином не було з`ясовано належність тимчасово вилученого майна в зв`язку з чим на все майно було накладено арешт, як на власність ОСОБА_9 , хоча власником вилученої деревини являється саме ДП «Срібнерайагроліництво», яка на законних підставах вирубалася під час санітарної рубки, що підтверджується відповідними документами. Вказує, що про час та місце судового розгляду не було повідомлено власника майна належним чином, а застосований спосіб арешту майна фактично позбавляє ДП «Срібнерайагроліництво» займатися підприємницькою діяльністю. Апелянт вважає, що слідчим суддею належним чином не було перевірено відповідність вилученого майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Зазначає, що слідчий суддя залишив поза увагою дві різні категорії деревини, а саме ділову деревину та дрова, а частину деревини арештував без ідентифікації. Апелянт звертає увагу, що слідчим було проведено фактичний огляд місця події 5 листопада 2024 року, тобто проведено та складено процесуальні документи до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і відкриття кримінального провадження, що є грубим порушенням КПК України. Також звертає увагу, що у вступній частині ухвали зазначено про клопотання слідчого ОСОБА_8 , а в резолютивній частині ухвали задоволено клопотання слідчого ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001110 від 6 листопада 2024 року, слідчий суддя, виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання та накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, стороною захисту не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому посилання апелянта на незаконність арешту, не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Твердження апеляційної скарги про не встановлення належного власника вилученого майна колегія суддів не може визнати такими, що можуть слугувати підставою для скасування ухвали слідчого судді враховуючи, що згідно ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Доводи апелянта про проведення огляду місця події 5 листопада 2024 року, тобто до внесення відомостей до ЄРДР, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, огляд місця події було, згідно протоколу, проведено 6 листопада 2024 року, тобто після внесення відомостей до ЄРДР, даних про проведення вказаної слідчої дії напередодні, суду надано не було.

Зазначення в оскаржуваній ухвалі слідчого судді про проведення огляду місця події 5 листопада 2024 року, то колегія суддів вважає, що наведене є опискою, допущеною судом першої інстанції та не являється таким порушенням норм чинного кримінального процесуального законодавства, яке б як наслідок, потягло за собою скасування винесеного рішення.

Також опискою колегія суддів вважає зазначення в резолютивній частині ухвали про задоволення клопотання слідчого ОСОБА_10 , з огляду на те, що розглядалося клопотання слідчого ОСОБА_8 , про що прямо зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, прізвища особи тощо) або які мають технічний характер.

Зі змісту ухвали слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 листопада 2024 року вбачається, що при складанні тексту ухвали були допущені описки, які підлягають виправленню.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_7 в інтересах ДП «Срібнерайагроліництво» - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 листопада 2024 року, якою задоволено частково клопотання слідчого СВ Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001110 від 06 листопада 2024 року - без змін.

Рекомендувати суду першої інстанції виправити описку в порядку ст. 379 КПК України, допущену в мотивувальній та резолютивній частині ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4