ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року

м. Київ

справа № 344/8464/22

провадження № 51-1282км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 з доповненнями та захисника ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 24 січня 2024 року, та касаційну скаргу захисника ОСОБА_9 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 24 січня 2024 року постановлені стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2023 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Відповідно до статті 72 КК зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 19 березня 2022 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з вироком 13 березня 2022 року ОСОБА_6 приблизно о 19 год, перебуваючи за місцем проживання свого знайомого ОСОБА_10 , 1956 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 , у ході конфлікту з господарем помешкання, який переріс у бійку діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, наніс потерпілому ОСОБА_10 почергово дерев`яними предметами, що знаходились у будинку, а саме, поліном та дошкою, а також металевим совком з дерев`яною ручкою, численні цілеспрямовані удари в область голови та обличчя (не менше 7-10 ударів), шиї (не менше 2-3 ударів), та грудної клітки (не менше 2 ударів), допоки той перестав подавати ознаки життя.

В результаті злочинних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження несумісні з життям, від яких настала смерть потерпілого на місці.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 січня 2024 року вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2023 року залишено без змін.

Вимоги, викладені у касаційних скаргах, і узагальнені доводи осіб, якї їх подали

У касаційній скарзі з доповненнями ОСОБА_6 та у касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 просять скасувати вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 24 січня 2024 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 24 січня 2024 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх доводів зазначають про те, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляційних скарг, не навів достатніх мотивів для визнання їх необґрунтованими, не перевірив відповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважають, що винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не доведена поза розумним сумнівом, що підтверджується показаннями самого ОСОБА_6 , показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_11 , висновком експерта № СЕ-19/109-22/2495-БД від 20 квітня 2022 року, висновком експерта № СЕ-19/109-22/2497-БД від 27 квітня 2022 року та висновком експерта № СЕ-19/109-22/2494-БД від 03 травня 2022 року, проте, незважаючи на клопотання сторони захисту, суд апеляційної інстанції не здійснив повторного дослідження доказів.

Указують на те, що огляд місця події від 18 березня 2022 року проведений з порушенням вимог кримінального процесуального закону, без ухвали слідчого судді або добровільної згоди особи, яка володіє житлом. Крім того, у вказаному протоколі зазначено, що огляд проводився з 14 год 40 хв до 20 год 20 хв, однак відеозапис огляду місця події займає не більше 15 хв.

Зазначають про те, що ОСОБА_6 фактично був затриманий 18 березня 2022 року, проте у вироку суду зазначено зарахування ОСОБА_6 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 19 березня 2022 року.

Вважають, протокол огляду предмета від 25 березня 2022 року та протокол огляду відеозапису від 05 квітня 2022 року - недопустимими доказами, адже зібрані в поза процесуальний спосіб.

Крім того, як захисник ОСОБА_8 , так і засуджений у доповненнях до касаційної скарги, указують на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке убачають у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню, а саме положень статті 36 КК, адже, відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 зазнав суспільно-небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_10 , а тому він мав право на необхідну оборону.

Зазначають про те, що суди обох інстанцій необґрунтовано відмовили в задоволенні клопотання про проведення комплексної судової психологічно-психіатричної експертизи для з`ясування того, чи вчинено діяння в стані сильного душевного хвилювання.

Крім того, захисник ОСОБА_8 вважає, що з огляду на положення статті 32 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області не мав права розглядати кримінальне провадження, адже в обвинувальному акті місцем вчинення кримінального правопорушення зазначено м. Косів.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений та його захисник ОСОБА_9 просили задовольнити касаційні скарги сторони захисту з підстав, зазначених у них.

Прокурор у судовому засіданні просив залишити без зміни судові рішення стосовно ОСОБА_6 , а касаційні скарги - без задоволення.

Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, засудженого, його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Стосовно доводів касаційних скарг сторони захисту про те, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні не доведена поза розумним сумнівом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

Відповідно до 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно зі статтею 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Відповідно до статті 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, за наслідками судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції ухвалив вирок, яким визнавОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК.

Своє рішення місцевий суд обґрунтував дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно зі статтею 94 КПК доказами, зокрема, показаннями потерпілої,свідків, експерта, письмовими доказами, зміст яких детально наведений у вироку.

Не погодившись з обвинувальним вироком сторона захисту оскаржила його в апеляційному порядку.

За наслідками апеляційного розгляду колегія суддів Івано-Франківського апеляційного суду постановила обґрунтовану ухвалу, якою вирокІвано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_6 залишила без змін, а апеляційні скарги сторони захисту без задоволення.

Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна відповідати вимогам статей 370, 419 КПК.

Відповідно до статті 419 КПК у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні заявлених вимог без задоволення, в ухвалі має бути зазначено підстави, за яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

З огляду на ці законодавчі положення та приписи статті 419 КПК, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Зазначеним вимогам відповідає ухвала апеляційного суду.

Колегія суддів уважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом.

Посилання сторони захисту на те, що на знаряддях злочину виявлено лише кров потерпілого та не виявлено слідів ДНК обвинуваченого, не спростовує висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 .

Так, свої висновки місцевий суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, зробив на наявних в матеріалах кримінального провадження прямих доказах, які у сукупності з іншими доказами підтверджують вчинення ОСОБА_6 умисного вбивства потерпілого ОСОБА_10 , зокрема:

- протокол огляду місця події від 18 березня 2022 року з додатками, з якого вбачається, що за результатами проведеного у присутності понятих огляду місця події, серед іншого, вилучено: матерчасту курку сірого та чорного кольорів марки «Quiksilven», а також чорну матерчасту шапку. В ході судового розгляду встановлено, що шапка та куртка належать обвинуваченому ОСОБА_6 , що останнім не заперечувалось під час дослідження речових доказів (т. 1, а. п. 219 - 247);

- висновок експерта № СЕ-19/109-22/4529-ФХД від 02 червня 2022 року з фотознімками до нього, відповідно до якого виявлене на відрізках дактилоплівки з мікрооб`єктами з рук ОСОБА_10 поліоакрилонітрильне волокно темно-зелено-чорного кольору, має спільну родову належність з волокнами зі складу наданої шапки (т. 1, а. п. 161 - 168);

- висновок експерта № СЕ-19/109-22/2498-БД від 19 квітня 2022 року з фотознімками до нього - генетичні ознаки клітин, виявлених в місцях ймовірного контакту з тілом, а саме: на внутрішній поверхні шапки збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_6 (т. 1, а. п. 99 - 108);

- висновок експерта № СЕ-19/109-22/2496-БД від 20 травня 2022 року з фотознімками до нього встановлено, що генетичні ознаки слідів крові, виявлених на куртці збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_10 і не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_6 (т. 1, а. п. 111 - 122);

- висновок експерта №СЕ-19/109-22/2493-БД від 19 квітня 2022 року з фототаблицями до нього, відповідно до якого домінуючі генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на сорочці, вилученої 18 березня 2022 року у затриманого ОСОБА_6 , збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками крові ОСОБА_10 і не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_6 (т. 3, а. п. 23 - 43).

Стосовно доводів касаційних скарг про те, що незважаючи на клопотання сторони захисту, суд апеляційної інстанції не здійснив повторного дослідження доказів, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 3 статті 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто, сама собою наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу не зобов`язує апеляційний суд досліджувати всю сукупність доказів, оцінених у місцевому суді. У разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з їх оцінкою, він не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.

Крім того, обґрунтована відмова в задоволенні клопотання за відсутності, на переконання апеляційного суду, аргументованих доводів щодо необхідності дослідження доказів, які, на думку учасника судового провадження, були досліджені не повністю або з порушеннями, не свідчить про недотримання судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду та не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення, лише якщо з такими висновками суду не погоджується учасник судового провадження.

Згідно із аудіозаписом судового засідання від 24 січня 2024 року апеляційний суд поставив на обговорення клопотання сторони захисту про повторне дослідження обставин та призначення експертизи, про які сторона захисту заявляла в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, апеляційний суд не знайшов підстав для задоволення клопотання.

За результатами перегляду вироку апеляційний суд погодився з оцінкою доказів, даною судом першої інстанції, щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Стосовно доводів касаційних скарг щодо допущених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час проведення огляду місця події, колегія суддів зазначає таке.

З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних (частина 1 статті 237 КПК).

У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду) (частина 3 статті 214 КПК).

Відповідно до частини 3 статті 233 КПК слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, огляд місця події проведено до відкриття кримінального провадження №0000049. Разом з тим, з протоколу вбачається, що це була невідкладна слідча дія, яка проводилася в будинку ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі повідомлення про його вбивство.

19 березня 2022 року слідчий з дотриманням вимог діючого законодавства звернувся з відповідним клопотанням, яке було задоволено слідчим суддею 24 березня 2022 року та надано дозвіл на огляд цього будинку як місця події (т. 1, а. п. 217 - 218).

Також, матеріали кримінального провадження містять заяву ОСОБА_12 (доньки потерпілого ОСОБА_10 ), датовану 18 березня 2022 року, про надання дозволу на проведення огляду будинку, а доводи сторони захисту про те, що донька потерпілого не могла надати такий дозвіл 18 березня 2022 року, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження (т. 3, а. п. 7).

До того ж, стаття 237 КПК не містить норм для обов`язкового проведення відеозапису такої слідчої дії як огляд місця події. Натомість хід і результати проведення огляду місця події зафіксовані у протоколі від 18 березня 2022 року з додатками відповідно до вимог статей 103, 104 КПК (т. 1, а. п. 219 - 247).

Таким чином, за результатами касаційної перевірки не встановлено таких порушень вимог КПК, які ставили б під сумнів допустимість протоколу огляду місця події.

Крім того, у касаційних скаргах сторона захисту зазначає про недопустимість протоколу огляду предмета від 25 березня 2022 року та протоколу огляду відеозапису від 05 квітня 2022 року через те, що вони зібрані в поза процесуальний спосіб, проте не наводить жодного аргументу на підтвердження своїх доводів.

Доводи касаційної скарги про наявність в діях ОСОБА_6 необхідної оборони були предметом розгляду суду першої інстанцій.

Так, суд першої інстанції у вироку зазначив, що за наслідками розгляду ним не встановлено, що ОСОБА_6 діяв у стані необхідної оборони. Натомість судом встановлено, що ОСОБА_6 завдав більше десяти ударів підручними предметами в ділянку голови та шиї потерпілого, спричинивши йому смерть. Дії обвинуваченого були активними, а між його діями та їх наслідками у вигляді смерті потерпілого існує прямий причинний зв`язок. За результатом дослідження доказів, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 під час нанесення ударів потерпілому діяв протиправно, оскільки обставин, які б виключали протиправність його діяння, зокрема стан необхідної оборони, судом не встановлено.

Аналогічні доводи були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, за результатами якої апеляційний суд обґрунтовано, на переконання колегії суддів, погодився з висновками місцевого суду в цій частині.

Стосовно доводів касаційних скарг про те, що суди обох інстанцій необґрунтовано відмовили в задоволенні клопотання про проведення комплексної судової психологічно-психіатричної експертизи для з`ясування того, чи вчинено діяння в стані сильного душевного хвилювання, колегія суддів зазначає таке.

Під час судового розгляду стороною захисту було заявлено клопотання про проведення вищезазначеної експертизи. Ухвалою судді від 15 серпня 2023 року у задоволенні клопотання захисника було відмовлено (т. 4, а. п. 25 - 26).

Крім того, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 заявляв клопотання про проведення судової психологічної експертизи.

Зазначене клопотання 24 січня 2024 року було винесено на обговорення учасників апеляційного розгляду, та за наслідками його розгляду було відмовлено. Тобто, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції не залишили вказане клопотання без розгляду, проте не знайшли підстав для його задоволення.

Крім того, матеріали кримінального провадження містять висновок судово-психіатричної експертизи № 69/2022, відповідно до якої ОСОБА_6 під час події був повністю орієнтований, його дії мали цілеспрямований послідовний характер, будь-якої психотичної симптоматики не спостерігалось, збереглися спогади про події того часу. Разом з цим, ОСОБА_6 перебуває та перебував на період часу інкримінованих йому протиправних дій у стані при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними (т. 2, а. п. 64 - 67).

Доводи про розгляд кримінального провадження неналежним судом з порушенням правил підсудності, спростовуються ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року, якою обґрунтовано, з посиланням на положення статті 615 КПК у редакції, яка діяла на момент направлення обвинувального акта до суду, відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 про направлення кримінального провадження з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області до Косівського районного суду Івано-Франківської області.

Таким чином, за наслідками розгляду доводів касаційних скарг, колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування чи зміни судових рішень.

Водночас, колегія суддів уважає слушними доводи касаційних скарг стосовно неправильності зарахування ОСОБА_6 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення.

Відповідно до частини 5 статті 72 КК попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання.

Згідно з вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2023 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду від 24 січня 2024 року, ОСОБА_6 зараховано в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 19 березня 2022 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Проте, як убачається з ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2022 року ОСОБА_6 був затриманий у порядку статті 208 КПК 18 березня 2022 року (т. 2, а. п. 71 - 72).

Отже місцевий суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке було залишено поза увагою апеляційного суду.

Враховуючи викладене, вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2023 року та ухвала Івано-Франківського апеляційного суду від 24 січня 2024 року підлягають зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині зарахування ОСОБА_6 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення саме з 18 березня 2022 року.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

у х в а л и в:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково. Касаційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 24 січня 2024 року стосовно ОСОБА_6 змінити.

Відповідно до статті 72 КК зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 18 березня 2022 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3