Справа № 308/9871/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

захисника засудженого ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування призначеного покарання, у вигляді довічного позбавлення волі на підставі ч.1 ст. 25 КК України 1960 року:

встановив:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про приведення вироку звільнення його від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі на підставі вироку Апеляційного суду Львівської області від 08.05.2003 р. у відповідність з вимогами Кримінального кодексу України 1960 року шляхом заміни призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк та звільнити його з місця позбавлення волі в зв`язку з фактичним відбуттям строку покарання.

В обґрунтування вказує, що вироком суду від 08.05.2003 року він був засуджений за ст.ст.93 п.п.«а,г,і», ст.17 ч.2-93 п.п.«б,г,з,» КК України 1960 р. до довічного позбавлення волі.

Санкція ст.93 КК України 1960 р. станом на час вчинення ним злочину 15.12.2000 р. передбачала покарання у вигляді від 8 до 15 років позбавлення волі, або виняткову міру покарання. Разом з тим до нього було застосовано довічне позбавлення волі, хоча він вважає, що відповідно до ч.1 ст. 25 КК України, мало бути застосовано покарання на визначений строк, яке на той час максимально могло бути призначено не більше 20 років, які він станом на день подання клопотання вже відбув, а тому вважає, що має бути звільнений.

В судовому засіданні засуджений та його захисник клопотання підтримали в повному обсязі.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, вказує, що покарання у вигляді довічного позбавлення волі було передбачене законом за діяння вчинені засудженим. Та наразі існує інша система, яка дозволяє засудженому до довічного позбавлення волі звернутись із відповідним клопотанням впорядку ст.ст. 81,82 КК України.

Вислухавши учасників судового провадження суд вважає,що в задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.

Згідно з п.3, 14 ч.1ст.537 КПК Українипід час виконання вироків суд, визначений частиною другоюстатті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, та інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя що виникають при виконанні вироку.

Вироком судової колегії по кримінальним справам Апеляційного суду від 14.11.2000 року Львівської області ОСОБА_4 засуджено за за ст. ст. 93 п.п. «а», «г», «і», КК України в (редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі. Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховоного Суду України від 30 вересня 2003 року, вказаний вирок залишено без змін а.с.49-54.

Відповідно д статті 7-1 КК України тяжкими злочинами визнаються перелічені в частині 2 цієї статті умисні діяння, що являють підвищену суспільну небезпеку: ... «Умисне вбивство» (статті 93, 94 і 96)… .

Згідно ч.1 ст.25-2 КК України 1960 р. - довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжкого злочину і застосовується у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Санкція статті 93 КК України (в редакції 1960року зі змінами) передбачає такі види покарання як позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років так і довічне позбавлення волі. Аналогічний вид покарання містить норма ст..115 ч.2 КК України ( в редакції 2002 року).

Законом України від 22.02.2000 р. - КК України 1960 р. був приведений у відповідність з рішенням Конституційного суду України від 29.12.1999 р., та з КК України 1960 р. було виключено ст.24 Загальної частини та положення санкцій Особливої частини КК України які передбачали смертну кару, кодекс доповнено ст.25-2 КК України якою передбачено довічне позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину.

Таким чином покарання засудженому ОСОБА_4 було визначено з урахуванням кримінального законодавства яке діяло на час розгляду кримінального провадження, вказане законодавство фактично пом`якшувало становище засудженого, введенням нового виду покарання «довічне позбавлення волі».

Крім того в клопотанні мова йде фактично про перегляд судового рішення в частині призначеного покарання, а тому клопотання не може бути задоволене, оскільки це питання знаходиться поза межами повноважень, якими наділений суд на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Так, Європейський суд з прав людини вказав, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року). Вказаний принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду.

Таке правозастосування відповідає практиці Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Відповідно доч. 1ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Стаття 82 ч.5 КК України передбачає, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Таким чином, покарання у вигляді довічного позбавлення волі призначено ОСОБА_4 в межах діючого на час розгляду справи кримінального законодавства, звільнення від довічного позбавлення волі на підставі фактично відбутого покарання законом не передбачено, тому в задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючисьст.ст.537,539 КПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування призначеного покарання, у вигляді довічного позбавлення волі на підставі ч.1 ст. 25 КК України 1960 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 02.12.2024 року о 13.00 год.

Суддя ОСОБА_1