Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/490/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів у межах кримінального провадження № 0000056 від 01.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів у межах кримінального провадження № 0000056 від 01.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в якому він просить надати дозвіл старшому слідчому слідчого відділення відділення поліції №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_3 , старшому слідчому слідчого відділення відділення поліції №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_5 , заступнику начальника слідчого відділення відділення поліції №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_6 , або за дорученням слідчого оперуповноваженому СКП відділення поліції №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області капітану поліції ОСОБА_7 , старшому оперуповноваженому СКП відділення поліції №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області капітану поліції ОСОБА_8 , оперуповноваженому СКП відділення поліції №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області капітану поліції ОСОБА_9 , на тимчасовий доступ до речей та документів з можливістю їх вилучення на паперові та електронні носії, а саме: анкетних даних, копій паспорта, номерів мобільних телефонів якими користується власник банківської картки № НОМЕР_1 на яку надходили грошові кошти потерпілої за допомогою сервісу переказів коштів «Р2Р»; інформації про рух коштів по вказаній банківській картці; ір-адреси з якої було здійснено вхід на сайт платіжної системи, де здійснювався перерахунок коштів; банківського рахунку на який здійснювалося перерахування грошових коштів потерпілої, що перебувають у володінні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » АДРЕСА_1 , генеральним директором якого, являється ОСОБА_10 , строком на 30 діб.

З матеріалів клопотання вбачається, що 28.02.2024 року ОСОБА_11 у месенджері «Вайбер» отримала повідомлення від користувача « ОСОБА_12 » НОМЕР_2 із посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 на « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а саме на куртку яку вона продає. Після чого, ОСОБА_11 , перейшовши за даним посиланням у відповідній формі ввела реквізити своїх банківських карток, а саме їх номери, строк дії та CVV код. Після чого, з картки ОСОБА_11 № НОМЕР_3 було здійснено переказ грошових коштів в сумі 17210 грн. 00 коп., а також з картки № НОМЕР_4 було здійснено переказ коштів в сумі 1450 грн. 00 коп. через ІНФОРМАЦІЯ_4 на невстановлений рахунок.

01.03.2024 року відомості про вчинення даного кримінального правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000056, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В подальшому на підставі ухвали слідчого судді в банку AT « ІНФОРМАЦІЯ_5 » було вилучено інформацію про рух коштів по рахунку потерпілої в ході огляду якої встановлено, що кошти потерпілої ОСОБА_11 в сумі 14 500 грн. було перераховано на банківську картку № НОМЕР_1 ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Враховуючи викладене, з метою встановлення особи шахрая виникла необхідність в отриманні тимчасового доступу до речей і документів, із розкриттям персональних даних користувача платіжної системи « ІНФОРМАЦІЯ_6 » із зазначенням наявних анкетних даних, копій паспорта, номерів мобільних телефонів якими користується особа шахрая, інформації про нарахування коштів на особовий рахунок користувача платіжної системи « ІНФОРМАЦІЯ_6 », яка зберігається в ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », АДРЕСА_1 , генеральним директором якого, являється ОСОБА_10 .

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, до суду надав письмову заяву з проханням розглядати клопотання без його участі у зв`язку з службовою зайнятістю. Клопотання підтримує та просить його задоволити.

Від прокурора ОСОБА_4 до суду надійшла письмова заява з проханням розглядати клопотання без її участі, клопотання підтримує та просить його задоволити.

Представник ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що стверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Вимоги до клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів встановлені ч. 2 ст. 160 КПК України.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 160 КПК України у клопотанні про тимчасовий доступ до речей і документів зазначаються:

1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання;

2) правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати;

4) підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи;

5) значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні;

6) можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю;

7) обґрунтування необхідності вилучення речей і оригіналів або копій документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи:

1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи;

2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні;

3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Положеннями ч. ч. 3, 4, 5 ст. 132 КПК України встановлено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, зокрема, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування таких заходів, та може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням, а для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний враховувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, та до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема є: відомості про стан рахунків клієнтів, у тому числі стан кореспондентських рахунків банків у ІНФОРМАЦІЯ_7 ; операції які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійсненні ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банків та клієнтів; інформація про організаційно правову структуру юридичної особи клієнта, її керівників, напрями діяльності.

Слідчий суддя встановив, що подане слідчим клопотання не відповідає вимогам ч. 2 ст. 160 КПК України та загальним правилам застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що передбачені ст. 132 КПК України, а саме:

- у клопотанні не зазначено підстав вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної юридичної особи (ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 »);

- у клопотанні не вказано значення речей і документів до яких слідчий просить надати тимчасовий доступ для встановлення обставин у кримінальному провадженні;

- у клопотанні не вказано про можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах до яких слідчий просить надати тимчасовий доступ, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Також, аналіз норм КПК України свідчить про те, що стороною обвинувачення повинно бути доведено неможливість отримання зазначених у клопотанні документів в інший спосіб, що передбачений ст. 93 КПК України, окрім як звернутися із клопотанням про тимчасовий доступ. Проте, як вбачається із наданих до клопотання матеріалів, сторона обвинувачення не зверталася із відповідними вимогами про надання документів до володільця, жодної процесуальної дії щодо отримання необхідних документів не було проведено, а відтак і не отримано відповіді про неможливість чи навпаки ж надання такого доступу без звернення з відповідним клопотанням до суду.

Крім того, з системи документообігу суду слідує, що старший слідчий ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_3 вже звертався до слідчого судді з аналогічним клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів (справа №287/490/24, провадження №1-кс/287/246/24).

Ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_9 від 08.10.2024 року відмовлено слідчому у задоволенні клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів у межах кримінального провадження № 0000056 від 01.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

При цьому, слідчий у поданому клопотанні не вказує, що він вже звертався до слідчого судді з аналогічним клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів в рамках даного кримінального провадження та не наводить жодних підстав для повторного отримання доступу до інформації, яку слідчий просить отримати.

Також, вирішуючи питання щодо повторного звернення до слідчого судді з указаним клопотанням, слідчий суддя враховує те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України), одним із елементів, якого є принцип правової визначеності, сутність якого зводиться до того, що обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Хоча чинний КПК України не містить загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, така заборона не потребує закріплення у нормах кримінально-процесуального закону, оскільки вона є загальноправовим (конституційним) принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 676/7346/15-к).

Під зловживанням правом в теорії права класично розуміють дії: (1) переважним мотивом яких є заподіяння шкоди; (2) здійснення яких є абсолютно нераціональним з огляду на відсутність будь-якого законного інтересу у здійсненні права, або ж його здійснення завдає шкоди іншому; (3) право реалізується з ціллю, відмінною від тієї, для якої воно існує.

Використання цього інституту прослідковується в практиці ІНФОРМАЦІЯ_10 (далі КСУ), який вказав, що повторне звернення до КСУ тієї самої особи з клопотанням щодо перевірки того самого положення закону України на відповідність тим самим положенням Конституції України, свідчить про зловживання правом на подання конституційної скарги (ухвала Першої колегії суддів Першого сенату КСУ від 09 липня 2018 року № 213-1(І)/2018).

Таким чином, неодноразове звернення слідчого із аналогічними клопотаннями про надання дозволу на тимчасовий доступ може свідчити про зловживання процесуальними правами, а тому слідчий суддя вважає необхідним звернути увагу процесуального керівника у цьому кримінальному провадженні на вказану обставину.

Статтею 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правових позицій Європейського Суду з прав людини будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин або вчинюваного злочину, має бути такою, що може бути перевіреною, та державне обвинувачення повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу (див. серед інших §§ 38 - 42 рішення у справі Баннікова проти Росії; § 90 рішення у справі Веселов та інші проти Росії; § 49 рішення у справі Ванян проти Росії; § 134 рішення у справі Ванян проти Росії; § 36 рішення у справі Малінінос проти Литви).

Враховуючи наведене вище, слідчий суддя дійшов висновку про те, що подане слідчим клопотання не відповідає вимогам ст. 160 КПК України, слідчий на основі належних і допустимих доказів не довів наявність достатніх підстав вважати, що мають місце обставини, передбачені п. 3 ч. 3 ст.132 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 131, 132, 159, 160, 162-166 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів у межах кримінального провадження № 0000056 від 01.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1