ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/443/24
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000067 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 29 липня 2024 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29 липня 2024 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком до 29 вересня 2024 року включно.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду від 29.07.2024 року , обрати інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вказує, що ухвала суду постановлена з порушенням кримінального процесуального кодексу, Конституції України, Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

В порушення вимог ст. 196 КПК ухвала суду не містить інформації про суть кримінального правопорушення, не містить обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК та докази, які обґрунтовують існування ризиків.

Суд посилається на ухвали суду , які відсутні у матеріалах провадження про обрання запобіжного заходу і продовження тримання під вартою та зазначає, що ризики не відпали і не зменшилися.

Ухвалою суду продовжено строк тримання під вартою з 29.07.2024 по 29.09.2024, тобто на 63 дні.

Суд не врахував, що законодавець побудував норму ч. 3 ст. 331 КПК як загальну норму, яка відноситься до усіх запобіжних заходів, передбачених КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК, яка спеціальною нормою, яка відноситься виключно до обрання або продовження тримання під вартою. строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Тому продовження строку тримання під вартою понад 60 днів вважає протиправним.

Позиції учасників.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Адвокат ОСОБА_8 направив заяву , в якій просить розгляд скарги здійснити за його відсутності у зв`язку із зайнятістю в іншій справі. Вимоги апеляційної скарги підтримує.

Прокурор частково погодився із доводами апеляційного скарги , в частині неправильного обчислення строку , на який продовжено запобіжний захід. В іншій частині доводи апеляційної скарги апеляційної скарги вважає необґрунтованими.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи заяву захисника та позицію обвинуваченого, який не заперечував проти проведення розгляду його апеляційної скарги за відсутності захисника, судове засідання проведено за відсутності захисника відповідно до положень ч.4 ст. 422-1, ч .4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви Суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ч. 2,3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вбачається, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000067 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Прокурор подав клопотання , в якому необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 строком на 60 днів без визначення розміру застави, обґрунтував тим, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та продовженням існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.07.2024 року ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29.09.2024 року включно.

Як видно із ухвали, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 суд виходив із того, що продовжують існувати ризики, які передбачені

п. 1, 3, 5 ч. ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого злочину, а й суспільну небезпечність інкримінованого злочину та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для висновку про продовження існування встановлених ризиків та прийняття рішення про необхідність продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не здатен запобігти існуючим ризикам на цій стадії судового провадження.

Доводи апеляційної скарги такі висновки суду не спростовують.

Застосування (продовження) запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Рішення про застосування (продовження) одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Як видно, ОСОБА_7 обвинувачується, у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки воно свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Колегія судів вважає обґрунтованими висновки суду про продовження існування ризику переховування від суду.

Зважаючи на те, що судовий розгляд не закінчений, тому є вірогідним продовження існування ризику впливу на свідків.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про продовження існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину спрямованого проти національної безпеки України, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України.

Встановлені на стадії застосування запобіжного заходу ризики зі сплином часу зменшуються, разом із тим вони ще є достатньо суттєвими на даній стадії кримінального провадження, що дає дійти висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе запобігти існуючим ризикам, що в свою чергу буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до приписів ч. 3, 4 ст. 183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не при продовженні строку його застосування.

Суд в ухвалі навів висновки щодо питань, які підлягають вирішенню при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Апелянт не вказує, які саме обставини залишилися поза увагою суду при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу .

Посилань на те що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися істотні зміни, які б давали підстави для висновку про зменшення чи нівелювання існуючих ризиків на день постановлення оскарженої ухвали, апеляційна скарга не містить.

Посилання обвинуваченого на положення ст. 196 КПК України не є релевантними, оскільки ст. 196 КПК містить вимоги щодо ухвали про застосування запобіжного заходу, тоді як предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про продовження строку дії запобіжного заходу, а не про його застосування.

За приписами ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

У клопотанні прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого на 60 днів.

Постановляючи ухвалу від 29 липня 2024 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 суд визначив термін дії ухвали до 29.09.2024 року включно, тобто на 63 дні, тим самим залишив поза увагою положення ч. 1 ст. 197 КПК України, не вийшов за межі клопотання прокурора , оскільки прокурор у клопотанні просив продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , проте допустився помилки при обчисленні строку дії ухвали про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали, зважаючи на те, що відповідно до положень ч. 3 ст. 407 КПК не передбачено можливість апеляційним судом ухвалювати рішення про зміну ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід задовольнити частково, а ухвала суду з підстав визначених ч. 1 ст. 412, п. 3 ч.1. ст. 409 , ч. 3 ст. 407 КПК підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою строк тримання ОСОБА_7 має бути продовжений на 60 днів, які обчислювати з 29.07.2024 року, тобто до 26 вересня 2024 року включно.

Клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 412 ,419, 422-1, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 29 липня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 29.09.2024 року включно.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити до 26.09.2024 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4