Провадження №11-кп/801/338/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці апеляційну скаргу зі змінами, доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2023 року у кримінальному провадженні № 00005000 від 10.11.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Селище Тиврівського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, з середньою освітою, українця, громадянина України,

раніше судимого:

20.09.2022 Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2023 року змінити, за ч.1 ст. 309 КК України призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та за сукупністю вироків призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі та штрафу однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зупинити звернення до виконання вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.23 року відносно ОСОБА_7 до розгляду апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2023 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, застосувавши ч.4 ст. 309 КК України.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України і призначено йому покарання у виді двох років обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 20.09.2022 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з дня затримання на виконання вироку.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальний проступок за наступних обставин.

ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, всупереч Законом України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», у невстановлений досудовим розслідуванням час 09.11.2023, перебуваючи поблизу лісосмуги по вул. Синьоводській у м. Вінниці, помітив на землі поліетиленовий згорток зеленого кольору та, усвідомлюючи, що в ньому знаходиться психотропна речовина, обіг якої обмежено - амфетамін, взяв даний згорток та поклав його до лівої кишені своєї куртки, таким чином, незаконно придбав психотропну речовину обіг, якої обмежено - амфетамін та почав незаконно її зберігати при собі без мети збуту.

У подальшому, до відділу поліції № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області 09.11.2023 надійшло повідомлення оперуповноваженого відділу поліції № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про те, що 09.11.2023 близько 15:48 год. під час відпрацювання території обслуговування поблизу буд. 241 по вул. Синьоводській у м. Вінниці зупинено ОСОБА_7 , який на запитання працівників поліції про наявність у нього заборонених речовин, усвідомлюючи, що його дії, спрямовані на зберігання психотропних речовин, будуть викриті, повідомив, що зберігає при собі поліетиленовий згорток із забороненою речовиною.

При виїзді слідчо-оперативної групи, у ході проведення огляду місця події поблизу буд. 243-В по вул. Синьоводській у м. Вінниці 09.11.2023 у період часу з 16:50 год. по 16:56 год. в присутності двох понятих, ОСОБА_7 добровільно дістав із лівої кишені своєї куртки та видав працівникам поліції поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною, обмотаний в клейку стрічку зеленого кольору, який було вилучено та поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України Слідче Управління» № PSP1187752 та направлено на проведення експертизи.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/102-23/19917-НЗПРАП від 15.11.2023 надана на експертизу порошкоподібна речовина містить у своєму складі психотропну речовину - амфетамін. Амфетамін відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено. В порошкоподібній речовині, масою 0,6372 г, маса амфетаміну становить 0,4458 г.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 мотивовано тим, що вирок суду першої інстанції щодо нього є суворим, таким, що не відповідає обставинам справи та його особі. Вважає, що суд призначив йому покарання в порушення вимог ст. 50 КК України.

Наявність пом`якшуючих покарання обставин - щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також відсутність заподіяної шкоди суспільству є підставою для застосування відносно нього мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 309 КК України.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 зі змінами та доповненнями мотивовано тим, що після вчинення кримінального проступку обвинувачений ОСОБА_7 добровільно звернувся до медичного закладу КНП «Центр терапії залежності «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» та в період часу з 06.02.2024 по 16.02.2024 пройшов стаціонарне лікування з діагнозом «Розлад психіки та поведінки внаслідок вживання ПАР (амфетамін, конопля)». Таким чином є підстави для застосування відносно ОСОБА_7 вимоги ч.4 ст. 309 КК України та звільнення від кримінальної відповідальності.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 подав заяву, в якій вказав, що підтримує апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 зі змінами та доповненнями, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, застосувавши ч.4 ст. 309 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні вимоги, прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти їх задоволення, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що в задоволенні апеляційних скарг сторони захисту слід відмовити.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями захисник ОСОБА_6 просить звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, застосувавши ч.4 ст. 309 КК України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При цьому вказана норма права є імперативною та не дозволяє судам встановлювати додаткові, не визначені нею обставини для її застосування.

Таким чином, встановлення цих обставин є достатнім для ухвалення рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК.

Разом з цим, для правильного застосування судом цієї норми права необхідно керуватися й положеннями Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР (далі-Закон), який містить дефініції таких понять:

добровільне лікування - лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника;

наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною;

зловживання наркотичними засобами або психотропними речовинами - умисне систематичне незаконне вживання наркотичних засобів або психотропних речовин;

особа, хвора на наркоманію, - особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія»;

медичне обстеження - обстеження особи в стаціонарних умовах з метою встановлення діагнозу «наркоманія».

Норма ч. 4 ст. 309 КК за своїм характером є заохочувальною.

Суд апеляційної інстанції, доводи сторони захисту щодо звільнення ОСОБА_7 на підставі ч.4 ст. 309 КК України вважає необгрунтованими.

Дійсно згідно довідки № 57 від 16.02.2024 року КНП « Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради ОСОБА_7 в період часу з 06.02.2024 року по 16.06.2024 року пройшов стаціонарне лікування, діагноз «Розлад психіки та поведінки внаслідок вживання ПАР (амфітамін, конопля), що також підтверджується повідомленням КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради № 1/1-96 від 22.02.2024 року.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що звернувся до КНП « Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради з метою добровільно пройти курс лікування, чому раніше не звертався до 06.02.2024 року не зміг пояснити.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі від 29.11.2021 року справа №357/11205/19 добровільним в контексті ч. 4 ст. 309 КК слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу, яке здійснюється за її особистою згодою, або згодою законного представника, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні.

Для застосування цієї норми попередній факт перебування особи на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, не є визначальним, оскільки факт захворювання на наркоманію у такої особи може бути встановлено вперше.

Те, що ОСОБА_7 добровільно звернувся до лікувального закладу і пройшов курс лікування від наркоманії з 06.02.2024 року по 16.06.2024 року, тобто після ухвалення 18.12.2023 року рішення судом першої інстанції,не є підставою для застосування ч.4 ст. 309 КК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що згідно довідки КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» № 3746 від 10.11.2023 року ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні не перебував, за медичною допомогою не звертався, згідно довідки КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» № 29/8838 від 15.11.2023 на лікуванні не перебував та за медичною, неврологічною та нейрохірургічною допомогою не звертався, згідно довідки КНП «Гніванська міська лікарня» № 100 від 21.11.2023 на амбулаторному лікуванні у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, що ставить під сумнів потребу в лікуванні від наркоманії.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання скарг на поведінку ОСОБА_7 від правоохоронних органів та сусідів не надходило, відповідно до довідки КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» № 796 від 10.11.2023 року 10.11.2023 перебував у стані наркотичного сп`яніння внаслідок вживання канабісу, амфетаміну, обставину, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання щире каяття, обставину, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, рецидив злочинів та дійшов висновку, що покарання у вигляді обмеження волі досягне мети покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання та не вбачає підстав для зміни покарання.

З урахуванням викладеного, суд вважає рішення суду законним, обгрунтованим, належним чином умотивованим.

Підстави для зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 414, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційної скарги з доповненнями та змінами захисника ОСОБА_6 .

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2023 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4