Дата документу 31.07.2024
Справа № 334/5894/24
Провадження № 1-кп/334/611/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,

установив:

22.07.2024 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, внесеному в ЄРДР за № 0001075 від 31.05.2024 року, відносно ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 22.07.2024 року призначене підготовче засідання у справі.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Клопотання обґрунтоване тим, що встановлена наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватись від слідства, а також вчинити інше правопорушення.

Захисник та обвинувачений у судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання, вказавши на те, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки (цивільну дружину та малолітню доньку), а відтак переховуватись від слідства не буде. А ризик вчинення інших кримінальних правопорушень базується виключно на припущеннях прокурора.

Заслухавши думки учасників провадження та оцінивши надані докази, суд дійшов до таких висновків.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положення чинного Кримінального процесуального кодексу України вказують, що важливим елементом при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а і ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення про обрання запобіжного заходу вони не зменшилися або з`явилися нові (стаття 199 КПК України). Доведення таких обставин покладається на слідчого, прокурора.

Суд враховує, що пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, передбачених законом і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Луценко проти України» від 3 липня 2012 року зазначив, що однією з вимог пункту 3 статті 5 Конвенції є те, що судовий контроль за триманням під вартою має бути автоматичним. Пункт 4 статті 5 Конвенції передбачає право осіб, яких затримано або взято під варту, на перегляд процесуальних і матеріально-правових умов, які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення їх свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання, та легітимність мети, з якою особу затримано та потім узято під варту (пункт 95).

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (правова позиція Європейського суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови» (пункт 59)).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Ураховуючи наявність в обвинуваченого постійного житла, родини та малолітньої дитини суд вважає, що ці фактори у сукупності свідчать про мінімальний ризик втечі обвинуваченого та його майбутні намагання переховуватись від суду.

При цьому суд вважає, що твердження прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи особи обвинуваченого, відсутність постійного місця роботи, обґрунтованим, але на переконання суду запобігти йому (названому ризику) можливо із застосуванням більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст. 183, 314, 331, 371, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Змінити обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися із м. Запоріжжя без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні.

Доставити ОСОБА_4 до місця проживання і звільнити з-під варти.

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань. В разі невиконання зазначених обов`язків щодо нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Термін дії ухвали в частині обрання запобіжного заходу закінчується 30 вересня 2024 року (включно).

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 31.07.2024 року.

Повний текст ухвали складено та підписано 31.07.2024 року.

Суддя ОСОБА_1