У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000298, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 16 травня 2024 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 16 травня 2024 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України і йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Ухвалено, строк покарання ОСОБА_5 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Ухвалено, стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення експертного дослідження в сумі 11 472 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить пом`якшити призначене ОСОБА_5 покарання до 200 годин громадських робіт.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 зауважує, що з матеріалів даної справи вбачається, що постановою суду ОСОБА_5 лише один раз визнавався винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та відносно нього застосовувалось стягнення у виді адміністративного арешту на строк 5 діб.

Санкція статті інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбачає і інші альтернативні покарання: у т.ч. обмеження волі, однак, суд першої інстанції фактично призначив максимальний вид покарання, в межах санкції статті, що не відповідає вимогам чинного законодавства та характеру вчиненого злочину. Оскільки, з урахуванням наявних характеристик та обставин справи, суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_5 менш суворе покарання.

Разом з тим, звертає увагу суду на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, зокрема, показань свідків, які б підтвердили вину ОСОБА_5 у вчинення умисного та систематичного домашнього насильства.

Так, з висновку експерта від 20.10.2023 р. вбачається, що «ситуація здійснення домашнього насильства є психотравмуючою для потерпілої ОСОБА_9 . У потерпілої ОСОБА_9 є зміни в емоційному стані, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню та виникли внаслідок насилля в сім`ї». Однак, лише сам по собі висновок експерта в даній справі не стверджує про погіршення стану здоров`я потерпілої.

Як відомо, ОСОБА_9 наразі працює, на обліку у психіатра не перебуває. Іншими докази, які б підтверджували важкий психологічний стан ОСОБА_9 та погіршення стану здоров`я матеріали справи не містять. У матеріалах провадження є лише показання самої потерпілої ОСОБА_9 щодо її приниження, постійних лайок з колишнім чоловіком ОСОБА_5 , в результаті чого потерпіла не може спати, їсти, має головні болі, страх, але слідчими діями та судовим розглядом не доведено в чому саме полягало психологічне насильство відносно потерпілою та причинний зв`язок. Саме по собі погане ставлення між колишнім подружжям та постійні сперечання не можуть бути основним доказом погіршення здоров`я ОСОБА_9 , що призвело до погіршення її життя.

Крім того, матеріали справи не містять доказів систематичного характеру вчинення правопорушення ОСОБА_10 відносно колишньої дружини та причинного зв`язку з її самопочуттям.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_5 в період часу з 03.07.2023 р. по 29.07.2023 р., в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, систематично вчиняв дії психологічного насильства по відношенню до своєї колишньої дружини ОСОБА_9 за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зокрема, 03.07.2023 р. близько 19.55 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_5 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом висловлення образ грубою нецензурною лайкою, погрози застосування фізичної розправи, внаслідок чого могла бути спричинена шкода психічному здоров`ю потерпілої. За вищевказані протиправні дії відносно ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

29.07.2023 р. близько 22.55 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_5 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом висловлення образ грубою нецензурною лайкою, погрози застосування фізичної розправи, внаслідок чого могла бути спричинена шкода психічному здоров`ю потерпілої. За вищевказані протиправні дії відносно ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За вищевказані протиправні дії постановою Баштанського районного суду Миколаївської області від 14.08.2023 р. ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України та відносно нього застосовано стягнення у виді адміністративного арешту на строк 5 діб.

Як вбачається із вказаного, кожного разу окремо, а саме 03.07.2023 р. приблизно 19.55 год. та 29.07.2023 р. приблизно 22.50 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 на ґрунті особистих неприязних відносин, провокував словесний конфлікт, в ході якого, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, вчинював відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_9 психологічне насильство у вигляді нецензурної лайки в її бік, приниженні гідності останньої, погрозах застосування фізичної розправи, тому ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України домашнього насильства відносно ОСОБА_9 , що з огляду на кількість вчинених правопорушень впродовж певного періоду виразилось в систематичному домашньому насиллі психологічного характеру ОСОБА_5 по відношенню до своєї колишньої дружини ОСОБА_9 .

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 призвів до виникнення у потерпілої стану дискомфорту, викликав у неї почуття образи, приниження, спричинив їй емоційну невпевненість та завдав шкоду її психічному здоров`ю у формі тривоги, страху за себе, приниження, психологічних страждань.

Внаслідок умисного систематичного вчинення психологічного насильства ОСОБА_5 спричинив шкоду психічному здоров`ю своєї колишньої дружини ОСОБА_9 , що виразились у змінах її в емоційному стані, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню та виникли внаслідок насильства в сім`ї.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, як умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, байдуже ставиться до вчиненого. Встановлена відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Також судом врахована досудова доповідь органу пробації щодо можливості виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк, думки прокурора та потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, доводи сторони захисту на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_5 судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Викладені у вироку висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні за ст. 126-1 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами та учасниками кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряються.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 фактично зводиться до того, що суд першої інстанції призначив покарання, яке, на думку захисника, є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, за апеляційною скаргою захисника, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Загальні засади призначення покарання зобов`язують суд мотивувати у вироку призначене покарання і вимагають, щоб були наведені підстави обрання судом його відповідної міри. При цьому суд може посилатися у вироку лише на ті обставини, які були предметом дослідження і підтверджені в судовому засіданні.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02.11.2004 р., окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 р. у справі № 759/5339/19, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 р.), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 р.) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 р.) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, байдуже ставиться до вчиненого. Встановив відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

За наявності сукупності цих обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим ОСОБА_5 не можливе без позбавлення його волі.

Інші доводи апеляційної скарги захисника про неналежне врахування судом при призначенні обвинуваченому покарання наслідків вчиненого обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, апеляційний суд визнає безпідставними й до уваги не приймає, оскільки вони були належним чином враховані судом першої інстанції та дали суду право призначити обвинуваченому покарання у межах, передбачених санкцією ст. 126-1 КК України.

Наведене свідчить про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 за ст. 126-1 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк один рік відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і підстав призначення ОСОБА_5 менш суворого ніж призначено судом першої інстанції, на думку апеляційного суду, не має.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 16 травня 2024 року відносно ОСОБА_5 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3