Провадження № 1-кс/202/8040/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

22 листопада 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурор ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна, яке подане у кримінальному провадженні № 0001136 від 25.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 звернувся з погодженим із прокурором клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, тимчасово вилучене 21.11.2024 під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон «іРhone 13 ProMax» імеі НОМЕР_1 з сім карткою НОМЕР_2 , в корпусі білого кольору, грошові кошти в сумі 13 700 грн., а також предмет, схожий на мисливську вогнепальну рушницю № НОМЕР_3 .

Заборонити будь-яким особам користування, відчуження та розпорядження вказаним майном.

В обґрунтування свого клопотання слідчий посилається на те, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001136 від 25.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за фактом крадіжки майна ТОВ «Агро-Овен», вчиненої повторно групою осіб в умовах воєнного стану.

У цьому кримінальному провадженні 21.11.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

21.11.2024 на підставі ухвали слідчого судді проведений обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час обшуку були вилучені мобільний телефон «іРhone 13 ProMax», грошові кошти в сумі 13 700 грн., предмет, схожий на мисливську вогнепальну рушницю № НОМЕР_3 .

Постановою слідчого вилучені речі визнані речовими доказами.

Зокрема слідчий вважає, що грошові кошти отримані від продажу викраденого комбікорму.

На думку слідчого, існують ризики знищення чи перетворення речових доказів.

Отже, з метою збереження речових доказів, а також спеціальної конфіскації слідчий просить накласти арешт на майно, яке було вилучено під час обшуку.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні з клопотанням слідчого погодилися частково, заперечували проти арешту грошових коштів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного:

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001136 від 25.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в якому повідомлено про підозру ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді від 29 жовтня 2024 року був наданий дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення мобільних телефонів, сім-карт, комп`ютерної техніки, флеш-накопичувачів, інших носіїв електронної інформації, документів, блокнотів, чорнових записів, в яких міститься інформація про вчинення злочину, банківських карток, комбікорму.

21.11.2024 року був проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено мобільний телефон «іРhone 13 ProMax» імеі НОМЕР_1 з сім карткою НОМЕР_2 , в корпусі білого кольору, грошові кошти в сумі 13 700 грн., а також предмет, схожий на мисливську вогнепальну рушницю № НОМЕР_3 .

Постановою слідчого від 21 листопада 2024 року вилучені речі визнані речовими доказами.

При вирішенні питання про арешт цього майна слідчий суддя виходить із того, що відповідно до статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За змістом частини 3 статті 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження можуть бути застосовані, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з частиною 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України (частина 4 статті 170 КПК України).

Статтею 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням судуу власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого, зокрема статтею 310 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується на підставі: 1) обвинувального вироку суду; 2) ухвали суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру; 4) ухвали суду про застосування примусових заходів виховного характеру.

Частиною 1 статті 96-2 КК України передбачено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з частиною 1 статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Звертаючись із клопотанням про арешт майна, слідчий як на підставу арешту майна, вилученого під час обшуку, посилається на необхідність забезпечення збереження речових доказів та застосування спеціальної конфіскації.

Оцінюючи підстави для арешту майна, слідчий суддя вважає доведеним, що був вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки це підтверджується протоколом допиту представника потерпілого, протоколами про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Також слідчий суддя вважає, що на цьому етапі досудового розслідування наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучений у ОСОБА_4 мобільний телефон може містити відомості, які, в свою чергу, можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, вилучені грошові кошти можуть бути отримані від продажу майна, отриманого внаслідок вчинення злочину, оскільки ОСОБА_4 доказів законності походження грошових коштів не надав.

Слідчий суддя вважає, що існує загроза приховування, знищення, перетворення, відчуження речових доказів, оскільки ОСОБА_4 як особа, якій повідомлено у вчиненні тяжкого злочину, заінтересований у результатах цього кримінального провадження.

Тому, на переконання слідчого судді, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника вилучених під час обшуку речей як накладення арешту, з огляду на те, що арешт пов`язаний із здійсненням розслідування тяжкого злочину, вилучені речі мають значення речових доказів, арешт носить тимчасовий характер.

Щодо накладення арешту на предмет, схожий на мисливську вогнепальну рушницю № НОМЕР_3 , то слідчий суддя відзначає, що вона не має значення речового доказу у кримінальному провадженні, яке було розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 263 КК України, слідчим до ЄРДР не внесені та досудове розслідування за фактом незаконного зберігання зброї на час розгляду клопотання слідчого не розпочате.

При цьому слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до частини 7 статті 236 КПК України під час обшуку предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Отже, предмети, які вилучені законом з обігу, можуть вилучатися без ухвали слідчого судді та не належать до тимчасово вилученого майна, а тому не потребують арешту.

Враховуючи вищенаведене, клопотання слідчого необхідно задовольнити частково, наклавши арешт на майно, яке вилучене під час обшуку 21.11.2024 за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «іРhone 13 ProMax» імеі НОМЕР_4 , НОМЕР_5 з сім-карткою НОМЕР_2 в корпусі білого кольору, та грошові кошти в сумі 13700 (тринадцять тисяч сімсот) грн., шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Керуючись ст. ст. 131-132, 169, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на мобільний телефон «іРhone 13 ProMax» імеі НОМЕР_4 , НОМЕР_5 з сім-карткою НОМЕР_2 в корпусі білого кольору, грошові кошти в сумі 13700 (тринадцять тисяч сімсот) грн., які були вилучені під час обшуку 21.11.2024 за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

В іншій частині клопотання відмовити.

Роз`яснити, що арешт майна може бути скасований в порядку, визначеному статтею 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_7