Справа № 752/9079/24
Провадження по справі № 1-кс/752/3569/24
У Х В А Л А

імегнем України

"01" травня 2024 р. слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі: власника майна - ОСОБА_3 , представника власника майна - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва клопотання старшого слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001386 від 11.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.350 КК України,-

встановив:

29 квітня 2024 старший слідчий СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , звернулася до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0001386 від 11.04.2024, яке вилучено під огляд місця події, а саме - транспортного засобу марки «INFINITI», моделі «Q50», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та ключів від нього, що належать ОСОБА_3 .

Вказані речі і майно визнані речовими доказами, тому слідча просить накласти арешт з метою збереження вказаних предметів, як речових доказів.

У судове засідання слідча не з`явилася. Подалав до суду заяву про розгляд вищезазначеного клопотання без її участі.

Власник майна та його представник заперечували проти накладення арешту, посилаючись на те, що вилучений автомобіль та ключі від нього не є знаряддям вчинення злочину та не містить на собі слідів його вчинення.

Розглянувши клопотання, дослідивши додані до нього додатки у виді копій матеріалів досудового розслідування, надавши оцінку відомостям, що у них містяться, вислухавши власника майна та його представника, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Розгляд даного клопотання належить до повноважень слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва відповідно до положень п. 1 ч.2 ст. 132 КПК України. Клопотання про арешт майна подане з дотриманням строку, передбаченого ч.5 ст. 171 КПК України.

Так, зі змісту клопотання встановлено, що слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001386 від 28.04.2024.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено, що 27.04.2024 приблизно о 16 год головні спеціалісти-інспектори з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час виконання службових обов`язків, поряд із узбіччям асфальтної дороги, неподалік будинку АДРЕСА_1 , виявили, транспортний засіб марки «INFINITI», моделі «Q50», н.з. НОМЕР_2 , припаркований під знаком 3.34 «зупинка заборонена», у зв`язку з чим ОСОБА_8 , було винесено постанову про порушення правил дорожнього руху, після чого було виписано квитанцію та поміщено її під двірники вказаного автомобіля.

ОСОБА_3 , не погодився з такими діями інспекторів, підійшов до ОСОБА_8 , та став погрожувати останньому заподіянням тілесних ушкоджень, тим самим намагався припинити виконання останнім діяльності службової особи. ОСОБА_10 , незважаючи на погрози ОСОБА_3 , продовжив виконання своїх службових обов`язків, після чого ОСОБА_3 , умисно заподіяв побої головному спеціалісту-інспектору з паркування ОСОБА_8 , а також тілесні ушкодження головному спеціалісту - інспектору ОСОБА_9 , що відбувалося під час виконання ними службової діяльності.

Під огляду місця події, який відбувся 28.04.2024 у період часу з 00 год 28 хв по 00 год 32 хв уздовж дороги між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , було вилучено транспортний засіб марки «INFINITI», моделі «Q50», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та ключі від нього, що належать ОСОБА_3 .

Вказане майно постановою слідчого від 29.04.2024 визнано речовими доказами, оскільки існує ймовірність того, що воно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди тощо.

Орган процесуального керівництва вказує, що необхідність арешту зазначеного майна, обумовлена необхідністю збереження речових доказів, які мають суттєве значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.

Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Наведена засада гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичним позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 КПК, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу.

Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Враховуючи, що слідчий суддя має можливість встановити наявність у кримінальному провадженні певних обставин виключно з матеріалів поданого клопотання, на його ініціатора і покладається відповідний обов`язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається серед іншого з метою збереження речових доказів.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди його вчинення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом.

Так, описана у витягу з ЄРДР фабула кримінального правопорушення у сукупності з відомостями, які містяться матеріалах, які додані до клопотання, вказують на те, що вилучені транспортний засіб марки «INFINITI», моделі «Q50», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та ключі від нього не відповідають зазначеним у ст. 98 КПК України критеріям.

Тобто, органом досудового розслідування не доведено, що вилучений автомобіль і ключі є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України, зберегло на собі сліди його вчинення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуте кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, стороною обвинувачення не наведені правові підстави застосування заходу забезпечення кримінального провадження, що у силу ч. 1 ст. 173 КПК є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Керуючись вимогами ст. 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

Відмовити старшому слідчому СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 у задоволені клопотання про арешт майна - транспортного засобу марки «INFINITI», моделі «Q50» н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0001386 від 11.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.350 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 06.05.2024 о 9 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1