БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №497/2364/24
Провадження №1-кс/497/937/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про розгляд клопотання арешт тимчасово вилученого майна

07.11.24 року м. Болград

Слідчий суддя Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград клопотання слідчого відділення №1 слідчого відділу Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:

31.10.2024 року засобами поштового зв`язку "Нова пошта" № НОМЕР_1 від 30.10.2024 до суду надійшло клопотання слідчого відділення №1 СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна в зв`язку з досудовим розслідуванням по кримінальному провадженню №0000538 від 25.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України (надалі клопотання слідчого), яке фактично на розгляд слідчому судді ОСОБА_1 було передане 06.11.2024 року після виходу з відпустки.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що 23.10.2024 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України за наступних обставин:

25.09.2024 приблизно о 13:00 годині, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , маючи на меті здійснити незаконну порубку деревини, діючи умисно, всупереч встановленому порядку заготівлі лісодеревини, без спеціального дозволу на використання лісових ресурсів (лісорубного квитка або ордера), в порушення вимог ст.ст. 4, 69 Лісового кодексу України, ст. 60 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та порядку спеціального використання лісових ресурсів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України «Про врегулювання питань щодо використання лісових ресурсів» від 23.07.2007 за №761, прибув до захисного лісу, розташованого за координатами 45?58`42.9`` Північної широти та 29?21`30.2`` Східної довготи, на відстані приблизно 1 км в південно-східному напрямку від будинку АДРЕСА_1 , який належить Саратському лісництву Ізмаїльського лісового відділення Філії «Південний лісовий офіс» ДП «Ліси України».

Надалі, перебуваючи у вищезазначеному захисному лісі, діючи з прямим умислом спрямованим на здійснення незаконної порубки деревини з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, самовільно, всупереч установленому порядку заготівлі деревини та другорядних лісових матеріалів, без спеціального дозволу на використання лісових ресурсів (лісорубного або лісового квитка, ордеру), у порушення вимог ст. ст. 4, 69 Лісового кодексу України, ст. 60 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та порядку спеціального використання лісових ресурсів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України «Про врегулювання питань щодо використання лісових ресурсів» від 23.07.2007 за №761, з використанням заздалегідь підготовленої електричної ланцюгову пилу помаранчевого та білого кольору марки «STIHL MSA 140С», здійснив незаконну порубку 5 сироростучих дерев породи акація, до ступеня припинення росту, а саме:

- одне дерево з діаметром пня 32 сантиметрів, вартістю з врахуванням завданої шкоди 9170,78 гривень;

- одне дерево з діаметром пня 35 сантиметрів, вартістю з врахуванням завданої шкоди 11677,02 гривень;

- одне дерево з діаметром пня 38 сантиметрів, вартістю з врахуванням завданої шкоди 11677,02 гривень;

- одне дерево з діаметром пня 42 сантиметрів, вартістю з врахуванням завданої шкоди 14341,56 гривень;

- одне дерево з діаметром пня 45 сантиметрів, вартістю з врахуванням завданої шкоди 17012,38 гривень;

В подальшому, ОСОБА_6 з використанням вказаної електричної ланцюгової пили здійснив їх розпил на колоди, підготувавши вказані дерева для транспортування, тим самим заподіяв істотну шкоду державним інтересам в особі Саратського лісництва Ізмаїльського лісового відділення Філії «Південний лісовий офіс», ДП «Ліси України», на загальну суму 63878 гривень 76 копійок, що у двадцять і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, за правовою кваліфікацією: незаконна порубка дерев у захисних насадженнях, що заподіяло істотну шкоду.

Згідно інформації з Інформаційної системи Національної поліції України ГСЦ АМТ за підозрюваним ОСОБА_6 , зареєстровано автомобіль «VOLKSWAGEN LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, 2002 року випуску, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 01 грудня 2023 року.

На думку слідчого, оскільки ОСОБА_6 своїми діями заподіяв істотну шкоду державним інтересам в особі Саратського лісництва Ізмаїльського лісового відділення Філії «Південний лісовий офіс», ДП «Ліси України», на загальну суму 63878 гривень 76 копійок, що у двадцять і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, то є необхідність в накладенні арешту на майно належне цій особі з метою забезпечення в подальшому цивільного позову.

Слідчий у судове засідання не прибула, в додатку до клопотання наявна заява про розгляд клопотання без її участі, наполягала на задоволенні клопотання (а.с.18).

Особа, власник та володілець майна ОСОБА_6 до суду не з`явився будь-яких заяв та клопотань до суду не надав, сповіщений належним чином про розгляд справи, що підтверджується корінцем повістки про виклик на ім`я ОСОБА_6 (а.с.38).

Розглянувши матеріали поданого клопотання та матеріали кримінального провадження, обставини та підстави наведені в клопотанні, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що Відділенням №1 слідчого відділу Болградського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000538 від 25.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України (а.с.8).

За результатами зібраних доказів 23.10.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 246 КК України КК України (а.с.10-11).

Згідно інформації з Інформаційної системи Національної поліції України ГСЦ АМТ за підозрюваним ОСОБА_6 , зареєстровано автомобіль «VOLKSWAGEN LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, 2002 року випуску, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 01 грудня 2023 року (а.с.16).

Згідно з п.7 ч.2 ст. 131 КПК України одним із способів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

У відповідності до вимог ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 статті 170 КПК передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому також потрібно враховувати положення ч. 3 ст. 132 КПК про те, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчий звертаючись до слідчого судді з даним клопотанням, в його обґрунтування посилається на необхідність забезпечення цивільного позову про відшкодування шкоди, що на його думку є підставою у накладенні арешту на належне підозрюваному ОСОБА_5 майно, розмір вартості якого є розумним та співрозмірним тим збиткам, що завдані неправомірними діями підозрюваного.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя переконався у відсутності на даний час цивільного позову.

Відповідно до ч.6 ст. 170 КПК України …. арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно з ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.

Відповідно до ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт; заборону обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі її передбачення та вказівку на таке майно.

Проте у клопотанні слідчий не навів та не довів наявності будь-яких ризиків із передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, які б свідчили, що належне підозрюваному майно, може бути ним приховано, пошкоджено, зіпсовано, знищено, перетворено або ж відчужено.

Підозра була оголошена ОСОБА_6 ще 23.10.2024 року, а дане клопотання слідчим до суду подано 31.10.2024 року, та за цей період підозрюваний не вживав заходів для будь-якого розпорядження належним йому на праві власності майном.

Також у своєму клопотанні слідчий не зазначає відомостей щодо вартості майна, а саме транспортного засобу, що позбавляє суд можливості визначити розумність та співрозмірність такого виду забезпечення позову (якого до речі не має, а тому взагалі не можливо надати оцінку суті та розміру позовних вимог).

Слідчий суддя звертає також увагу, що санкцією статті 246 ч.1 КК України не передбаченого такого додаткового виду покарання як конфіскація майна.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Частина 1 статті 173 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Прокурором не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, та взагалі наявність цивільного позову з метою забезпечення якого прокурор просить накласти арешт.

Враховуючи вищевказані обставини, вимоги кримінального процесуального закону, що регулюють зазначене питання, а також приймаючи до уваги наведену практику Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволення клопотання прокурора.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.131, 132, 167, 170, 171 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого відділення №1 слідчого відділу Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження №0000538 від 25.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1