Справа № 718/2986/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2024 року місто Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі колегії:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000121 від 14.07.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ставчани Кіцманського району Чернівецької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.357, ч.5 ст.361, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Ставчани Кіцманського району Чернівецької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заставнівського районного суду Чернівецької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч.4 ст.187, п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.357, ч.5 ст.361, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.4 ст.187, п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України.

08.05.2024 прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на те, що ризики переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, які слугували для його обрання, не зменшилися та не зникли, а завершити кримінальне провадження до спливу строку дії запобіжного заходу до 16.05.2024 не можливо. Також зазначив, що інший, більш м`який запобіжний захід наразі не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Потерпіла та її представник адвокат ОСОБА_10 до судового засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували проти клопотання прокурора з огляду не зменшення ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу, просили застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, або визначити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_9 також заперечували проти задоволення клопотання прокурора, з огляду на зменшення ризиків, просили застосувати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу заявлених клопотань, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1-2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу (ч.ч.1, 2 ст.183 КПК України).

Статтею 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання вищевказаними ризикам.

Встановлено, що наразі здійснюється судовий розгляд кримінального провадження.

Ухвалою суду від 06.02.2024 року у кримінальному провадженні призначено судово-психологічну експертизу відносно ОСОБА_5 , висновки якої до теперішнього часу судом не отримані.

Листом від 10.04.2024 року директором експертної установи повідомлено суд про те, що експертиза буде проведена в порядку черговості, у разі незгоди з терміном проведення експертизи, суд вправі відкликати ухвалу, доручити її проведення іншій експертній установі.

Під час обговорення вищевказаного листа пропозиція щодо доручення проведення експертизи іншій експертній установі не знайшла підтримки серед учасників справи.

До того ж, на даний час триває досудове розслідування за заявою ОСОБА_5 за ознаками ст.365 ч.2 КК України за фактом перевищення влади та службових повноважень поліцейськими під час здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

За вищевикладених обставин, завершити судовий розгляд до спливу раніше продовженого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ухвалою суду від 18.03.2024 запобіжного заходу не представляється можливим.

Отже, на даний час наявні підстави для вирішення питання доцільності продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених на підставі ст.331 КПК України.

При вирішенні клопотань прокурора суд виходить із сутності пред`явленого обвинувачення, тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, міцності їх соціальних зв`язків, наявності у них постійного місця роботи або навчання, їх репутації, майнового стану, наявності попередніх судимостей, наявності повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, ризику повторення протиправної поведінки тощо.

Як зазначалося, ОСОБА_5 ОСОБА_6 обвинувачується в розбійному нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, з проникнення у житло, в умисному вбивстві двох осіб, вчинених групою осіб з корисливих мотивів, що є особливо тяжкими злочинами проти власності та проти життя та здоров`я людини, що характеризуються суспільною небезпечністю та передбачають покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Крім цього ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, спрямованих на заволодіння майном потерпілої в умовах воєнного стану, однин з яких також є особливо тяжким.

Отже, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кількох особливо тяжких злочинів, що характеризуються суспільною небезпечністю та загрожують особам, у разі визнання їх винуватими покаранням у виді позбавленні волі на тривалий строк.

Крім того, обвинувачені, будучи родичами та членами родини окрім не мають міцних соціальних зв`язків: не перебувають у шлюбі, не працювали, не навчалися, не мають родичів, окрім ОСОБА_5 , якій самостійно виховував малолітнього сина, але й це виступило стримуючим фактором в його поведінці.

Дослідженням даних про особу обвинувачених, також встановлено, що обидва обвинувачених раніше не судимі, проживали за однією адресою, мали задовільну репутацію.

За практикою Європейського суду з прав людини, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (справа «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Тобто ризик переховування від суду має оцінюватися не тільки в контексті ймовірності суворого покарання обвинувачених за наслідками розгляду кримінального провадження, а з урахуванням даних, що характеризують особи обвинувачених, способу їх життя, сталості соціальних зв`язків.

Виходячи з сутності обвинувачення, тяжкості покарання, яке загрожуватиме обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, корисливості мотивів всіх інкримінованих злочинів, відсутність у обвинувачених постійного джерела доходу, ризик того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення з корисливих мотивів продовжує існувати.

Враховуючи викладене, а саме кількість та тяжкість інкримінованих обвинуваченим злочинів, їх суспільну небезпечність, а також виходячи з сукупності обставин, що характеризують особи обвинувачених, суд приходить до переконання, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, наведеним прокурором у клопотанні. Саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні. А тому клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Крім того, особлива тяжкість деяких злочинів виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (справа «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року).

Отже, таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи сторони захисту, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинувачених, судом під час розгляду клопотання не встановлені.

Наведені прокурором ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, є обґрунтованими, об`єктивно існують та можуть бути реалізовані обвинуваченими без застосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

А тому, подальше тримання обвинуваченим під вартою є виправданим.

Обставини, які б унеможливлювали продовження раніше застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні.

Також відсутні підстави для визначення розмірі застави як умови звільнення обвинувачених з-під варти, бо злочини, в яких обвинувачуються ОСОБА_5 .. ОСОБА_6 , вчиненні із застосуванням насильства та спричинили загибель людей.

За таких обставин, з урахуванням обґрунтованості клопотань прокурора, існують підстави для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 . ОСОБА_6 під вартою, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.177,178,183,193,194,196,197,205,331, 369-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 06.07.2024 включно.

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 06.07.2024 включно.

Копію ухвали після проголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченим, захисникам та направити для виконання начальнику ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор», де утримуються обвинувачені.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Чернівецького апеляційного суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1 .

Судді ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3