Ухвала

іменем України

01 квітня 2024 року

м. Київ

справа №607/17939/23

провадження № 51-1677 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про надання можливості ознайомитись із матеріалами судового провадження №607/17939/23.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2024 року, відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України.

ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції, при прийнятті рішення про відмову у відкритті провадження, вказано на неможливість оскарження рішення слідчого судді місцевого суду в апеляційному порядку, водночас, слідчим суддею, в оскаржуваній ухвалі вказано, що рішення про відмову у задоволенні його заяви може бути оскаржене протягом п`яти днів до суду апеляційної інстанції. Вказує, що апеляційна скарга подана ним у строк, вказаний слідчим суддею в ухвалі, а тому, вважає, що суд апеляційної інстанції, постановляючи рішення про відмову у відкритті провадження, порушив його право на доступ до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках -на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначені норми Конституції України а також кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Такіобмеження повинні переслідувати легітимну мету та зберігати розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення ЄСПЛ у справах «Мушта проти України», заява № 8863/06, п. 37; «Kreuz v. Poland», заява № 28249/95, п. 53; «Golder v. the United Kingdom», заява № 4451/70, п. 38, «Stanev v. Bulgaria», заява № 36760/06, п.п. 229-230).

За таких обставин наявність визначених у законі обмежень щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Суддя апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді, дійшов висновку, що зазначена ухвала апеляційному оскарженню не підлягає, та з наведеним погоджується і колегія суддів Верховного суду з огляду на таке.

Зокрема, з огляду на зміст положень передбачених ч. 1 ст. 306 КПК України, які регулюють порядок розгляду слідчим суддею скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, правила розгляду яких врегульовані статтями 318-380 КПК України, а також враховуючи приписи ст. 60 КПК України, які визначають права заявника, та ч. 3 ст. 376 КПК України, яка регулює права учасників визначених зазначеною нормою, питання щодо можливості ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, в межах прав конкретно визначеного кола суб`єктів кримінального процесуального закону, та, з огляду на зазначене, відповідної процедури, фактично врегульовано КПК.

За таких обставин, вирішення клопотання про ознайомлення матеріалами судового провадження за заявою в судовому засіданні, в цілому не свідчить про вирішення цього питання поза межами процедури, яка охоплюється вищезазначеними положеннями КПК України, якими визначено конкретних учасників правовідносин, та межі, в яких вони мають таке право.

При цьому, колегія суддів враховує висновок, наведений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 31 травня 2021 року (справа №646/3986/19), відповідно до якого:

«Серед усіх рішень слідчого судді, можливість ухвалення яких прямо не передбачена КПК у межах відповідних регламентованих цим Кодексом процедур, слід виокремлювати дві групи рішень:

- ухвалені поза межами процедури, передбаченої КПК (з питань, процедура вирішення яких слідчим суддею не передбачена КПК);

- ухвалені в межах передбаченої КПК процедури із застосуванням положень ч. 6 ст.9 КПК та загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

При вирішенні питання щодо апеляційного оскарження рішень слідчого судді, ухвалених у межах передбаченої КПК процедури із застосуванням положень ч. 6 ст.9 КПК та загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 цього Кодексу, слід виходити насамперед із сутнісного критерію, визначально закладеного законодавцем при визначенні кола ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню.».

Водночас, у наведеному випадку, постановлення слідчим суддею ухвали про відмову у задоволенні заяви про ознайомлення з матеріалами судового провадження, не призводить ні до встановлення обмежень конституційних прав особи, ні до неможливості оскарження вже встановлених правообмежень, ані до перешкоджання здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому, а тому така ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

При цьому, частиною 3 статті 307 КПК України та положеннями ст. 309 КПК України передбачено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, до яких рішення слідчого судді про відмову у задоволенні заяви про ознайомлення з матеріалами судового провадження не входить, у зв`язку із чим, посилання судді апеляційної інстанції на положення ст. 307, 309 КПК України, є в цілому обґрунтованими та вмотивованими.

Підсумовуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, зазначивши в своїй ухвалі підстави прийняття такого рішення.

З огляду на викладене вище, доводи касаційної скарги про те, що в ухвалі слідчого судді зазначено про можливість її оскарження, не спростовує законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга заявника не містить доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року, слід відмовити.

При цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 430 КПК України, суддя-доповідач протягом 10 днів після відкриття провадження вирішує заявлені клопотання.

Водночас, враховуючи те, що колегією не встановлено підстав для відкриття касаційного провадження за даною касаційною скаргою, відсутні підстави для вирішення клопотань ОСОБА_4 про призначення йому захисника та розгляду касаційної скарги в режимі відеоконференції.

Керуючись частинами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3