ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/439/24 Справа № 705/1075/24 Категорія: ст.537,539 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

представника ДУ «Старобабанівська

виправна колонія (№92)» ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 квітня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

в с т а н о в и л а :

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, оскільки він відбув 2/3 строку покарання та має право на застосування відносно нього вимог ст. 81 КК України.

05.04.2024 ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення мотивуючи тим, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів виправлення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, вважаючи її незаконною, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями та просив скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.04.2024, та надати йому умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що догана, яка у нього була більше року тому, є погашеною, а тому він не може бути позбавлений права на УДЗ; не вважає, що знаходження двічі у нього мобільного телефону є грубим порушенням; його чотири заохочення не є «формальними», оскільки вони надані йому за виконання покладених на нього обов`язків та дотримання правил поведінки; те що він не відразу, а лише перед наданням йому пільги розпочав працювати - не відповідає дійсності, оскільки в колонії він знаходиться 1,5 роки і розпочав працювати через 1-2 місяці після того, як його з карантина колонії перевели до самої колонії, і він безперервно працював за що й отримав 4 заохочення; те, що він раніше був судимий вже було враховано, коли йому визначалася міра покарання за скоєний ним злочин, і це не має відношення до надання чи ненадання йому умовно дострокового звільнення.

Апелянт просив суд врахувати, що адміністрація колонії вважає, що він гідний бути звільнений умовно-достроково, що і засвідчила у висновку своєї комісії.

Заслухавши суддю-доповідача, думку засудженого ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги з доповненнями та просив її задовольнити, зазначив, що він виправився, працює, має 4 заохочення, має малолітнього сина, який потребує його батьківського піклування; думку захисника ОСОБА_8 та представника ДУ «Старобабанівська виправна колонія № 92» ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_7 ; думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями та зауважила, що за час перебування засудженого в місцях відбування покарання його поведінка є не стабільною, вивчивши матеріали клопотання, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року - умовно-дострокове звільнення має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених, а також - для попередження здійснення нових злочинів. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України). Рішення в питанні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання можна приймати лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого, з`ясування питання про ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, про його участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його намірів на майбутнє, зокрема, наявності бажання і реальної можливості залучення до праці при поверненні додому, тощо.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушень правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті колективу і сумлінне ставлення до громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, сумлінне ставлення до навчання, праці, визнання вини у вчиненому злочині тощо.

Ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільно корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; внесенням раціоналізаторських пропозицій і винахідницьких відкриттів; відсутністю відмов від роботи, не виходив на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; виконанням норм виробітку; ставленням до майна, знарядь виробництва; прагненням придбати спеціальність або підвищити кваліфікацію; відсутністю трудових порушень; суворим додержанням правил охорони праці і правил техніки безпеки та ін.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 , відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 05.07.2022, яким засуджений за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Вказаний вирок набрав законної сили 05 серпня 2022 року.

Згідно довідки відділу по контролю за виконанням судових рішень Старобабанівської ВК №92 початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_7 : 05.10.2020, кінець строку: 05.04.2025, не відбута частина покарання складає 01 рік 01 місяць 09 днів.

Станом на день розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув 2/3 строку покарання.

Як вбачається з характеристики ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» Черкаської області - ОСОБА_7 під час утримання в ДУ «Київський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо. До суспільно-корисної праці не залучався. Стягнень та заохочень не мав. З 23.09.2022 відбуває покарання в державній установі «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)». За час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок установи. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Бере активну участь у суспільно-корисній праці на відділенні, виконує обов`язки нічного днювального відділення, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки має 4 заохочення надані правами начальника установи, має 1 стягнення, яке знято у встановленому законом порядку. У взаємовідносинах з іншими не конфліктний. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливо ставиться до персоналу установи. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує позитивно, робить належні висновки. Провину у скоєному злочині визнає повністю, розкаюється. Має судові витрати за вироком суду, які достроково погашені.

Згідно довідки начальника відділення соціально-психологічної служби ДУ СВК № 92 засуджений ОСОБА_7 за виконання покладених обов`язків, дотримання правил поведінки, має 4 заохочення. Разом з тим, має 1 стягнення, яке знято.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 тричі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих тяжких злочинів. Будучи засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до 4 років позбавлення волі, 07.02.2020 був звільнений умовно-достроково на строк 3 місяці 11 днів та одразу після спливу якого 31.05.2020 вчинив новий злочин. За час відбування покарання позитивно характеризується періодично, дійсно має 4 заохочення (03.04.2023; 05.07.2023; 05.10.2023 та 04.01.2024), але за виконання покладених на нього обов`язків та дотримання правил поведінки, тобто з формальних підстав. Крім того, відбуваючи покарання за вироком від 05.07.2022, заохочення відносно нього були застосовані лише починаючи з квітня 2023 року. Також, 12.01.2023 допустив грубе порушення режиму утримання в колонії у виді зберігання забороненого предмету, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності у виді поміщення в ДІЗО строком на 10 днів. 19.10.2023 комісією адміністрації установи було прийнято рішення про звернення до суду з матеріалами про його умовно-дострокове звільнення, але з таким клопотанням начальник установи до суду не звертався.

Наведене дає підстави вважати, що поведінку засудженого ОСОБА_7 в період утримання в ДУ «Київський слідчий ізолятор» та відбування покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія № 92» не можна назвати в цілому сумлінною.

Умовно достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього часу відбування покарання своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих тяжких злочинів, і до нього вже застосовувалася ст.81 КК України під час відбування покарання за вироком від 2017 року, він звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, проте, через три місяці знову вчинив корисливий тяжкий злочин, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та те, що на шлях виправлення він не став. ОСОБА_7 позитивно характеризується лише за останній нетривалий період, має ряд заохочень, проте вони носять не систематичний характер. Відбуваючи покарання, засуджений допустив хоча й одне, але грубе порушення умов відбування покарання, за що він був притягнутий до відповідальності у виді поміщення в ДІЗО.

Доводи апелянта про те, що він став на шлях виправлення та підтвердив це своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, є неспроможними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Те що ОСОБА_7 має малолітнього сина, не може слугувати підставою для застосування відносно нього ст.81 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд вірно дійшов висновку, що ОСОБА_7 не довів свого виправлення і обгрунтовано відмовив в задоволенні клопотання засудженого, підстави для скасування ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.04.2024, яка є законною, обгрунтованою та вмотивованою, - відсутні.

Керуючись ст.404, 407, 537, 539 КПК України, ст.81 КК України, колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 квітня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді