ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Провідний спеціаліст Луцького МВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_9 звернулася до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування призначеного покарання вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.02.2022 за ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України надано іспитовий строк - 2 роки.

Своє подання інспектор мотивує тим, що засуджений ОСОБА_7 порушував умови відбування покарання з випробуванням, а саме 11.01.2023 не з`явився на реєстрацію у визначний час та не одноразово притягувався до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим з ним проводилась профілактичні бесіди та застосовувалося застереження у виді письмового попередження про можливість скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення його для відбування призначеного судом покарання. Посилаючись на дані обставини, просить скасувати звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо засудженого ОСОБА_7 та направити його в місця позбавлення волі для відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2023 року вищевказане подання задоволено. Скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено засудженого ОСОБА_7 для відбування покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2022 року.

Своє рішення місцевий суд мотивував тим, що наявні підстави, передбачені ч.2 ст.78 КК України для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення ОСОБА_7 для відбування покарання, призначеного судом.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням захисник засудженого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати як незаконне та постановити нове, яким відмовити в задоволенні подання органу пробації.

Апелянт зазначає, що за фактами вчинених адміністративних правопорушень для надання пояснень не викликався, зауважень, попереджень або ж інших наслідків інспектором з питань пробації не застосовано. Крім того, зауважує, що вчинені ОСОБА_7 адміністративні правопорушення стосуються правил керування транспортними засобами, які не є злі по своїй природі. Також на попередньому місці роботи зарекомендував себе виключно позитивно, на утримані має двоє неповнолітніх дітей, виявляє бажання нести службу в ЗСУ, однак у зв`язку з наявною судимістю йому відмовляють.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали і доводи апеляційної скарги, засудженого та його захисника, які скаргу підтримали та просили її задовольнити, прокурора, який вважав скаргу безпідставною та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Правові наслідки скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування покарання передбачені ст.78 КК України та ст.165 КВК України.

Зокрема, у цих нормах визначено, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

У разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання. Систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Відповідно до п.3 Розділу 3 Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом МЮУ №272/5 від 29.01.2019 у разі вчинення звільненим з випробуванням адміністративного правопорушення, що тягне за собою накладення адміністративного стягнення, з ним проводиться індивідуальна профілактична бесіда. У разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, встановлених КВК України, Законом України «Про пробацію», а також покладених на нього судом, або систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження, зазначене в п.8 гл.2 розд. IV цього Порядку. Перед винесенням попередження звільнений з випробуванням викликається до уповноваженого органу з питань пробації, надає пояснення, у якому зазначає обставини, які спричинили ухилення від виконання обов`язків або правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Невиконанням обов`язків вважається, якщо звільнений з випробуванням не виконав хоча б один з обов`язків за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють його можливості їх виконувати (документально підтверджених). Систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, є вчинення звільненим з випробуванням протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Водночас, у п.3 вказаного Порядку зазначено, що у разі якщо звільнений з випробуванням продовжує не виконувати обов`язки або вчиняє адміністративні правопорушення після застосування до звільненого з випробуванням письмового попередження, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду клопотання про скасування звільнення від відбування покарання і направлення звільненого з випробуванням для відбування призначеного покарання.

Пленум Верховного Суду України у п.10 своєї постанови № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами покарання" роз`яснив, що згідно з ч.2 ст.78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог законодавства та роз`яснень ПВСУ, місцевим судом при ухваленні оскаржуваної ухвали дотримано в повному обсязі.

Висновки суду про наявність законних підстав для скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та направлення його для відбування покарання за обставин, вказаних в поданні органу пробації та ухвалі суду, є правильними.

Судом правильно було встановлено, і це підтверджується матеріалами провадження, що ОСОБА_7 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.02.2022 засуджено за ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України і призначено йому остаточне покарання згідно із ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, та на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування цього покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю у 2 роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки: 1) періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

При постановці на облік в органі пробації засудженого ОСОБА_7 під розписку було попереджено про відповідальність за ухилення від виконання встановлених судом обов`язків та наслідки систематичного вчинення адміністративних правопорушень.

Постановою органу пробації від 19.04.2022 ОСОБА_7 визначено дні явки на реєстрацію - друга і четверта середа кожного місяця.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 не прибув на реєстрацію у визначений йому день, а саме 11.01.2023, за що йому 16.01.2023 було винесено письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного покарання. При цьому, засуджений надав письмові пояснення від 16.01.2023, в яких вказав, що сплутав день реєстрації. При цьому, ОСОБА_7 будь-яких доказів з приводу поважності причин вище вказаної неявки на реєстрації в орган пробації, окрім як його пояснень, до суду не надав.

Також з матеріалів справи вбачається і те, що засуджений ОСОБА_7 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності із накладенням стягнень у виді штрафу, а саме: 23.03.2023 за ч.5 ст.126 КУпАП, 19.04.2023 за ч.1 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП, 17.08.2023 за ч.2 ст.130 КУпАП, 18.08.2023 за ч.5 ст.126 КУпАП, 27.09.2023 за ч.2 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП, 19.10.2023 за ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП. З приводу притягнення до адміністративної відповідальності із засудженим також проводились індивідуально-профілактичні бесіди щодо недопущення в майбутньому будь-яких проступків, що стверджується його поясненнями від 14.12.2022, 08.11.2023 (а.с.56, 104) та довідками від 14.12.2022, 22.03.2023, 14.06.2023, 13.09.2023 (а.с.55, 65, 71, 78).

Зазначене спростовує твердження апелянта про не виклик органом пробації засудженого ОСОБА_7 для надання пояснень з приводу вчинення ним адміністративних правопорушень та не проведення індивідуально-профілактичних бесід.

З огляду на наведене, засуджений ОСОБА_7 під час іспитового строку неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, що свідчить про так звану системність.

Отже, апеляційний суд проаналізувавши вищенаведене вважає, що така поведінка засудженого ОСОБА_7 , як неявка не реєстрацію в орган пробації і фактично без поважних на те причин і систематичне притягнення до адміністративної відповідальності, що потягло адміністративні стягнення, фактично свідчить про ігнорування покладених на нього вироком суду обов`язків, що унеможливлювало контроль за ним та свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що наведені у клопотанні органу пробації мотиви давали суду першої інстанції правові підстави, передбачені ст.78 КК України та ст.165 КВК України для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування покарання.

У свою чергу, Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що правопорушення за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». У справі « Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року Європейський суд з прав людини позбавлення права на управління транспортним засобом також розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

З матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 чотири рази притягався до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, три з яких за відмову у проходженні медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с.95-97, 101-102).

У зв`язку з вказаним, апеляційні доводи про те, що вчиненні адміністративні правопорушення не є злісними, оскільки є лише порушеннями правил дорожнього руху жодним чином не виправдовують ОСОБА_7 та не дають підстав для відмови у задоволенні подання органу пробації, оскільки, як встановлено з матеріалів провадження, його поведінка свідчить про небажання стати на шлях виправлення.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність законних підстав для задоволення подання органу пробації.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді