КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1304/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 29 грудня 2023 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 29 грудня 2023 року задоволено клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000183 від 08.08.2023 та накладено арешт на вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: блокнот синього кольору з чорновими записами, двадцять шість банківських карток, три слоти для sim- карт мобільного оператора ТОВ «лайфсел», один слот для sim-карт мобільного оператора ПрАТ «Vodafone» які було поміщено до спец-пакету №PSP2099825; мобільний телефон iPhone 14 Pro в корпусі чорного кольору в чохлі синього кольору, ноутбук «Мі» с/н НОМЕР_1 , ноутбук «MacBook Air» в корпусі сірого кольору с/н НОМЕР_2 , які поміщено до спец-пакету №NPU1413597.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000183 від 08.08.2023.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що слідчим у своєму клопотанні про арешт майна замість обґрунтування підстав, мети арешту вищезазначеного майна - зазначені лише посилання на норми КПК України, та те, що дане майно визнане речовим доказом.

Апелянт вказує, що посилання слідчої на те, що на вилучених пристроях міститься інформація, яка може бути використана як доказ, є лише припущеннями, які не підтверджуються жодними доказами і не можуть слугувати єдиною підставою для арешту тимчасово вилученого майна.

Звертає увагу апелянт також на те, що ОСОБА_6 надав доступ та можливість працівникам поліції оглянути його електронні пристрої, та скопіювати будь-які дані, які цікавили уповноважених осіб на проведення обшуку.

Апелянт зазначає, що у протоколі обшуку у графі "За участі підозрюваного" безпідставно зазначений ОСОБА_6 , хоча останньому не повідомляли про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, апелянт вказує, що слідча ОСОБА_10 помилково або навмисно невірно зазначила обставини, що викладені у протоколі обшуку, а саме час його початку.

Також, посилання слідчого судді на ту обставину, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, також не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтоване та невмотивоване.

Апелянт вказує, що тимчасове вилучення, а тим паче арешт майна ОСОБА_6 унеможливлює здійснення ним підприємницької діяльності у сфері інформаційних технологій.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити,пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що слідчими СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінальному провадженні №0000183 від 08.08.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судці Подільського районного суду м. Києва від 06.12.2023 надано дозвіл на доведення вищевказаного обшуку.

Згідно протоколу обшуку від 27.12.2023 в ході його проведення виявлено та вилучено: блокнот синього кольору з чорновими записами, двадцять шість банківських карток, три слоти для sim-карт мобільного оператора ТОВ «лайфсел», один слот для sim-карт мобільного оператора ПрАТ «Vodafone» які було поміщено до спец-пакету №PSP2099825, мобільний телефон iPhone 14 Pro в корпусі чорного кольору в чохлі синього кольору, ноутбук «Мі» с/н НОМЕР_1 , ноутбук «MacBookAir» в корпусі сірого кольору с/н НОМЕР_2 , які поміщено до спец-пакету №NPU1413597.

Постановою слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві від 27.12.2023 майно, яке вилучене за результатами проведення обшуку від 27.12.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом, оскільки відповідає критеріям передбаченим у ст. 98 КПК України.

28.12.2023 слідчий СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , звернулась до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000183 від 08.08.2023.

В обґрунтування поданого клопотання сторона обвинувачення вказала, що підставою арешту майна є запобігання можливості їх зникнення, втрати, пошкодження, або настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Також, на вилучених мобільних терміналах та ноутбуках, що належать ОСОБА_6 міститься інформація, яка може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки у слідства наявні підстави вважати, що з використанням вилученої комп`ютерної техніки та мобільного терміналу, які належать ОСОБА_6 , вчинялись дії спрямовані на отримання доступу до карткових та кредитних рахунків, звідки, шляхом обману, та здійснено подальше заволодіння грошовими коштами в особливо великих розмірах через перерахування вказаних коштів на підконтрольні банківські рахунки.

29.12.2023 ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання слідчої та накладено арешт на вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: блокнот синього кольору з чорновими записами, двадцять шість банківських карток, три слоти для sim- карт мобільного оператора ТОВ «лайфсел», один слот для sim-карт мобільного оператора ПрАТ «Vodafone» які було поміщено до спец-пакету №PSP2099825; мобільний телефон iPhone 14 Pro в корпусі чорного кольору в чохлі синього кольору, ноутбук «Мі» с/н НОМЕР_1 , ноутбук «MacBook Air» в корпусі сірого кольору с/н НОМЕР_2 , які поміщено до спец-пакету №NPU1413597.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000183 від 08.08.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, слідчий суддя, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали виходив з того, що матеріалами клопотання доведено, що речі, на які слідчий просить накласти арешт, можуть зберігати на собі сліди кримінального правопорушення, а також відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто, використовуватись в доказуванні в якості речових доказів, а тому з метою їх збереження, тобто запобігання спробам їх приховування, знищення тощо (шляхом правомірного утримання органом досудового розслідування), слідчий суддя прийшов до висновку наявні підстави для накладення на них арешту.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно вимог ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження №0000183 від 08.08.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання слідчої про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянти, що тимчасово вилучене майно не відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, також не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтоване та невмотивоване, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на те, що постановою слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 27.12.2023 вищевказане майно обґрунтовано визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Щодо тверджень апелянта, що слідча ОСОБА_10 помилково або навмисно невірно зазначила обставини, що викладені у протоколі обшуку, а саме час його початку, колегія суддів зазначає, що дана обставина не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки виходячи з її змісту є опискою, яка може бути усунена в порядку ст. 379 КПК України.

Разом з цим, зауваження апелянта, що у протоколі обшуку у графі "За участі підозрюваного" безпідставно зазначений ОСОБА_6 , хоча останньому не повідомляли про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,колегія суддів приймає до уваги, проте одночасно зазначає, що протокол обушку не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні та не може слугувати безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 29 грудня 2023 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4