ВИРОК

Іменем України

07.05.2024 року Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового розгляду обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000230 від 19.04.2024 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, проживаючого та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, востаннє вироком Франківського районного суду м.Львова від 17.01.2024 року за ст.395 КК України у виді арешту строком на 2 (два) місяці

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.395 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судового засідання Франківського районного суду м. Львова №465/1819/24 від 19.03.2024 року ОСОБА_3 , який зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено адміністративний нагляд терміном на 6 (шість) місяців. Відповідно до даної ухвали на ОСОБА_3 були покладені наступні обмеження:

1. Заборона виходити з дому (квартири АДРЕСА_2 ) з 22:00 год. до 06:00 год;

2. Заборона виїзду за межі м. Львова по особистих справах без відома поліції;

3. Заборона відвідування місць, в яких продаються алкогольні напої на розлив;

4. З`являтись на реєстрацію у ЛРУП №2 ГУНП у Львівський області 4 (чотири) рази на місяць.

Будучи ознайомленим з вищезазначеною ухвалою про встановлення йому адміністративного нагляду та попередженим про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, ОСОБА_3 вирішив самовільно залишити місце проживання та, таким чином, ухилитись від встановленого йому адміністративного нагляду.

Так, реалізовуючи свій умисел, спрямований адміністративного нагляду, розуміючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 , будучи ознайомленим з встановленими судом обмеженнями, в порушення вимог встановлених п.в ч.1 ст. 9 Закону України «Про адмінстративний нагляд», самовільно, з метою ухилення від встановленого йому адміністративного нагляду, в період часу з 27 березня 2024 року по 19 квітня 2024 року, залишив місце проживання, що за адресою АДРЕСА_3 , про що не повідомив працівників Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив самовільноне залишенні місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України.

Прокурор Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням про розгляд кримінального проступку у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 подали до суду заяву, згідно якої обвинувачений беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згідний на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст.12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Частиною 2 статті 12 КК України визначено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 є кримінальним проступком.

За вимогами ч.2 ст.382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Частиною 1 статті 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку повністю знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ст.395 КК України, як самовільноне залишенні місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , передбачені, ст. 66 КК України, визнання своєї вини, щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені, ст. 67 КК України, не виявлено.

Враховуючи сукупність наведених обставин справи, та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, позицію сторони обвинувачення, та враховуючи, що за приписами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, суд доходить до наступного висновку. При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд бере до уваги конкретні обставини вчиненого правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, неодружений, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується, на обліку у психоневрологічному диспансері не перебуває, перебуває під профілактичним спостереженням з серпня 2023 року в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» відтак слід призначити покарання необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів - в межах санкції статті особливої частини КК України, за якою кваліфіковано його дії у виді покарання у виді пробаційного нагляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59-1 КК покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду, згідно ч. 2 ст. 59-1 КК, такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 59-1 КК Суд може покласти на засудженого до пробаційного нагляду обов`язок працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу).

Пробаційний нагляд призначається на строк від одного до п`яти років (ч. 4 ст. 59-1 КК).

У цій справі, враховуючи фактичні дані про особу обвинуваченого, суд вважає слушним призначити пробаційний нагляд на строк 1 рік, котрий полягатиме в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства, а саме шляхом покладення на засудженого до пробаційного нагляду, згідно ч. 2, 3 ст. 59-1 КК, таких обов`язків: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 4) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджено вироком Франківського районного суду м. Львова та визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України та призначено покарання у вигляді арешту на строк 2 (два) місяці, вирок набрав законної сили 18.02.2024 року.

В подальшому, ухвалою суду від 26.04.2024 року клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова про заміну арешту на пробаційний нагляд задоволено. Замінено засудженому ОСОБА_3 покарання, призначене вироком Франківського районного суду м. Львова від 17.01.2024 року у виді 2 (двох) місяців арешту, на покарання у виді пробаційного нагляду строком на 4 (чотири) місяці. Покладено на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки, передбачені п.п.1, 2, 3 ч.2 ст.59-1 КК України: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Ухвала суду набула законної сили 02.05.2024 року.

Також, Суд враховує, що згідно ч.5 ст.59-1 КК пробаційний нагляд не призначається особам, які під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальне правопорушення. Однак такі обставини в цій справі відсутні, адже не встановлений факт вчинення кримінального правопорушення саме під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальне правопорушення.

Тому, Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18), що власне і має місце, в цій ситуації, при застосуванні наведеного судом покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання, в цій ситуації, в ключі характеристик особи, вчинюваного злочину, поведінки до та після, Суд сприймає, як діяння, яке б указувало на не можливість досягнення мети регламентованої статтями 50, 65 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до роз`яснень,що містятьсяв п.25 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни «Пропрактику призначеннясудами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, коли післяпостановлення вирокуу справібуде встановлено,що засудженийвинен щев кількохзлочинах,одні зяких вчинено до, а інші - після постановленняпершого вироку,покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст.71 КК України: спочатку -за правилами ч.1ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч.4 ст.70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків. Аналогічний правовий висновок щодо порядку застосування ч. 4 ст. 70 та ч. 1 ст. 71КК України зроблено об`єднаною палатою Верховного Суду в постанові від 25.06.2018 № 511/37/16-к (провадження № 51-830км18).

Відтак обвинуваченому ОСОБА_3 слід визначити остаточне покарання у виді апробаційного нагляду на підставі ч. 1ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком та невідбутої частини покарання за вироком Франківського районного районного суду м.Льова від 17.01.2024 року, та ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 26.04.2024 року.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду, згідно з ч. 1 ст. 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Керуючись статтями 369-370, 373-374, 382, 394, 395 КПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України та призначити покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

Згідно п. 1-3 ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 4) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу).

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком за вироком Франківського районного районного суду м.Льова від 17.01.2024 року, та ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 26.04.2024 року та визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць з покладенням на нього, згідно п. 1-3 ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 59-1 КК України, обов`язків: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 4) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу).

Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_3 , згідно з ч. 1 ст. 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок суду може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня отримання його копії з урахуванням особливостей, передбачених у ч. 1 ст. 394 КПК України, а саме: даний вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1