ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/639/24 Справа № 185/2240/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Макіївка Донецької області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей на маючого, працюючого за цивільно-правовим договором в ТОВ ВП "Дебора Електро", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст.89 КК України (далі-КК) не судимого, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК,-

В С Т А Н О В И Л А :

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він 06 березня 2024 року, приблизно об 11.00 годині, прийшов до місця мешкання раніше знайомого ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_3 , де там перебувала ОСОБА_10 .

У цей час у ОСОБА_8 на ґрунті неприязних стосунків виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень. Так, ОСОБА_8 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за вказаною адресою, а саме у приміщенні спальної кімнати, на грунті раптово виниклих неприязних відносин під час словесної сварки з ОСОБА_9 дістав з кишені розкладний ніж, який вирішив використати як знаряддя злочину та, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій та не бажаючи від них відмовлятися, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки діяння та бажаючи їх настання, умисно, правою рукою в якій тримав розкладний ніж, наніс ОСОБА_9 лезом розкладного ножа не менше двох ударів у шию, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді непроникаючої колото-різаної рани в ділянці шиї справа та непроникаючі колото різані рани скроневої ділянки справа. У цей час, ОСОБА_10 знаходилася поруч у вищезазначеній кімнаті та з метою захисту ОСОБА_9 підійшла до ОСОБА_8 заради припинення протиправних дій останнього, коли в цей час ОСОБА_8 не зупинившись на досягнутому та продовжуючи свої злочинні дії, направлені на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, умисно, тримаючи розкладний ніж у правій руці наніс два удари лезом розкладного ножа ОСОБА_10 у ділянку живота.

Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними протиправними діями спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної стінки ліворуч із пораненням великого чепця, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, та наскрізним пораненням голодної кишки; внутрішньочеревної кровотечі; непроникаючого колото - різаного поранення надлобкової ділянки черевної стінки.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 рокуклопотання слідчого СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_11 , погоджене прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, обчислюючи строк тримання під вартою з моменту затримання, тобто з 19:09 години 06 березня 2024 року до 19:09 год 04 травня 2024 року, без визначення розміру застави.

06.03.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК.

06.03.2024 о 19:09 годині ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України (далі-КПК) та 07.03.2024 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю, необґрунтованістю та невмотивованістю.

В обгрунтування зазначає, що всупереч вимог ч.ч.1,2 ст.12, ч.3 ст.176, п.п.3,4 ч.1 ст.196 КПК оскаржувана ухвала не містить обставин, які свідчать про недостатність застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, а також не містить посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Крім того вказує, що слідчим суддею не було надано належної оцінки даним щодо особи підозрюваного ОСОБА_8 , який має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає разом зі своєю дружиною ОСОБА_12 , працює протягом останніх двох років у ТОВ ВП "Дебора Електро" на посаді будівельника, яке у тому числі приймає безпосередню участь у відновленні ДП Виробниче об`єднання Павлоградський хімічний завод після обстрілів та руйнувань в результаті агресії рф.

Також вважає, що висновки слідчого судді про існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК є необґрунтованими, оскільки слідчим суддею не зазначено зрозумілих доводів та мотивів, якими він керувався при визначенні факту доведення наявності ризиків та факторів, які відіграли вирішальну роль та переконали суд в наявності ризиків, про які зазначає сторона обвинувачення. При цьому звертає увагу, що свою причетність до події кримінального правопорушення ОСОБА_8 не заперечує та після події, маючи час та можливість, не вчиняв дій спрямованих на переховування від органів слідства, не вчиняв активних дій спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню, зокрема, не намагався знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Окрім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що підозрюваний може покинути територію України в період дії військового стану, а також, що майновий стан підозрюваного та/або його родини дає можливість проживати за межами України.

Таким чином, на переконання сторони захисту, оскільки прокурором не надано доказів про те, що ОСОБА_8 схильний до антисоціальної поведінки, тому відносно підозрюваного можливо обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту для запобігання ризикам, встановленим судом першої інстанції та який би дозволив останньому проявити своє ставлення до вчинених дій, докласти зусиль до відшкодування завданої шкоди, продовжити курс лікування від алкогольної залежності та встати на шлях виправлення, при цьому перебуваючи у колі сім`ї та без ізоляції від суспільства. Крім того, про можливість обрання стосовно підозрюваного вказаного запобіжного заходу свідчить також і його процесуальна поведінка під час затримання, який добровільно вказав на знаряддя злочину та видав його працівникам поліції під час обшуку, усіляко сприяє досудовому розслідуванню та не вчиняє спроб перешкоджати кримінальному провадженню.

На підставі вищевикладеного захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року та постановити нову, якою обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, яка наполягала на її задоволенні, просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.4 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, та санкція ч.1 ст.121 КК, за якою йому повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК доведена прокурором та встановлена слідчим суддею під час судового розгляду клопотання, не оспорюється стороною захисту в апеляційній скарзі, а тому згідно ч.1 ст.404 КПК, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливість підозрюваного ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі. Так, про наявність існування вказаних ризиків свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також те, що підозрюваному відомі анкетні дані свідків у кримінальному провадженні.

Таким чином, всупереч твердженням сторони захисту, слідчий суддя, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваного ОСОБА_8 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, який не перешкоджає його перебуванню в ізоляції від суспільства, репутацію підозрюваного, майновий та сімейний стан, який одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, має постійне місце проживання, працює за цивільно-правовим договором в ТОВ ВП "Дебоар Електро", в силу ст.89 КК раніше не судимий, та дійшов до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, зокрема, у вигляді цілодобового домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленим ризикам.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Водночас, колегія суддів вважає, що аргументи захисника та її посилання на наявність у підозрюваного ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та роботи, а також необхідності проходження курсу лікування від алкогольної залежності, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки це не спростовує висновку слідчого судді про те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У той-же час колегія суддів враховує думку потерпілої ОСОБА_10 та відсутність у неї претензій до ОСОБА_8 , отримання від родини підозрюваного відшкодування на лікування, проте вважає, що вона не є визначальною під час вирішення питання щодо обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу та повинна бути врахована судом першої інстанції при призначенні покарання під час ухвалення рішення по суті висунутого обвинувачення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними посилання сторони захисту про недоведеність стороною обвинувачення існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_8 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки такий ризик не заявлявся слідчим у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відповідно слідчим суддею встановлений не був.

Також, всупереч доводам сторони захисту, слідчий суддя, дотримуючись приписів ч.4 ст.183 КПК, правильно не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК, а також з дотриманням вимог ст.ст.194,196 КПК, дійшов висновку про доцільність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 04 травня 2024 року, без визначення розміру застави. Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного за ч.1 ст.121 КК, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19 год 09 хв 04 травня 2024 року, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4