ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3177/22 (1-кп/953/436/24)
Провадження № 11-кп/818/1072/24 Суддя доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А
22 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2024 року, про оголошення в міжнародний розшук та обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою,-
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено у міжнародний розшук.
На зазначену ухвалу суду захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу посилався на те, що ця ухвала є незаконною, необґрунтованою, що прийнята всупереч приписам КПК України. Прокурором не надано доказів, що обвинувачена перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави -агресора, або оголошена в міжнародний розшук. Отже вважав, що ОСОБА_5 не перебувала у міжнародному розшуку, а тому розгляд клопотань в цій часині є передчасним та таким, що суперечить приписам КПК України.
22.04.2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява захисника ОСОБА_6 , в якій він просив розглянути його апеляційну скаргу без його участі.
Поряд з цим, 18.04.2024року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , яка просила суд провести судове засідання без участі прокурора, а також заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги захисника.
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду справи, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
18.04.2023 року призначено підготовче судове засідання з розгляду цього кримінального провадження на 20.04.2023 року.
До підготовчих удових засідань 20.04.2023 року, 23.05.2023 року, 06.07.2023 року, 26.07.2023 року обвинувачені, в тому числі, ОСОБА_5 . Не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки суду не повідомила, заяв про зміну місця проживання не подавала.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 липня 2023 року ОСОБА_5 оголошена у розшук, а розгляд кримінального провадження зупинено.
12.03.2024 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора про оголошення обвинуваченої у міжнародний розшук та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування такого клопотання прокурор зазначав, що у підготовчому судовому засіданні вказаний запобіжний захід продовжувався. Підставою для застосування такого виду запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри та сукупність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. У зв`язку з ухиленням обвинуваченої від суду ухвалою Київського районного суду м. Харова від 26.07.2023 року обвинувачену ОСОБА_5 оголошено у розшук, надано дозвіл на затримання останньої з метою її приводу до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Харківським РУП № 2 ГУНП в Харківській області на виконання ухвали суду стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 заведено оперативно-розшукову справу. В результаті проведення оперативно-розшукових заходів встановлено, що ОСОБА_5 перетнула державний кордон України в пункті пропуску Грушів дані про в`їзд останньої на територію України на цей час відсутні.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.
Згідно із ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції встановила наявність вищенаведених ризиків та погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності цих ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченій переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Слідчий судді суду першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність застосування щодо обвинуваченої виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки остання обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 310 КК України.
КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).
Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «IlgarMammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. The United Kingdom".
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Враховуючи обсяг відомостей судового провадження, який об`єктивно свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження необхідне таке втручання у права обвинуваченого, як вжиття запобіжних заходів, так як наявні у матеріалах провадження докази, формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_5 , до вчинення певних дій, згідно обвинувачення.
Перевіряючи доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та існування ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам обвинуваченої: переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків; вчиняти інше кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу обвинуваченого.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст. 307, ч.2 ст. 310 КК України, один з яких відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
З відомостей про особу обвинуваченої вбачається, що вона заміжня, офіційно не працевлаштована, раніше не судима, перебуває у розшуку, тобто переховується від суду.
Враховуючи підвищену суспільну небезпечність інкримінованого обвинуваченій злочинів, які були вчинені ОСОБА_5 згідно змісту обвинувачення, та усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що він може переховуватись від суду, про що вочевидь свідчить існування ухвал про її розшук.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тих обставин, що ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні, в тому числі, умисного особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні існує беззаперечно суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до обвинуваченої іншого менш суворого запобіжного заходу.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі кримінального провадження обвинувачена може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.
При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваного стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого, спростовуються відомостями судового провадження, що поза розумним сумнівом свідчить про прийняття слідчим суддею обґрунтованого рішення.
За таких обставин доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.
Колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги захисника з приводу необґрунтованості судового рішення є суб`єктивними. Питання оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину на даному етапі провадження судом не вирішуються, оскільки вони підлягають розгляду при судовому розгляді по суті. Суд на цій стадії процесу на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Згідно практики ЄСПЛ, який у рішенні в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р. встановив значення терміну «обґрунтована підозра» як таке, за якого існують факти чи інформація, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Поряд з цим, належить взяти до уваги, що обвинувачена ОСОБА_9 перетнула державний кордон у пункті пропуску «Гркшів» у напрямку Польщі та на час апеляційного перегляду ухвали, до ЦУкраїни не поверталась, а встановити її місце перебування не виявляється можливим без оголошення у міжнародний розшук.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції було належним чином перевірено та досліджено докази, надані прокурором та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу обвинуваченої, її вік та її сімейний стан. При цьому, висновки суду належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для оголошення ОСОБА_9 у міжнародний розшук та застосування стосовно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Крім того, належить взяти до уваги, що вимогами чинного КПК України порядок оголошення обвинуваченої особи в міжнародний розшук у разі отримання обґрунтованої інформації про перетин такою особою державного кордону України чітко не врегульований.
Однак, як слушно зазначив суд першої інстанції, відповідно до вимог п. 1 розділу IV Інструкції про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерпол, затвердженої Наказом МВС України, Офісу Генерального прокурора, НАБУ, СБУ, ДБР, МФУ, МЮУ №613/380/93/228/414/510/2801/5 від 17.08.2020 (надалі Інструкція), уповноважений підрозділ запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну. Публікація Червоного оповіщення запитується за таких умов:- вчинене особою діяння кваліфіковано як злочин відповідно до Кримінального кодексу України;- особу в установленому законодавством порядку оголошено в розшук правоохоронними органами України:- для притягнення до кримінальної відповідальності за злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк не менше двох років;- для виконання вироку, яким особу засуджено до позбавлення волі на термін щонайменше шість місяців, або якщо невідбута особою частина покарання становить не менше шести місяців. Для запиту публікації Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення правоохоронний орган України надсилає уповноваженому підрозділу формуляр для запиту публікації Червоного оповіщення, а також таку відповідну інформацію та документи, до яких також відносяться завірені копії ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвали про оголошення розшуку особи (у тому числі в перекладі на одну з робочих мов Інтерполу) на стадії судового розгляду. При цьому, однією із цілей міжнародного співробітництва правоохоронних органів України з органами Інтерполу, НЦБ іноземних держав, компетентними органами іноземних держав та міжнародними установами з використанням інформаційної системи Інтерполу є, відповідно до вищезгаданої Інструкції, установлення місцезнаходження осіб, які розшукуються, з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції).
Отже, перебуваючи у статусі обвинуваченої, таку особу у міжнародний розшук може оголосити лише суд, в провадження якого перебуває обвинувальний акт стосовно цієї особи, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді суду першої інстанції про оголошення ОСОБА_9 у міжнародний розшук та застосування стосовно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2024 року- залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :