Справа № 682/1177/24
Провадження № 1-кп/682/95/2024
У Х В А Л А

20 червня 2024 року м. Славута

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Шепетівської окружної прокуратури Хмельницької області ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , в судовому засіданні у кримінальному провадженні № 0000489 від 18.03.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження № 0000489 від 18.03.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 115 КК України , в якому продовжується судовий розгляд.

18.06.2024 р до суду надійшло письмове клопотання процесуального прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 терміном на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор вказав, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме у вчиненні умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті своєму чоловіку ОСОБА_6 . Допитана в ході судового розгляду обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому діянні не визнала. Ухвалою слідчого судді від 19.03.2024 р обвинуваченій був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 09.05.2024 р строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжений для ОСОБА_4 до 07.07.2024 р. включно. До 07.07.2024 р завершити судовий розгляд кримінального провадження не представляється можливим. На час судового розгляду продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України , зокрема: з метою уникнення відповідальності за скоєне, розуміючи тяжкість можливого покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, обвинувачена може покинути місце постійного проживання та не буде виконувати покладені на неї процесуальні обов`язки щодо явки до суду та повідомлення про зміну місця проживання чи перебування і таким чином ухилитись від суду; враховуючи, що потерпілим та свідками у кримінальному провадженні є близькі родичі обвинуваченої, вона зможе незаконно впливати на них з метою примусити змінити показання на її користь або іншим чином перешкоджатиме судовому провадженню. Тому, враховуючи тяжкість та характер скоєного, те, що більш м`які запобіжні заходи не пов`язані з позбавленням волі не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченої та запобігти вказаним ризикам, просить продовжити термін дії запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Обвинувачена ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 заперечують проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просять застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, в тому числі з носінням електронного браслета, так як потерпілий і свідки допитані судом і немає підстав вважати, що обвинувачена зможе на них впливати з метою змінити показання, у неї наявні міцні соціальні зв`язки і є потреба у здійсненні догляду за сином, який потребує такого стороннього догляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, знищити чи спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі; обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011; абзац четвертий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Гарькавий проти України» від 18 лютого 2010 року зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції; цей перелік винятків є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (§63).

Таким чином право на свободу та особисту недоторканність може бути обмежене, однак таке обмеження має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності), із забезпеченням справедливого балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених законами України, з урахуванням актів міжнародного права, позицій Європейського суду з прав людини, за вмотивованим рішенням суду, прийнятим в порядку справедливої судової процедури.

Відповідно до ст.ст. 197, 199 КПК України за клопотанням прокурора строк тримання особи під вартою може бути продовжений за наявності обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Згідно із ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити їй за вказаний злочин, є одним з факторів, який враховує суд при обранні запобіжного заходу.

Крім цього суд враховує необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_4 для завершення судового провадження щодо неї, зокрема, суд вважає, що в умовах воєнного стану, усвідомлюючи тяжкість покарання за санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, обвинувачена може змінити місце проживання та перебування, не повідомивши про це суд, або ухилитись від явки в судові засідання без поважних причин чи ухилитись від відбування майбутнього покарання, зможе впливати на свого сина, який визнаний потерпілим у цьому кримінальному провадженні, чи на свідків, які є її близькими родичами, з метою змінити свої показання на її користь як у разі можливого їх повторного допиту місцевим судом чи судом апеляційної або касаційної інстанції, або перешкоджатиме кримінальному провадженню і судовому розгляду іншим чином.

При цьому суд також враховує, що обвинувачена характеризується як особа, схильна до зловживання алкогольними напоями, та особа, яка неналежним чином здійснювала догляд за своїм сином, який за станом здоров`я потребує стороннього догляду, соціальні і родинні зв`язки не утримали її від вчинення суспільно-небезпечного діяння та не можуть слугувати дієвим запобіжником ризикам, встановленим під час розгляду клопотання.

Суд також враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, зважаючи на суспільний інтерес, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні і такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, а застосування біль м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченої, суд з урахуванням викладеного вважає за необхідне продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 днів, оскільки саме цей запобіжний захід є найбільш дієвим та доцільним заходом забезпечення кримінального провадження щодо вказаної особи. Підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не вбачається.

Керуючись ст.ст. 177, 181, 183, 331, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 строком на 60 днів - до 18 серпня 2024 року включно.

Копію ухвали направити Державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржена обвинуваченою ОСОБА_4 протягом семи днів з дня отримання копії її повного тексту до Хмельницького апеляційного суду .

Головуючий суддя ОСОБА_1