КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4218/2024
ЄУН: 405/5046/22 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою в ДУ «Київський СІЗО» на 60 днів, починаючи з 20 травня 2024 року, а саме до 18 липня 2024 року, включно, на підставі абзацу восьмого частини четвертої статті 183 КПК України без альтернативи внесення застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скарги, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби з 23:00 год. по 5:00 год. наступного дня за місцем проживання останнього: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, на думку захисника, ухвала не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства України, винесена з грубим порушенням норм кримінально-процесуального закону та підлягає скасуванню.

Так, як зазначає захисник, до клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 не було долучено жодного документа/доказу на підтвердження тих ризиків, на які у своєму клопотання посилався прокурор, тобто, висновок суду зроблений виключного на підставі самого клопотання, натомість стороною захисту неодноразово було долучено документи/докази, які спростовують ті ризики, на які посилався прокурор. Однак головуючий суддя не надала належної оцінки доказам та документам, які були надані стороною захисту, надавши пріоритет самому клопотанню, яке було подано прокурором, без з`ясування його доцільності, належності і допустимості, тобто проявила упереджене ставлення до обвинуваченого.

Захисник вказує, що у клопотанні не наведено достатніх підстав вважати, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, вчинятиме дії, спрямовані на знищення, спотворення та приховування доказів, які викривають його у вчиненні злочину, перешкоджатиме досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні шляхом здійснення незаконного впливу на свідків, змушуючи їх свідчити на його користь, вчинюватиме інші кримінальні правопорушення, та вважає, що подане клопотання є формальним без зазначення будь-яких доводів і без посилання на докази, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти таким ризикам.

Окрім того, апелянт наголошує, що матеріали клопотання не містять даних про те, що ОСОБА_7 чинить перешкоди слідству, його поведінка не дає підстав вважати, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а прокурором протилежного не наведено, а доводи клопотання зводяться виключно до припущень та формальних висловів, що не може слугувати підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У процесі розгляду клопотання прокурор зазначив 2 ризики (переховування від суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні), проте будь-яких доказів на підтвердження вказаних ризиків не надав. Натомість, стороною захисту було долучено характеристику з місця проживання ОСОБА_7 , відповідно до якої останній характеризується виключно з позитивної сторони; довідку про місце реєстрації та довідку про склад сім`ї обвинуваченого, який проживає разом з батьками за адресою: АДРЕСА_1 ; долучено заяву батьків ОСОБА_7 , які не заперечують щодо проживання останнього за їх місцем проживання, довідку щодо наявності тяжких хвороб у обвинуваченого ОСОБА_7 . При цьому, як зазначає захисник, ОСОБА_7 є раніше не судимою особою та особою досить молодого віку.

Захисник вказує, що раніше ОСОБА_7 було визначено розмір застави ухвалами Ленінського районного суду м. Кіровограда від 4 серпня 2022 року та 31 серпня 2022 року, однак, в подальшому було продовжено запобіжний захід без визначення розмір застави.

При цьому, під час розгляду клопотання в Києво-Святошинському районному суді Київської області ні прокурор під час судового засідання, ні головуючий суддя в своїй ухвалі, на порушення процесуальних норм, не обґрунтували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Викладене у мотивувальній частині ухвали

Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2024 року зводиться виключно до припущень прокурора, що не може слугувати підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також, на переконання захисника, судом не проведено аналіз всіх ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства.

Захисник вказує, що обвинувачений тримається в слідчому ізоляторі майже два роки, у зв`язку з чим протягом цього часу він був обмежений у правах та свободі, а також у безпеці, що є порушенням норм Конституції України. Після затримання та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає можливості та потреби незаконно впливати на потерпілих, свідків, так як під час досудового розслідування було допитано зазначених осіб та призначено заплановані слідством експертизи, проведені усі заплановані слідчі дії. Крім цього, судом вже було досліджено всі письмові докази по даній справі та вже тричі засідання було відкладено у зв`язку з незабезпеченням стороною обвинувачення потерпілих та свідків по даній справі.

Окрім того, апелянт зазначає, що обвинувачений позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин даного кримінального правопорушення, так як всі речові докази, які мають істотне значення для справи були вилучені та визнанні речовими доказами і знаходяться на відповідному зберіганні у сховищі речових доказів. А тому, на переконання захисника, доцільність саме такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт полягає у тому, що обвинувачений, як вбачається з матеріалів справи, має постійне місце проживання, має місці соціальні зв`язки, родину, тривалий час перебуває під вартою, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Враховуючи зазначене, захисник вважає, що відсутні підстави для обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор не довів наявності таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України апеляційним судом з суду першої інстанції витребувані копії вказаних документів.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні та витребувані матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

Згідно з даними, які містяться у наявних матеріалах, у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст.185 КК України.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що на стадії судового розгляду до суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у:

- вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній, а також інформаційній безпеці України: наданні представникам, іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України;

- придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 1 ст. 263 КК України;

- таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану; таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

З огляду на обставини кримінального провадження, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та особу правопорушника, а також беручи до уваги те, що ОСОБА_7 може:

- переховуватися від прокурора та суду, з метою уникнення відповідальності за вчинення інкримінованих злочинів, найтяжчий з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна;

- незаконно впливати на свідків, змушувати їх шляхом вмовляння, підкупу чи погроз змінювати свої показання чи взагалі відмовитися від них;

- вчинити інше, нове кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, так як останній офіційно не працює та не працював, а також з метою забезпечення принципу безперервності судового розгляду, прокурор вважає наявними всі законодавчо-обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу обвинувачуваному ОСОБА_7 саме тримання під вартою.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник вважав достатнім застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, а у випадку продовження тримання під вартою просив обрати альтернативний запобіжний захід заставу у раніше визначеному розмірі.

Обвинувачений підтримав доводи свого захисника та наголосив на відсутності доказів пред`явленого йому обвинувачення.

За результатами розгляду клопотання прокурора ухвалою суду обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 18 липня 2024 року включно, на підставі абзацу восьмого частини четвертої статті 183 КПК України без альтернативи внесення застави.

Ухвала суду обґрунтована тим, що з огляду на тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, в яких ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення, та умови їх вчинення, суд вважав виправданим подальше його перебування у місці попереднього ув`язнення, у зв`язку чим строк тримання ОСОБА_7 під вартою продовжив на 60 днів, починаючи з 20 травня 2024 року, та на підставі абзацу восьмого частини четвертої статті 183 КПК України без альтернативи внесення застави, оскільки ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які, хоча і зменшились, проте продовжують існувати.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_7 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини та тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, його наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Відповідно до даних, які містять в наявних матеріалах, ОСОБА_7 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_7 інкримінується вчинення особливо тяжкого та тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна (ч. 2 ст. 111 КК України); від 3 до 7 років позбавлення волі (ч. 1 ст. 263 КК України); від 5 до 8 років позбавлення волі (ч. 4 ст. 185 КК України).

Суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання у разі доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів може спонукати його переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер інкримінованих обвинуваченому злочинів, дані про його особу, які наведені прокурором та захисником, проте вважає небезпідставною можливість зміни обвинуваченим місця проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

На думку колегії суддів, є небезпідставним на даному етапі судового провадження і ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, з огляду на дані про особу обвинуваченого, а також те, що на даний час ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, що у сукупності з іншими даними свідчить про реальність вказаного ризику.

Також колегія суддів, враховуючи, що за змістом наявних матеріалів під час судового розгляду ще не допитані свідки, вважає на даному етапі судового розгляду кримінального провадження наявним ризик впливу з боку обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, з огляду на те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, у зв`язку з чим доводи захисника про те, що свідки допитані під час досудового розслідування, що свідчить про відсутність вказаного ризику, є непереконливими.

З урахуванням стадії судового провадження та висунутого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, на переконання колегії суддів, на даному етапі є реальним ризик впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни ними показань на його користь, а тому доводи сторони захисту у цій частині також є непереконливими.

При цьому колегія суддів враховує, що в Україні введено воєнний стан, строк якого продовжено до теперішнього часу,а згідно з вимогами ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Пунктом 5 ч. 1 вказаної статті передбачений запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

З огляду на наведені правові норми, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого таких запобіжних заходів, як передача його на поруки, домашній арешт або особисте зобов`язання.

Враховуючи встановлені на даний час підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, з огляду на положення ч. 6 ст. 176, ч. 4 ст. 183 КПК України, те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 185 КК України, за наявності встановлених на даний час ризиків, суд першої інстанції обґрунтовано не визначив розмір застави обвинуваченому, оскільки такий запобіжний захід на даному етапі судового розгляду не можезапобігти встановленим ризикам та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі, щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, сторонами не надано, хоча захисник і посилається на ці обставини в апеляційній скарзі.

Приймаючи до уваги встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів доходить висновку, що прокурором на даний час доведена обґрунтованість встановлених ризиків, які хоча і дещо зменшились, проте продовжують існувати, а відтак доводи апеляційної скарги захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, у тому числі з посиланням на згоду батьків на проживання ОСОБА_7 за їх місцем проживання, або визнання застави, на думку колегії суддів, є непереконливими.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції на даному етапі прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 18 липня 2024 року, включно, без альтернативи внесення застави - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4