Справа № 308/3213/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

за участі учасників судового процесу: прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/154/24 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2024 року, у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м"який запобіжний захід не пов"язаний з триманням під вартою, або зменшення розміру застави відмовлено.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючого на посаді молодшого інспектора ІІ категорії відділу режиму і охорони Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)», молодшого сержанта внутрішньої служби, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - на період судового розгляду кримінального провадження, по 08 травня 2024 року включно.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000523 від 14.12.2023 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що строк тримання під вартою ОСОБА_6 закінчується 13.03.2024, водночас ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені при обранні відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не відпали та продовжують існувати, та інші менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні проти обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечив. Просив задовольнити подане ним клопотання про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід не пов"язаний з триманням під вартою або зменшення розміру застави, з підстав наведених у клопотанні.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу та відмовляючи у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, суд врахував тяжкість злочину, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, а також те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими відносно останнього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою не зменшились на даний час, а менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього згідно кримінально-процесуального законодавства України обов`язків. При цьому суд констатував, що апеляційним судом надавалася оцінка обставинам, на які посилається захисник у клопотанні про зміну відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу. Тому суд, прийшов до переконання про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу та продовжив йому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що з оскаржуваною ухвалою суду категорично не згідний. Вважає ухвалу суду необґрунтованою, незаконною, такою, що прийнята без урахування всіх фактичних обставин справи, а зібрані по справі та досліджені в ході судового розгляду справи докази не є достатніми для застосування відносно ОСОБА_6 вищевказаного запобіжного заходу, суд першої інстанції прийняв до уваги тільки одні докази сторони обвинувачення, а натомість відкинув наведені інші докази сторони захисту, внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване судове рішення та дійшов невірного висновку про обґрунтованість оголошеної підозри, наявності ризиків та підстав, передбачених ст.ст. 177, 199 КПК України відносно ОСОБА_6 Звертає увагу на те, що судом взагалі не були враховані характеризуючі дані про особу, а саме те, що підзахисний має місце проживання, раніше не судимий, з середньою спеціальною освітою, перебуває у розірваному шлюбі, має неповнолітню дитину, стан його здоров`я, зовсім не перешкоджав кримінальному провадженню, протягом останніх 3-х місяців ОСОБА_6 має зразкову поведінку і виконує всі обов`язки, які покладені на нього кримінальним процесуальним законодавством як на підозрюваного, а згодом і обвинуваченого, що вказує на його сумлінність, правосвідомість та високу повагу до правосуддя в цілому. Вказує, що ступінь загрози, що підзахисний не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки надзвичайно мізерна, в порівнянні з порушенням його прав. Зазначає, що судом розглянуто клопотання за відсутності у його матеріалах процесуальних документів, що встановлюють повноваження прокурора ОСОБА_5 , як учасника кримінального провадження №0000523. На момент розгляду клопотання сторона захисту звернула увагу судді на те, що серед додатків до клопотання міститься лише витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження, сформований 14.12.2023, відсутні будь-які постанови про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, та матеріали кримінального провадження органом досудового слідства в ході розгляду зазначеного клопотання суду не надавались. Також, на переконання апелянта, суддею необґрунтовано продовжено відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та встановлено надміру великий розмір застави. Апелянт також вважає, що жоден із ризиків, на які прокурор вказує у клопотанні не існують, такі свого підтвердження не знайшли. Більш того, адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що його підзахисний визнає вину у вчиненому, що підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження письмовими доказами. На думку захисника, суддя дійшов хибного висновку щодо неможливості застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризиків, зазначених у клопотанні.

Просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою змінити обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою (ізоляцією його від суспільства, домашній арешт, тощо). У разі не застосування судом до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, то просить суд зменшити (визначити заставу) у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560 грн.

В доповненнях до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 зазначив, що ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого ДБР та до ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів в межах строку досудового розслідування до 13.03.2024 та в якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава в розмірі 980 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 442860,00 грн., та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України. Тобто слідчий суддя визначив підозрюваному завідомо непомірний розмір застави, який не відповідає критеріям необхідності та пропорційності. З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, сторона захисту вважає, що ОСОБА_6 в якості альтернативного запобіжного заходу необхідно визначити заставу, в межах, встановлених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, а саме 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також просить апеляційний суд врахувати те, що ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності. На підставі викладеного, просить апеляційний суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати постановити нову, якою змінити обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою (ізоляцією його від суспільства, домашній арешт, тощо). У разі не застосування судом до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, то просить суд зменшити (визначити заставу) у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560 грн. А також просить долучити до матеріалів справи та дослідити документи, які надані захиснику на адвокатський запит інформацію про майновий стан та характеризуючи дані за місцем роботи підзахисного (ДУ Закарпатська УВП №9).

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, вислухавши пояснення підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги та доповнення до неї, які наполягали на їх задоволенні, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим (позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна), дані про особу обвинуваченого (має постійне місце проживання, раніше не судимий, є розлученим, має на утриманні одну дитину), відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту свідків, які ще не допитані, та дослідження доказів.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про існування вказаної стороною обвинувачення наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення вини, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на свідків, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема, домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Отже доводи апеляційної скарги сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Водночас, з огляду на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, та факту того, що сума застави, визначена ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.12.2023 року у розмірі 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 442 860,00 грн. обвинуваченим ОСОБА_6 на протязі строку перебування під вартою внесена не була, що свідчить про її непомірність для останнього, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту частково заслуговують на увагу, а саме в частині зменшення розміру застави, тому розмір застави необхідно зменшити до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560,00 грн., який на цьому етапі кримінального провадження, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинуваченого ОСОБА_6 .

За приписами ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 182-183 та ст.ст.404, 405, 407, 409, 411,418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу з доповненнями до неї захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, скасувати в частині визначення розміру застави.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора ОСОБА_5 про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючого на посаді молодшого інспектора ІІ категорії відділу режиму і охорони Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)», молодшого сержанта внутрішньої служби, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - на період судового розгляду кримінального провадження, по 08 травня 2024 року включно, з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560 грн.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У разі внесення застави у вказаному розмірі покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 , наступні обов`язки:

- прибувати до суду на першу вимогу;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- не спілкуватися із свідками у цьому кримінальному провадженні.

Строк дії покладених на підозрюваного обов`язків визначено до 08 травня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді