Дата документу 05.06.2024 Справа № 334/2266/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/2266/24 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/807/303/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною прокурора у кримінальному провадженні начальника Веселівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27 березня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого заступника начальника ВнП начальника СВ Відділення поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0000257 від 31 березня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції (EASYCON).

Прокурор у кримінальному провадженні - начальник Веселівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27 березня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого заступника начальника ВнП начальника СВ Відділення поліції№1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_7 погоджене прокурором Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0000257 від 31березня 2014 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що позбавлення підозрюваного волі не узгоджується із вимогами ст.49 КК України з урахуванням практичного правозастосування, викладених у постанові Верховного Суду, а тому застосування відносно нього як затримання з метою приводу, так і запобіжного заходу у виді тримання під вартою неможливо через сплив строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення ним злочину, враховуючи, що він не повинен визнавати свою провину у їх вчиненні.

В апеляційній скарзі прокурор простить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого у кримінальному провадженні №000257 від 31 березня 2014 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.304 КК України про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -задовольнити.

В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, а висновки суду не відповідають викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.304 КК України. 25 червня 2014 року повідомлення про підозру вручене ОСОБА_9 у рамках виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги.

Вказує, що слідчим суддею допущене неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, оскільки підставою для відмови в задоволенні клопотання стало те, що на думку слідчого судді сплинули строки давності, встановлені ст.49 КК України.

На думку прокурора, слідчим суддею, зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема відмовлено у наданні дозволу на затримання підозрюваного з мотивів сплину строків давності при встановлені ризику переховування останнього від органу досудового розслідування.

Також, при винесенні оскаржуваної ухвали взято до уваги лише вимоги ч.1 ст.49 КК України, які встановлюють сплив строків давності, при цьому не враховано вимоги ч.2 цієї ж статті щодо зупинення перебігу цих строків у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування. Доводи слідчого судді про те, чому він не враховував при винесенні рішення положення ч.2 ст.49 КК України в оскаржуваній ухвалі відсутні.

Прокурор звертає увагу, що при розгляді зазначеного клопотання слідчий суддя вийшов за межі своїх повноважень та фактично вирішив питання про звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності.

Також, зазначає, що слідчим суддею неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, оскільки застосування вимог ст.49 КК України віднесено виключно до повноважень суду, а вичерпні підстави для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного містяться в ст.189 КПК України та жодна з наведених підстав для відмови під час судового розгляду встановлена не була.

Заслухавши доповідь судді; прокурора на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді цим вимогам закону в цілому відповідає.

Так, відповідно до вимог ст.188 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 2.Це клопотання може бути подане: 1) одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою; 2) після подання клопотання про застосування запобіжного заходу і до прибуття підозрюваного, обвинуваченого до суду на підставі судового виклику; 3) після неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і відсутності у слідчого судді, суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю. 3.Прокурор додає до клопотання документи, які підтверджують зазначені у пунктах 1, 2 частини четвертої статті 189 цього Кодексу обставини.

Отже, зміст вищенаведених вимог закону зводиться до того, що прокурор як сторона кримінального провадження у клопотанні про дозвіл на затримання з метою приводу, повинен довести перед судом наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного.

Як убачається з наданих матеріалів провадження в провадженні СВ відділення поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 березня 2014 за № 0000257 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.304 КК України.

В клопотанні про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказано що досудовим розслідуванням було встановлено достатньо доказів для підозри ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні 05 червня 2004 року, 06 червня 2004 року, кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ст.304 КК України.

Згідно з матеріалами провадження, 02 квітня 2014 року винесено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.304 КК України.

25 червня 2014 року повідомлення про підозру оголошено ОСОБА_9 у рамках виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги.

З викладеного убачається, що місце знаходження підозрюваного органом досудового розслідування було встановлено.

В матеріалах провадження відсутні об`єктивні відомості про те, що після повідомлення ОСОБА_9 про підозру і відібрання вищевказаної розписки останній дійсно ухилявся від органів досудового розслідування.

Відомості про те, що досудове розслідування зупинялося у зв`язку із розшуком підозрюваного, в наданих суду матеріалах теж відсутні.

В свою чергу, вимогами п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Приписами ч.3 ст.132 КПК України визначено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з вимогами ч.4 ст.189 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_9 для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 26 березня 2024 року та долучені до нього матеріали не містять достатніх даних, які б свідчили про переховування (ухилення) підозрюваного від органів досудового розслідування, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для надання дозволу на затримання підозрюваного у порядку, передбаченому ст.ст.188, 189 КПК України.

При апеляційному розгляді не встановлено даних, які свідчили би про те, що підозрюваний ОСОБА_9 не з`явився на виклики слідчого без поважних причин або навмисно ухилявся від органу досудового розслідування та не виконує своїх процесуальних обов`язків чи перешкоджає кримінальному провадженню будь-яким чином.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що достатніх підстав для задоволення вищевказаного клопотання немає, тому по суті рішення слідчого судді про відмову в задоволенні цього клопотання є правильним.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, правильність висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні начальника Веселівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27 березня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого заступника начальника ВнП начальника СВ Відділення поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0000257 від 31 березня 2014 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3