Справа № 743/1118/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/239/24
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 07 березня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000800, за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2023 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Замглай Чернігівського району Чернігівської області, громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2019 року за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 69 КК України до 200 годин громадських робіт;

- вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 липня 2020 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389, ст. ст. 70, 71 КК України арешту строком до 4 місяців 5 днів;

- вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України, скасованим в частині призначеного покарання вироком Чернігівського апеляційного суду від 13 березня 2023 року, до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2022 року, зміненого ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 14 березня 2023 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі;

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2023 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ріпкинського pайонного суду Чернігівської області від 02 грудня 2022 року, зміненого ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 14 березня 2023 року, та остаточно призначно ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років один місяць.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено відраховувати з 04 квітня 2023 року( дня його затримання до відбуття покарання за вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2022 року).

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 477 грн. 96 коп. процесуальних витрат.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду були подані апеляційні скарги в яких:

- прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 призначити покарання у виді та розмірі визначеному судом першої інстанції та ухвалити, що початком строку відбуття покарання, рахувати з 23 листопада 2023 року, тобто з часу ухвалення оскаржуваного вироку.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків, однак, в порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність, нормативно не обґрунтував своє рішення в частині початку строку відбування покарання та ухвалив, що початок такого строку необхідно рахувати з дня затримання ОСОБА_8 на виконання попереднього вироку, чим фактично повторно зарахував в строк відбування покарання частину відбутого строку покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком;

- захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі просить змінити оскаржуваний вирок та призначити його підзахисному покарання із застосуванням ч. 1. 2 ст. 69 КК України. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що з врахуванням визнання обвинуваченим своєї вини, щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину призначене йому покарання є занадто суворим.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 20 лютого 2023 року приблизно о 20 год. 00 хв., більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, усвідомлюючи, що починаючи з 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2002-ІХ, Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, на території України введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався, востаннє - Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 року строком на 90 діб, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, неподалік господарства АДРЕСА_3 , помітив мобільний телефон марки «Махсоm» моделі «ММ134», належний ОСОБА_10 , який непомітно для останнього випав з кишені його одягу на землю. Достовірно знаючи, що даний мобільний телефон належить ОСОБА_10 , ОСОБА_8 скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони не будуть помічені власником та іншими особами, непомітно підібрав вказаний мобільний телефон та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, таким чином умисно, таємно повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення викрав мобільний телефон марки «Махсоm» моделі «ММ134», вартістю 577 грн. 00 коп., спричинивши ОСОБА_11 , матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, позицію обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги останнього та пом`якшити призначене покарання, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, як і кваліфікація дій обвинуваченого, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання, то вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини кримінального провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотриматися вимог кримінального закону і зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, має непогашені судимості, кримінальне правопорушення скоїв у період відбування покарання за іншим вироком, стан його здоров`я, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та обставину яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання в межах встановленої санкцією інкримінованої статті.

Апеляційні доводи сторони захисту про суворість призначеного покарання, за вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання, на думку колегії суддів - є безпідставними і судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Колегія суддів також вважає, що покарання за сукупністю вироків призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції у такий спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами сторони захисту про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги прокурора, відносно неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, є такими, що заслуговують на увагу.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Проте, наведені вимоги залишились поза увагою суду першої інстанції у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 .

Запобіжний захід обвинуваченому у даному кримінальному проваджені не обирався та під час розгляду кримінального провадження ОСОБА_8 продовжував відбувати покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність безпідставно, повторно, зарахував в строк відбування покарання частину відбутого строку покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02.12.2022 року.

Таким чином, суд першої інстанції в подальшому визначив остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, однак, визначаючи початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 за даним вироком визначив рахувати його з дня затримання останнього на виконання попереднього вироку, чим фактично повторно зарахував в строк відбування покарання частину відбутого строку покарання за попереднім вироком.

Разом з цим, поза увагою суду залишилося те, що положеннями ст. 71, 72 КК України не передбачено зарахування засудженому у строк покарання строку відбутого покарання в іншому кримінальному провадженні.

Таким чином, суд помилково зарахував в строк відбування покарання частину відбутого строку покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком, яка зарахуванню на підставі ст. 71 КК України не підлягає.

З огляду на вказане, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, ухвалити новий вирок, оскільки має місце погіршення становища обвинуваченого, в частині визначення початку строку відбуття покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 420, 615 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2023 року щодо ОСОБА_8 - скасувати в частині початку строку відбування покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком суду й призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту постановлення вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2023 року.

В решті цей вирок - залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4