Справа № 455/941/24
Провадження № 1-кс/455/146/2024
У Х В А Л А

18 квітня 2024 року м. Старий Самбір

СТАРОСАМБІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши подане прокурором Старосамбірського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000233 від 15.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 332 КК України, клопотання про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст клопотання

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого, вказує, що 15.04.2023 року близько 13:40 год. у міжнародний автомобільний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Нижанковичі-Мальховіце» у напрямку виїзд з України прибув транспортний засіб марки «DAF», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням громадянина Республіки Польща НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час проходження прикордонного контрою в ході огляду транспортного засобу прикордонним нарядом, в спальному місці кабіни автомобіля було виявлено громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який приховувався під особистими речама водія, з метою уникнення від прикордонного контролю, якого громадянин Республіки Польща Zielinski ОСОБА_4 , мав переправити через державний кордон з України в Республіку Польща.

В ході досудового розслідування було допитано свідка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановлено, що водій Zielenski Sylwester Piotr, вищевказаного тягача, переховував ОСОБА_5 , з метою незаконного перевезення через ДК України. Свідок повідомив, що користуванні має мобільний телефон «Хуавей» ІМЕІ НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 із сімкартою оператора «Київстар» НОМЕР_5 . В кінці 2023 року вирішив виїхати із України на території Республіки Польща, де на даний час перебуває його дружина ОСОБА_6 . Не маючи законних підстав для виїзду за кордон, у мережі інтернет почав відслідковувати посилання у соціальній мережі «Телеграм» «можливості виїзду за кордон». Під час перегляду інтернет мережі, виявив оголошення про надання послуг для виїзду за кордон, де у посиланні було висвітлено номер телефону, який він собі записав та почав телефонувати на нього. Особа із якою контактував імені не називав, проте говорив, що може посприяти у виїзді за кордон у Республіку Польщу. При цьому даний чоловік повідомив, що необхідно буде заплатити за дану послугу гроші в сумі 8000 доларів США, коли він перетне Державний кордон і буде знаходитися у Польщі. Даний чоловік запевнив, що у його документах, а саме у закордонному паспорті будуть відмітки про перетин і цей перетин буде законним, тому на дану пропозицію свідок погодився. На протязі 2024 року він неодноразово телефонував до невідомого, де під час розмови домовилися про зустріч, а саме у м. Луцьк Волинської області, оскільки він там працював. Із даним чоловіком зустрівся у м. Луцьк, де невідомий сказав, що набере у додатку «Телеграм» і повідомить коли буде виїзд у Польщу.

12.04.2024 року зранку до ОСОБА_5 зателефонував даний чоловік і повідомив, щоб той їхав у м. Самбір Львівської області на заправку «ОККО» та скинув геокординати. Із м. Луцьк свідок приїхав рейсовим автобусом у м. Львів, де замовивши таксі приїхав на автодорогу, що веде у напрямку Самбора. У напрямку Самбора добрався попутним автотранспортом, який зупинив по дорозі. У м. Самбір по місцю отриманої геолокації приїхав 12.04.2024 року приблизно о 17-й або 18-й годині. Знаходячись біля АЗС «ОККО» ОСОБА_5 зателефонував до мужчини із яким була домовленість про перетин кордону, та повідомив, що вже у м. Самбір, на що він відповів, що з часом перетелефонує.

За деякий час до ОСОБА_5 знову зателефонував і повідомив, що за декілька хвилин до АЗС під`їде вантажний автомобіль і забере його, при цьому він повідомив, що це буде вантажний автомобіль «ДАФ» червоного кольору, але номерних знаків не сказав. Через деякий час до АЗС дійсно під`їхав описаний вище автомобіль, зокрема тягач без причіпу, за кермом якого, був громадянин Польщі, так як розмовляв польською мовою, який назвав себе ОСОБА_7 . Сильвестр сказав, щоб із свого мобільного телефону видалити всі додатки та переписки, включаючи тих осіб із ким контактував стосовно перетину через кордон, що ОСОБА_8 із зробив. При цьому ОСОБА_7 сказав, щоб той віддав йому свої документи, а саме паспорти та мобільний телефон, які він у свою чергу водій поставив у «бардачок». Сівши у « ОСОБА_9 » свідок побачив, що ОСОБА_7 кудись поїхав своїм тягачем. Приїхавши у населений пункт, назва невідома, приєднав причіп до нього після чого стало зрозуміло, що рухаються до кордону у напрямку Республіки Польща. До кордону їхали удвох декілька днів, оскільки була велика черга. Із салону ОСОБА_8 виходив лише у вечері в туалет. 15.04.2024 року у районі обіду вони наближалися до кордону, перед заправкою « ОСОБА_10 » і Сильвестр сказав мені, щоб ОСОБА_11 заховався у спальному відділенні тягача яким вони їхали. Також, ОСОБА_7 сказав, щоб ОСОБА_8 не показувався нікому під час проходження контролю при перетині кордону. Вони проїхали два контролі, свідок був захований та накритий сумками громадянина Польщі. Під час проходження перевірки, ОСОБА_8 був виявлений працівниками прикордонної служби.

16.04.2024 року у ВП №1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області звернувся ОСОБА_5 , 16.07.1998 із письмовою заявою про добровільну видачу мобільного телефона марки Хуавей» ІМЕІ НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 із сім картою оператора «Київстар» НОМЕР_5 . Вказаний мобільний телефон визнано речовим доказом.

Оскільки вищевказане майно визнано слідчим речовими доказами у кримінальному провадженні, для досягнення завдання кримінального провадження із встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення та метою збереження речових доказів, прокурор звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на зазначене майно.

2. Кримінальне процесуальне законодавство

Арешт майна це один із передбачених статтею 131 КПК України заходів забезпечення кримінального провадження, направлений на забезпечення його дієвості, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (частина 1 статі 170 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (частина 2 статі 170 КПК України).

Арешт майна допускається, серед іншого, з метою забезпечення збереження речових доказів, та у такому випадку накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям належності матеріальних об`єктів до речових доказів, а саме, що ці об`єкти, та відповідно, майно на яке накладається арешт: (1) були знаряддям вчинення кримінального правопорушення; (2) зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; (3) є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом (пункт 1 частини 2, з урахуванням положень частини 3 статті 170 та статті 98 КПК України).

3. Мотиви суду при вирішенні клопотання

3.1 Обґрунтована підозра та ступінь тяжкості правопорушення

Встановлені статтею 132 КПК України загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і арешту майна, не допускають їх застосування, якщо слідчий та прокурор не доведуть, що: (1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; (2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; (3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Результати вивчення та аналізу матеріалів клопотання, а також доводів прокурора на його обґрунтування, дозволяють стверджувати про належний, для поточного етапу досудового розслідування, рівень обґрунтованості тверджень прокурора про те, що кримінальне правопорушення дійсно мало місце.

При цьому, слід звернути увагу на те, що на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей визначає, що вчинення вищевказаного кримінального правопорушення є вірогідним та достатнім з точки зору можливості накласти арешт.

Отже, стороною обвинувачення надано суду достатню, для поточного етапу досудового розслідування, сукупність доказів на підтвердження обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення.

3.2 Мета арешту

Метою арешту майна прокурор вказує забезпечення збереження речових доказів. Можливість накладення арешту для досягнення такої мети передбачена частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України.

Постановою слідчого майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Аналіз доданих прокурором до клопотання документів переконує суд в тому, що наразі існує сукупність підстав вважати, що вилучені речі були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

3.3. Співрозмірність обмеження права та завдань провадження

Усталена практика Європейського суду з прав людини вказує, що втручання держави у право на мирне володіння майном буде правомірним лише при дотриманні справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Така позиція знайшла своє відображення в рішенні Суду у справах: «Спорронг та Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року; «Прессос Компанія ОСОБА_12 та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995 року; «Беєлер проти Італії» від 5 січня 2000 року.

При цьому, накладення арешту на речові докази може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства, про що ЄСПЛ вказує у рішеннях у справах: «Смірнов проти Росії» від 7 червня 2007 року та «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року.

Майно, питання про накладення арешту на яке наразі вирішується судом це рухоме майно, відтак, у випадку незастосування арешту, з огляду на вже встановлені досудовим розслідуванням обставини, існує ризик того, що це майно може бути без особливих зусиль приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене або перетворене, після чого пошук та встановлення відомостей про обставини кримінального правопорушення буде істотно утруднений.

В той же час, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, і хоча у такому випадку реалізація права власності частково обмежується, такий захід є тимчасовим, а тому відповідні обмеження є розумними та співмірними з огляду на завдання кримінального провадження та, з урахуванням досліджених обставин, потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.

4. Висновки суду

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що клопотання про арешт майна подано на передбаченій кримінальним процесуальним законом підставі та для досягнення легітимної мети збереження речових доказів у кримінальному провадженні. Ця мета може бути досягнута шляхом застосування арешту майна, що у даному випадку буде розумним та співрозмірним обмеженням права власності з огляду на завдання кримінального провадження.

Керуючись статтями 2, 132, 170-173, 309, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон марки «Хуавей» ІМЕІ НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 із сімкартою оператора «Київстар» НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_1 .

Заборонити відчуження, використання і розпорядження цим майном.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1