Справа № 190/827/24
Провадження №1-кп/190/89/24
УХВАЛА

17 червня 2024 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000263 від 12.03.2024 року стосовно ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.28 ч.2 ст.310 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.28 ч.2 ст.310 КК України.

Щодо розгляду даного обвинувального акта призначено підготовче судове засідання, у якому винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

Під час підготовчого розгляду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримала раніше подане нею клопотання про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. Письмове клопотання мотивовано тим, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, підставою якого послужила постанова слідчого про оголошення ОСОБА_4 у розшук. Однак ОСОБА_4 не ухилявся від органів досудового розслідування, а проходив військову службу у військовій частині до моменту його затримання. Тому захисник вважає за доцільне змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід на домашній арешт. Крім того, адвокат ОСОБА_5 вважає, що підставою для зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу є те, що на утриманні обвинуваченого знаходяться батьки похилого віку, про яких він піклується, здійснює за ними догляд, що сам обвинувачений має постійне місце проживання, має право власності на частину квартири.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Прокурор заперечував щодо клопотання сторони захисту, вважає що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи в суді.

За положенням ч.3 ст.315 КПК України, - під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про можливість зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який, судом встановлено наступне.

ОСОБА_4 обвинувачується:

- у незаконному посіві та незаконному вирощуванні конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин, вчинені з метою збуту, організованою групою;

- у незаконному виготовленні, зберіганні,перевезенні особливо небезпечних наркотичних засобів в особливо великих розмірах, з метою збуту, вчинені організованою групою.

Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлена наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки за вчинення інкримінованого злочину за ч.3 ст.307 КК України, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років. Це дає достатні підстави вважати про реальність такого ризику з боку обвинуваченого, який знаючи про тяжкість покарання за вчинене діяння може переховуватись від суду.

Крім того, на даній стадії судового провадження свідки не допитані, а тому можливий незаконний вплив на них з боку обвинуваченого, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, а відтак в задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просить призначити судовий розгляд кримінального провадження зазначивши, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстави для закриття кримінального провадження відсутні, кримінальне провадження підсудне цьому суду і наявні всі підстави для призначення судового розгляду.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання щодо можливості призначення справи до судового розгляду, вивчивши зміст обвинувального акту та додані до нього документи, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, до яких віднесені подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; та інші обставини, - покладається на слідчого, прокурора.

У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Аналіз змісту указаних вимог закону у сукупності свідчить про те, що формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті "а" пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Україною.

У справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 Європейський суд з прав людини зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. У тексті підпункту "а" п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту "а" п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та відповідно про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч. 1 ст. 337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засади змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.

Так, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором, зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 вказаної статті, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону, статті КК України і формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Таке обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист і це чітко визначено як національним законодавством, так і практикою Європейського суду з прав людини.

Таким чином, правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Аналіз змісту обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 вказує на те, що при складанні обвинувального акту прокурором не було дотримано цих вимог закону, оскільки направлений прокурором обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення відповідно до положень закону.

Так, згідно обвинувального акта ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28 ч.2 ст.310, ч.3 ст.307 КК України, а саме у складі організованої групи.

При цьому в обвинувальному акті зазначено: «…члени організованої групи особа №1 (організатор), особа АДРЕСА_1 , матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, та ОСОБА_4 з метою виконання заздалегідь розробленого злочинного плану, направленого на незаконне виготовлення, зберігання та перевезення з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабісу….»

На думку суду, органом досудового розслідування в направленому обвинувальному акті обставини кримінального правопорушення викладено неконкретно та не належним чином сформульовано обвинувачення.

Такі недоліки при складанні обвинувального акту порушують гарантовані законом процесуальні права сторін кримінального провадження, порушують основні засади кримінального провадження, зокрема, верховенство права, порушують гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а також права осіб, які не є обвинуваченими за даним обвинувальним актом та не мають права на захист від викладеного в ньому, обвинувачення.

На думку суду наявність зазначених недоліків унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, суттєво порушує права обвинуваченого, і не може бути усунуто під час судового розгляду, а тому позбавляє суд можливості призначити кримінальне провадження до судового розгляду та є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

При цьому суд враховує те, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення по суті є консистенцією усього обвинувального акта, яка має інформувати особу у вчиненні якого кримінально-караного діяння вона обвинувачується.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, зазначено, що ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи. Відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта проводиться судовий розгляд.

Як визначено у п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Таким чином, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, наслідків кримінального правопорушення, з відображенням кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Слід зауважити, що, як випливає зі змісту ч. 2 ст. 337 КПК України, а також зі змісту ст. 338 КПК України, зміна прокурором обвинувачення, шляхом якої можуть бути усунуті вказані недоліки під час судового розгляду, є його правом, а не обов`язком, і будь-які процесуальні важелі спонукання прокурора до реалізації такого права судом під час судового розгляду, чинним КПК України не передбачено, більш того, з огляду на положення ст. 26 КПК України, є порушенням принципу диспозитивності, що є неприпустимим.

Єдиним законним процесуальним важелем примушення прокурора до усунення вказаних недоліків, законом визначено повернення обвинувального акту, як це передбачає п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Також суд звертає увагу на наступне:

- при прийнятті даного рішення суд не досліджував жодного доказу, а тому не вдався до оцінки доказів, їх належності чи допустимості;

- суд не давав оцінку обставинам кримінального правопорушення, а лише зазначив на відсутність обов`язкових відомостей, які мають міститись в обвинувальному акті;

- призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, який не містить відповідних відомостей, означало б призвести до порушення права на захист обвинуваченого і до можливого скасування вищою інстанцією судового рішення, ухваленого за результатами розгляду справи судом, з підстав порушення права на захист;

- призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, який не містить відповідних відомостей, розраховуючи на зміну обвинувачення прокурором в майбутньому, суд не може, так як зміна обвинувачення це право, а не обов`язок прокурора.

Керуючись п.3 ч.3, ч.4 ст.314, ст.ст. 291, 376, 395 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, - відмовити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000263 від 12.03.2024 року стосовно ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.28 ч.2 ст.310 КК України, повернути прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1