Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1632/24
Провадження № 1-кс/376/322/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2024 р.

Сквирський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання заступника начальника СВ ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Сквира, Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з повною загальною середньою освітою освітою, неодруженого, працюючого фізичною особою підприємцем, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся заступник начальника СВ ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області майор поліції ОСОБА_4 (надалі слідчий) з клопотанням, що погоджено з процесуальним керівником про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що в його провадженні знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062 від 05 березня 2024 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

Відповідно до поданого клопотання, підставами звернення до суду стало те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання строком до восьми років, не має стійких соціальних зв`язків і власної сім`ї, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інший злочин, що свідчить про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України та свідчить про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Із повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливого мотиву, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на придбання, зберігання та подальший збут психотропної речовини, у невстановлений час та дату, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, придбав психотропну речовину амфетамін, і в подальшому зберігав її за місцем власного проживання приватна квартира АДРЕСА_3 , до 17 травня 2024 року.

17 травня 2024 року близько 20 години 20 хвилини ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на збут психотропної речовини, обіг якого обмежено, з корисливого мотиву, діючи умисно, будучи обізнаним щодо методів виявлення та фіксації злочинів працівниками поліції, перебуваючи на проїзній частині АДРЕСА_4 , а саме навпроти території приватного домоволодіння АДРЕСА_5 , за грошові кошти в сумі 600 (шістсот) гривень, незаконно збув ОСОБА_7 (особа відносно якої застосовані заходи безпеки), прозорий поліетиленовий пакетик з вмістом порошкоподібної речовини, обіг якої обмежено амфетамін. Маса амфетаміну у речовині становить 0,078 грами.

Згідно з Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 Таблиця ІІ, Списку №2 «Психотропні речовини, обіг яких обмежено», амфетамін є психотропною речовиною, обіг якої обмежено.

29 травня 2024 року ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 307 КК України повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

1) Заявою ОСОБА_8 про факт вчинення злочину від 05.03.2024;

2) Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 06.03.2024;

3) Протоколом за результатами негласної слідчої розшукової дії контроль за вчиненням злочину передбаченої ст. 271 КПК України від 18.05.2024;

4) Протоколом роз`яснення особі-покупцю його прав та обов`язків від 17.05.2024;

5) Протоколом огляду (огляд особистих речей особи покупця) від 17.05.2024;

6) Протоколом огляду речей (вручення та огляд грошових кошті) від 17.05.2024;

7) Протоколом добровільної видачі від 17.05.2024;

8) Висновком судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №СЕ-19/11-24/30739-НЗПРАП від 23.05.2024;

9) Протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ;

10) Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ;

11) Протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ;

12) Іншими матеріалами кримінального провадження.

Підозрюваний ОСОБА_11 , пыдозрюэться у вчиненны злочину, який згідно із ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, розуміючи не відворотність покарання та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, підозрюваний ОСОБА_11 , може переховуватися від органу досудового розслідування, прокурора та суду, тобто існує ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оскільки підозрюваний ОСОБА_5 з метою ухилення від подальшого покарання чи спотворення об`єктивної картини може впливати на свідків, які допитані під час досудового розслідування і повністю підтверджують його винуватість, тобто підозрюваний ОСОБА_5 умовлянням, підкупом чи погрозами зможе змусити свідків змінити показання, тобто існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На даний час в ході проведення досудового розслідування не встановлено офіційне місце роботи (органу досудового розслідування не надано жодних документів, які б підвереджували офіційне місце роботи підозрюваного) і відповідно підозрюваний ОСОБА_11 не має стабільного заробітку та постійного джерела прибутку, та має дохід лише від здійснення злочинної діяльності, відтак існує ризик вчинення продовження вчинення кримінальних правопорушень, враховуючи вищевикладене існує ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали дане клопотання та просили його задовольнити.

У судовому засіданні підозрюваний та його захисник заперечили щодо задоволення клопотання посилаючись на відсутність будь-яких підстав для перебування підозрюваного під вартою, просили суд обрати більш м`який запобіжний захід у вигляды особистого зоборв"язання чи домашнього арешту в нічний час, оскільки підозрюваний наміру переховуватися від слідства та суду, продовжувати займатися злочинною діяльністю, впливати на свідків у справі не має, більш того працює.

Заслухавши прокурора та слідчого, думку підозрюваного та його захисника, дослідивши копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя, приходить до наступного висновку.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_11 , підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України і подане слідчим СВ ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області клопотання відповідає вимогам ст.ст. 179, 184 КПК України.

29 травня 2024 року, ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, тобто у незаконному виробництві, виготовленні, придбанні, зберіганні, перевезенні чи пересиланні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.

Згідно з статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до статті 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого та інші відомості.

Основні доводи внесеного стороною кримінального провадження клопотання зводяться до наявності кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , а наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні та вчинити інший злочин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, при вирішені питання, чи було особу «обвинувачену в кримінальному правопорушенні» для цілей статті 6 Конвенції, необхідно виходити з таких трьох критеріїв: категорія даного провадження згідно з національним законодавством; суттєві характерні риси цього провадження; вид та суворість міри покарання, яке може бути призначено заявникові. [«O. v. Norway», n. 33926].

«Законність» тримання під вартою з погляду національного закону не завжди є вирішальним чинником. Європейський суд з прав людини зазначає, що тримання під вартою протягом зазначеного періоду має відповідати меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка забороняє безпідставне позбавлення свободи. [«Гаважук проти України», п. 63654]; [«Мурукін проти України», п. 34]; [«Буряга проти України», п. 54655]; [«Фельдман проти України», п. 68656].

Тримання під вартою у відповідності до пункту 1(с) статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Взяття заявника під варту має бути конче необхідним для забезпечення його присутності в суді, але водночас інші, менш суворі заходи можуть бути достатніми для досягнення цієї мети. (Рішення : «Ladent v. Poland», n. 55660; «Ambruszkiewicz v. Poland», n.n. 29-33661; «Хайредінов проти України», n. 28).

Затримання особи є настільки серйозним запобіжним заходом, що воно є виправданим, лише якщо інші, менш суворі, заходи були розглянуті та визнанні недостатніми для забезпечення захисту індивідуальних або суспільних інтересів, які можуть вимагати затримання відповідної особи. (Рішення : «X. v. Finland», n. 151).

ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Виходячи із правової позиції ЄСПЛ при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи її переконливість. При цьому прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.

З урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, на цьому етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості відповідного кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної.

У той же час у ході розгляду клопотання слідчим суддею було встановлено, що виключних обставин для тримання ОСОБА_5 під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та в судовому засіданні не доведено і на переконання слідчого судді, застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде становити непропорційне втручання у його права.

Крім того, на переконання слідчого судді, інтенсивність ризиків не має того ступеню, який би давав підстави вважати тримання під вартою єдино можливим запобіжним заходом за цих обставин. Про це свідчать як відомості про особу підозрюваного (вік, стан здоров`я, раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності), так і наявність у нього міцних соціальних зв`язків.

Враховуючи те, що прокурор та слідчий не довели суду виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати до підозрюваного запобіжний захід, передбачений ст. 181 КПК України, у вигляді домашнього арешту, із забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , який є співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину та його наслідками. При цьому, такий режим може перериватись необхідністю отримання медичної допомоги та прослідування до укриття цивільного захисту.

При цьому, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Крім того, за нормою ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

ОСОБА_5 підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ст. 181 КПК України орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу Національної поліції підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

За змістом ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Строк застосування цього запобіжного заходу слідчий суддя визначає два місяці. Необхідність визначення саме такого строку обумовлена тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершене, а підстави вважати, що наведені ризики можуть зникнути чи зменшитися раніше цього строку, відсутні. Водночас, строк дії запобіжного заходу не може перевищувати строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено . В ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зазначається точна адреса житла, яке підозрюваному, обвинуваченому забороняється залишати.

З метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання поза процесуальній поведінці підозрюваного, наявні підстави для покладення на ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та необхідність покладення яких була доведена стороною обвинувачення, а саме:

1) невідкладно з`являтися на виклик слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

2) заборонити покидати місце свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначені обов`язки релевантні встановленим ризикам та здатні їм запобігти.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Строк дії обов`язків слідчий суддя визначає у межах, передбачених ч. 7 ст. 194 КПК України, - два місяці.

За таких обставин клопотання старшого слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає частковому задоволенню.

Заперечення захисника підозрюваного з приводу клопотання слідчого та посилання на наявність постійного місця роботи, слідчим суддею до уваги не приймається, оскільки надана стороною захисту характеристика за відсутності інших підтверджуючих документів ( трудової книжки, трудового договору, тощо) та з урахуванням відсутності відомостей щодо графіку та режиму работі (онлайн, подобово) не доводиться обставин зайняітості ОСОБА_5 трудовою діяльністю та отримання доходу.

Виходячи з вищевказаного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176- 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 202, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника СВ ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю, з покладанням на нього строком на два місяці з дня постановлення даної ухвали наступних обов`язків:

1) невідкладно з`являтися на виклик слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

2) заборонити покидати місце свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 .

Попередити підозрюваного ОСОБА_5 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Контроль за виконанням умов та обов`язків пов`язаних з домашнім арештом покласти на ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області в межах території обслуговування якого проживає підозрюваний.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ознайомити та вручити підозрюваному під розпис копію ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1