ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 158/751/22

провадження №51-3955 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого

в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника в режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000098 від 29 березня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 червня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_7 .

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 червня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном на 1 рік.

Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 28 березня 2022 року близько 16 год 00 хв, перебуваючи у АДРЕСА_2 під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, керуючись метою спричинення тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс не менше десяти ударів кулаком правої руки в обличчя останнього, чим спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці кута зліва (38 зуб), гематоми навколо обох очей, які згідно висновку судової медичної експертизи № 154 від 28 квітня 2022 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 21-ї доби.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, як вчинення своїми протиправними діями, які виразились в умисному нанесенні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року апеляційну скаргу представника потерпілого залишено без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 червня 2022 року - без змін.

Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У своїй касаційній скарзі представник потерпілого, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, просить рішення судів попередніх інстанцій змінити в частині м`якості призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На обґрунтування своїх вимог представник потерпілого вказує, що потерпілий, під час судового провадження у першій та апеляційній інстанції, наполягав на призначенні максимального терміну покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, вважаючи такий строк покарання достатнім та співмірним із вчиненим кримінальним правопорушенням, оскільки своїми діями засуджений наніс потерпілому тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи, у зв`язку із чим потерпілий був змушений проходити стаціонарне лікування, а в подальшому тривалий час перебувати на амбулаторному лікуванні.

Також, вважає що вирок суду першої інстанції підлягає зміні у частині визначення судом стягненої моральної шкоди, оскільки, з моменту вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 не намагався відшкодувати завдану його діями шкоду потерпілому, не допомагав з витратами на лікування та реабілітацію потерпілого.

Зауважує, що життя потерпілого було порушене, він не мав змоги тривалий час їсти та розмовляти, переніс операцію на обличчі, також вказує, що потерпілий є єдиним годувальником в сім`ї, та протягом лікування та загоєння щелепи не мав змоги матеріально забезпечувати родину належним чином, внаслідок чого сім`я зазнала матеріальної скрути.

Враховуючи викладені обставини, вважає суму, стягнуту на підставі вироку суду першої інстанції в рахунок спричиненої моральної шкоди, непомірною малою та належною до відшкодування вважає суму у розмірі 150 000,00 грн.

Також, у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення ОСОБА_7 потерпілий був змушений нести витрати на правову допомогу та лікування, однак ні місцевий суд, ні суд апеляційної інстанції не врахували цих витрат при призначенні розміру відшкодування.

Від учасників касаційного провадження заперечень на касаційну скаргу представника потерпілого не надходило.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні:

- представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 подану касаційну скаргу просив задовольнити, змінити вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в частині призначеного покарання;

- засуджений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 просили рішення судів попередніх інстанцій залишити без зміни, а подану касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга представника потерпілого не підлягає задоволенню.

Мотиви Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті при вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Правильність висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини засудженого, правильності кваліфікації його дії у касаційній скарзі представника потерпілого не оспорюється.

Надаючи оцінку твердженням представника потерпілого в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення особі засудженого, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги та вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Відповідно до статті 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Відповідно до імперативних вимог ч. 1 ст. 437 КПК України, суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання.

Проте, як вбачається із прохальної частини касаційної скарги, представник потерпілого не заявляє вимог про скасування судових рішень через невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, а просить вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції змінити в частині м`якості призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, що, з огляду на положення, передбачені ч. 1 ст. 437 КПК України, не є компетенцією суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведені вище обставини, відсутні підстави для задоволення вимог касаційної скарги щодо погіршення становища засудженого шляхом призначення більш суворого покарання.

Стосовно доводів представника потерпілого щодо неспівмірності суми стягнутої моральної шкоди та необхідності стягнення із засудженого процесуальних витрат на правову допомогу та лікування, колегія суддів зазначає наступне.

Зокрема, положеннями п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

З огляду на положення ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні.

Разом із тим, представник потерпілого хоч у доводах і вказує, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги доводи потерпілого щодо завданої йому моральної шкоди, та не враховано понесення витрат потерпілим на правову допомогу та лікування, але, з огляду на зазначені повноваження суду касаційної інстанції та положення ст. 436 КПК України будь-яких вимог, в тому числі і вимоги щодо скасування судового рішення в частині розміру задоволеного цивільного позову про стягнення моральної шкоди, стягнення витрат на лікування та процесуальних витрат і призначення нового розгляду в цій частині, не заявляє, в зв`язку із чим, відсутні підстави для надання оцінки доводам касаційної скарги в цій частині.

Відповідно до ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції залишає судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення, у разі відсутності підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для його скасування або зміни.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу представника потерпілого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 червня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3