ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/23494/21

Провадження № 11-кп/4820/360/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши виділене провадження по кримінальному провадженню №0002810 від 11 серпня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.255-1 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 05 квітня 2024 року клопотання прокурора задоволено та продовжено дію обраного під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04 червня 2024 року включно.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд мотивував своє рішення тим, що неможливо запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, про що заявляли обвинувачений та його захисники, та що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень по справі.

Окрім цього, суд першої інстанції врахував ризики, які були доведені прокурором в суді при обранні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та те, що вони істотно не зменшились, у справі не з`ясовано усі обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, а відтак обвинувачений, знаходячись на волі, може незаконно впливати на учасників кримінального провадження, в тому числі вже допитаних потерпілого і свідків з метою зміни ними показань та їх повторного допиту, перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватись від суду, а також продовжити злочинну діяльність.

Так, суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою, посилався на те, що своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На думку суду першої інстанції, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Так, у рішеннях суду закріплено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та застосувати до нього менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Зазначав, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та вважає її постановленою з порушенням вимог КПК України.

Посилався на те, що, обмежуючись лише наведенням переліку законодавчих (стандартних) підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час розгляду клопотання про застосування такого, без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Звертав увагу, що на даній стадії судового розгляду підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 відсутні, а його подальше утримання в установі попереднього ув`язнення порушує права, передбачені Конституцією України та Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини.

На даний час, як вважає сторона захисту, не вбачається за можливе робити висновки щодо обґрунтованості чи необґрунтованості висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, оскільки зазначений факт встановлюється лише вироком суду, який набрав законної сили.

Окрім цього, на даний час відсутні заявлені у даному кримінальному провадженні ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Зауважував, що стороною обвинувачення жодного разу не надавалися докази, які б підтверджували наявність в ОСОБА_6 намірів переховуватися від слідства чи суду. Таких обставин судом встановлено не було.

На думку захисника, необхідно врахувати обставину, яка мала місце раніше, зокрема, 15 жовтня 2020 року ОСОБА_6 було звільнено з ДУ «Чортківська установа виконання покарань №26» та останній повернувся до міста Хмельницький і самостійно, без застосування заходів зі сторони правоохоронних органів, без примусу за власним бажанням з`явився 16 жовтня 2020 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, на розгляд клопотання про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Тобто ОСОБА_6 сумлінно виконує свої процесуальні обов`язки.

Зазначав, що ризик знищення, приховування чи спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення зовсім відсутній, адже всі речові докази, документи, висновки експертів, тощо, які мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, вилучені в ході слідчих дій, досліджені судом, долучені до матеріалів кримінального провадження та знаходяться в розпорядженні суду, у зв`язку з чим будь-які незаконні дії обвинуваченого щодо зазначених об`єктів як джерел доказів неможливі.

Ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_6 на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні також перестав існувати. Окрім того, що протягом досудового розслідування та судового провадження не було встановлено, що мали місце будь-які реальні спроби ОСОБА_6 незаконно впливати на учасників кримінального провадження особисто чи через третіх осіб, треба зазначити, що станом на сьогодні свідки, потерпілий в цьому кримінальному провадженні допитані в суді, покази їх зафіксовані, що ще раз підтверджує відсутність зазначених ризиків.

Посилався на те, що КПК України передбачена можливість працівників правоохоронних органів здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого, в тому числі шляхом відстеження його перебування за місцем проживання в разі застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, у зв`язку з чим можливість ОСОБА_6 переховуватися фактично нівелюється.

Звертав увагу, що надані стороною обвинувачення докази зібрані з порушенням норм процесуального права, відображають відомості, що не відповідають дійсності, що виключає можливість їх використовувати при ухваленні рішення про винуватість особи у вчиненні інкримінованих злочинів і, відповідно, не можуть бути основою обґрунтування підозри чи обвинувачення.

Стверджував, що місцевим судом не взято до уваги обставин, які характеризують особу обвинуваченого та підтверджують наявність у нього міцних соціальних зав`язків. ОСОБА_6 зареєстрований в Хмельницькій області, має власне житло, є особою з вищою освітою, до ув`язнення був працевлаштований, одружений, на його утриманні перебуває двоє малолітніх, дітей, які потребують опіки батька і його участі в їхньому вихованні та житті в цілому.

Враховуючи викладене, сторона захисту вважала, що необхідність подальшого утримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою відсутня, подальше його утримання в установі попереднього ув`язнення не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу такого як домашній арешт, можливе, оскільки такий запобіжний захід здатен запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 , який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

З наданих матеріалів установлено, що Хмельницьким міськрайонним судом здійснюється судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0002810 від 11 серпня 2020 року щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.255-1 КК України.

У вказаному провадженні ОСОБА_6 16 жовтня 2020 року обрано, а у подальшому неодноразово продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні суду першої інстанції 05 квітня 2024 року прокурором було заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 на 60 діб, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду та незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід.

На думку суду першої інстанції, прокурор довів, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які не зменшилися, що у свою чергу давало підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів приходить до висновку, що прокурором було наведено достатньо підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Так, відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності з приписами ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Обґрунтовано взято до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке за своїм характером становить особливу суспільну небезпеку, та за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад десять років.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 відповідає характеру та тяжкості вчинених правопорушень, а встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, є доведеними і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

На думку колегії суддів, не знайшли свого підтвердження доводи, зазначені у апеляційній скарзі сторони захисту.

Суд першої інстанції врахував обставини, на які зверталася увага в апеляційній скарзі.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини - суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також у своїх рішеннях суд зазначав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Ураховуючи наведені ризики, визначені у ст.178 КПК України обставини в їх сукупності, суд обґрунтовано продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 .

Колегія суддів уважає, що найсуворіший запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Більш м`які запобіжні заходи, на які є посилання в апеляційній скарзі, забезпечити виконання цієї функції обвинуваченим не зможуть.

Колегія суддів уважає, що місцевий суд врахував усі обставини провадження, об`єктивно оцінив особистість ОСОБА_6 , тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується останній, та обґрунтовано прийняв рішення про необхідність продовження строку дії вищевказаного запобіжного заходу.

Такий висновок суду є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам провадження.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуються вимоги дотримання розумного строку як застосування такого запобіжного заходу, так і продовження строку тримання під вартою. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Так, п.79 Рішення визначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Колегією суддів установлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, Європейський суд з прав людини зазначав, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду уважає, що у даному випадку суспільний інтерес у завершенні неупередженого розгляду даного кримінального провадження слід визнати виключними обставинами, згідно з якими лише продовження строку дії застосування раніше обраного запобіжного заходу зможе запобігти визначеним ризикам.

Отже, обставини провадження свідчать про те, що заявлені ризики продовжують існувати та вони виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу, який застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою.

Обставини, на які захисник посилається у поданій апеляційній скарзі, не можуть бути підставами для зміни запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою.

Більш м`який запобіжний захід, на переконання колегії суддів, не забезпечить та не буде сприяти належній процесуальній поведінці обвинуваченого ОСОБА_6 .

Колегія суддів зазначає, що встановлені судом першої інстанції ризики є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження при перегляді справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни застосованого (продовженого) запобіжного заходу.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду підстав для скасування ухвали слідчого судді місцевого суду не знаходить.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 404, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2024 року щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3