ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/5234/24 (1-кс/953/4313/24) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/744/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

У С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою постановлено продовжити підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах строку досудового розслідування на 29 днів, тобто до 14.07.2024 (включно).

Визначити суму застави у розмірі 242240 грн. (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., 00 коп.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що вважає встановленим існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем Збройних сил України, а саме водієм 2 штурмового відділення 2 штурмового взводу 3 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 13, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний, серед іншого, свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, бути дисциплінованим, зразком високої культури, скромності й витримки, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, додержуватись визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань доручених йому за посадою, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших військовослужбовців.

Проте ОСОБА_8 , являючись військовослужбовцем, всупереч зазначених вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи прямим умислом, вчинив зберігання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Так, ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи умисно, з метою носіння, зберігання, та збуту бойових припасів без передбаченого законом дозволу, приблизно в кінці лютого 2024 року, перенесли п`ять корпусів гранат типу Ф-1 та п`ять запалів типу УЗРГМ до місця свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де стали зберігати гранати із запалами без передбаченого законом дозволу та дійшли спільного наміру щодо подальшого їх збуту.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу, 05 березня 2024 року, приблизно о 16 годині 10 хвилин, ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відповідно наявної між ними домовленості на збут бойових припасів, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , збув оперативному покупцю ОСОБА_12 , до якого застосовано заходи безпеки на підставі Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», п`ять корпусів гранат типу Ф-1 та п`ять запалів типу УЗРГМ, за що отримав від ОСОБА_12 грошові кошти у сумі 12 000 грн, які в подальшому ОСОБА_8 з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 використали на власні потреби.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з метою носіння, зберігання, та збуту вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, приблизно в кінці лютого 2024 року, перенесли чотири автомата АК 74 та 30 магазинів до них із 874 патронами до місця свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де стали зберігати автомати з патронами без передбаченого законом дозволу та дійшли спільного наміру щодо подальшого їх збуту.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на збут вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, 12 березня 2024 року ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дійшли спільної домовленості щодо збуту наявних у них чотирьох автоматів АК 74 та патронів ОСОБА_12 .. Згідно заздалегідь розробленого плану, 14 березня 2024 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , збули оперативному покупцю ОСОБА_12 , до якого застосовано заходи безпеки на підставі Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», чотири автомата АК 74 та 874 патронів у 30 магазинах, за що отримали від ОСОБА_12 грошові кошти у сумі 120 000 грн., які в подальшому ОСОБА_8 з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розподілили між собою.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з метою носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, приблизно в кінці лютого 2024 року, перенесли два магазини до автомату із 60 патронами до місця свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де стали зберігати вказані патрони без передбаченого законом дозволу та дійшли спільного наміру щодо подальшого їх незаконного зберігання без передбаченого законом дозволу.

14 березня 2024 року у період часу з 17 год. 40 хв. до 18 год. 38 хв. на підставі ухвали слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, проведено обшук приміщення квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено два магазини до автомату із 60 патронами, які ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , незаконно перенесли та зберігали за місцем свого тимчасового проживання, за попередньою змовою осіб.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_8 запробіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби за адресою його реєстрації: АДРЕСА_3 .

У разі відмови у зміні запобіжного заходу сторона захисту просить визначити розмір застави у виді 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, врахувавши матеріальний стан підозрюваного.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що прокурором порушено строк, передбачений ст. 199 КПК України, оскільки звернення до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 відбулось 13.06.2024 року, тобто за два дні до закінчення строку тримання під вартою ОСОБА_8 .

Також, сторона захисту зазначає, що органом досудового розслідування здійснено «маніпуляцію » із визначенням підсудності розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та інші клопотання сторони обвинувачення та наразі ці клопотання розглядає Київський районний суд м. Харкова замість Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

Також сторона захисту вважає, недоведеними ризики заявлені слідчим та прийняті слідчим суддею як доведені, зокрема існування ризиків підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також сторона захисту зазнає, що визначений ОСОБА_8 розмір застави є для нього завідомо непомірним, але судом першої інстанції названа обставина врахована не була.

Заслухавши доповідь судді, думкку прокурора який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, думку захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам ст. 196 КПК України.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Правильними є і висновки суду щодо наявності обґрунтованої підозри, оскільки у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Матеріали кримінального провадження, на які посилалися прокурор, слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність його вини, як на те посилається сторона обвинувачення, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14.03.1984 Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Колегія суддів також погоджується з рішення слідчого судді щодо рішення в порядку ч.3 ст. 183 КПК України та визначенням розміру застави.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, не зменшились, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, ухвала слідчого судді винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, - ПО С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Головуючий Судді