УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року

м. Київ

справа № 127/18590/23

провадження № 51-2615 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 лютого 2024 року,

встановив:

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2023 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання із випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту, якщо предметом таких дій були психотропні речовини у великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 лютого 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості засудженого та правильності кваліфікації його дій, порушує питання про зміну рішень судів першої та апеляційної інстанцій у зв`язку із невідповідністю призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість. В обґрунтування своїх вимог стверджує, що суд першої інстанції при призначенні засудженому покарання не врахував даних про його особу, а саме, те, що він раніше не судимий, має позитивну характеристику та молодий вік, та пом'якшуючі покарання засудженому обставини: визнання ним вини в повному обсязі, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Крім того, захисник вказує, що ОСОБА_5 за час проведення досудового розслідування та судового розгляду пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення та змінив свій спосіб життя. При цьому вважає, що апеляційним судом безпідставно до винного не було застосовано ст. 69 КК України, чим допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Тому просить пом'якшити засудженому призначений вид покарання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судами через незастосування положення ст. 69 КК України та призначення занадто суворого виду покарання є такими, що не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Пунктом 1 частини 1 статті 66 КК України встановлено обставини, які пом`якшують покарання.

Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті, водночас визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивовано у вироку.

Водночас, кримінальний закон передбачає у виключних випадках можливість застосування положень ст. 69 КК України лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням особи винного. Підставами призначення більш м`якого покарання є дві групи чинників, які характеризують як вчинене кримінальне правопорушення так і особу винного: 1) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; 2) дані, які певним чином характеризують особу винного.

При цьому, суд повинен встановити наявність не однієї, а кількох таких обставин та ці обставини повинні істотно знижувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення. Одночасно їх наявність впливає і на рівень небезпечності особи винного.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень статей 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного. Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знизили чи мали б знизити ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Судами першої та апеляційної інстанцій зазначені вимоги кримінального процесуального закону було дотримано, про що свідчить нижченаведене.

Як убачається із копій судових рішень, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, призначаючи покарання ОСОБА_5 , врахував всі обставини в їх сукупності, а саме, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є нетяжким, те, що свою вину він визнав, надав суду чіткі та послідовні показання щодо обставин його скоєння та у вчиненому розкаявся. Крім того, суд взяв до уваги, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання винного судом визнано щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання засудженого судом не встановлені.

При цьому суд, враховуючи позицію захисника, який просив суд при визначенні ОСОБА_5 покарання застосувати до останнього положення статті 69 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, дійшов висновку про те, що судом встановлено наявність лише однієї обставини, що пом`якшує покарання винного, а саме, щире каяття, що є недостатнім для застосування положень статті 69 КК України. Крім того, конкретні обставини справи не свідчить про те, що призначення ОСОБА_5 покарання в межах санкції кримінального закону буде явно несправедливим, а встановлена обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого (щире каяття) жодним чином не впливає на суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_5 діяння та, відповідно, не знижує ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, з чим погоджується і колегія суддів.

Водночас, як убачається із копій судових рішень, суд враховув обставини, зазначені вище, а саме те, що засуджений хоча і вчинив умисний нетяжкий злочин, однак винуватість у його вчиненні визнав, надав суду чіткі та послідовні показання щодо обставин його вчинення, при цьому у вчиненому розкаявся. Суд також взяв до уваги, що представник сторони обвинувачення в судовому засіданні також посилався на доцільність звільнення обвинуваченого від відбування призначеного йому кримінального покарання з випробуванням.

Враховуючи всі зазначені обставини в сукупності, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов висновку про навність підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України.

Крім того, як убачається із копії ухвали апеляційного суду, колегія суддів, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, не визнала обставиною, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки кримінальне правопорушення розкрито та встановлено особу ОСОБА_6 лише завдяки діям працівників правоохоронних органів, які зупинили обвинуваченого на вулиці. Тому обвинувачений, усвідомлюючи, що його дії, спрямовані на незаконне зберігання психотропної речовини, будуть викриті, повідомив про те, що у нього наявні заборонені речовини, які він зберігає при собі для власного вживання.

Колегія суддів апеляційного суду також не знайшла підстав для застосування більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 309 КК України у виді штрафу, зважаючи на особу винного, який офіційно не працевлаштований, у той час, коли розмір штрафу, передбачений санкцією інкримінованої статті, становить від 34 000 грн до 85 000 грн. При цьому цей суд зазначив, що, такий вид покарання не зможе бути виконаний засудженим самостійно через відсутність джерела доходу, а участь інших осіб, у тому числі і матеріальна допомога в оплаті штрафу, буде суперечити поняттю покарання як такого, визначеному ч.1 ст. 50 КК України.

Тому колегія суддів дійшла до висновку, що призначення ОСОБА_5 покарання на підставі ст. 75 КК України є доцільнішим, зважаючи на особу винного, який повідомляв, що раніше вживав амфетамін і розумів, що знаходиться у знайденому пакетику, а тому й підібрав його та поклав у пачку з-під цигарок з метою подальшого вживання, вказане покарання навпаки сприятиме перевихованню та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень останнім, оскільки за своїм змістом дозволяє здійснювати контроль за поведінкою винного, який під загрозою реального відбування призначеного покарання, зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування, з чим погоджується і колегія суддів.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав, які вказували б на неправильність застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, а саме, не застосування положень ст. 69 КК України або іншого виду покарання, що призвело б до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, та погоджується з визначеним видом і розміром призначеного покарання, оскільки врахуванню підлягали всі наявні у кримінальному провадженні обставини.

Інші доводи касаційної скарги захисника не містять вказівки на порушення судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді провадження в частині призначення засудженому покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.

Таким чином, на переконання колегії суддів, призначене засудженому покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України, узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження нових кримінальних правопорушень, справедливим, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку доводам, викладеним в апеляційнійскарзі захисника, в тому числі і тим, на які він посилається у касаційній скарзі, та вмотивовано відмовив у їх задоволенні. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Отже, обґрунтування касаційної скарги захисника не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 лютого 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3