Номер провадження: 11-сс/813/359/24
Справа № 522/1528/24, 1-кс/522/649/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000049 від 31.01.2024 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Горлівка Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України,

встановив:

СВ Управління СБ України в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000049 від 31.01.2024 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.111-4 КК України, скоєного за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2022 року, о 05:00 год., за наказом президента Російської Федерації ОСОБА_9 , збройні сили Російської Федерації незаконно, віроломно вторглись на територію Україну, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб. В подальшому, термін дії воєнного стану продовжено на 30 днів Указами Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022 (затверджений Законом України № 2119-IX від 15.03.2022 року) та від 18.04.2022 року № 259/2022 (затверджений Законом України 2212-IX від 21.04.2022 року), а також на 90 днів - Указами Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 (затверджений Законом України № 2263-IX від 22.05.2022 року), від 12.08.2022 року № 573/2022 (затверджений Законом України № 2500-IX від 15.08.2022 року), від 07.11.2022 (затверджений Законом України № 2738-IX від 16.11.2022), від 06.02.2023 року № 58/2023 (затверджений Законом України № 2915-IX від 07.02.2023 року), від 01.05.2023 року № 254/2023 (затверджений Законом України № 3057-IX від 02.05.2023 року), від 26.07.2023 року № 451/2023 (затверджений Законом України № 3275-IX від 27.07.2023 року), від 06.11.2023 року № 734/2023 (затверджений Законом України № 3429-ІХ від 08.11.2023 року.

Спільно з підрозділами Збройних Сил та інших військових формувань Російської Федерації, участь у повномасштабній збройній агресії Російської Федерації проти України приймають також представники силових блоків терористичних організацій «Донецька народна республіки» і «Луганська народна республіка», підрозділи яких підпорядковуються єдиному військовому командуванню російських окупаційних військ на території України, діють згідно з єдиним оперативним задумом командування окупаційних військ, з метою зміни меж території України, її окупації і утвердження на ній влади Російської Федерації.

Після початку широкомасштабного військового вторгнення Російської Федерації на територію України, в лютому 2022 року (точні дата і час досудовим розслідуванням не встановлені) у громадянина України ОСОБА_8 , який був невдоволений чинною державною владою в Україні, сповідував антиукраїнську ідеологію і неприйняття державності України, був прихильником приєднання території України до російської федерації або створення на її території проросійських псевдодержавних утворень, підтримував збройну агресію російської федерації проти України, визнавав її правомірною і підшукував способи сприяти їй, усвідомлював, що російська федерація здійснює широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад проти України, у зв`язку з чим в Україні у встановленому законом порядку введено воєнний стан, виник злочинний умисел, направлений на вступ у злочинну змову із громадянином України ОСОБА_10 , з метою подальшого поширення інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, усвідомлюючи при цьому, що така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, з метою надання такої інформації Російській Федерації, яка здійснює збройну агресію проти Україні.

На виконання свого злочинного умислу, але не пізніше 01.06.2023 року (точні дата і час досудовим розслідуванням не встановлені) ОСОБА_8 , постійно проживаючи в м. Одесі, будучі у злочинній змові із громадянином України ОСОБА_10 , який перебуває на непідконтрольній території України, який є прихильником протиправних дій Російської Федерації проти Україні, має певний зв`язок з очільниками та представниками цієї держави-агресора Російської Федерації), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання таких шкідливих наслідків направився до залізничного перегону в напрямку залізничної колії станції Слобідка у м. Одеса, зафіксував шляхом фото- та відеофіксації, інформацію про розташування на зазначеній залізничній колії озброєння та військової техніки іноземного виробництва ( ІНФОРМАЦІЯ_2).

Реалізуючи свій злочинний умисел, 01.06.2023 року, (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_8 , діючи умисно, маючи умисел направлений на поширення інформації про розташування озброєння та військової техніки іноземного виробництва ( ІНФОРМАЦІЯ_2), за можливості їх ідентифікації на місцевості, усвідомлюючи при цьому, що така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, з метою надання такої інформації Російській Федерації, яка здійснює збройну агресію проти Україні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання таких шкідливих наслідків, знаходячись у невстановленому в ході досудового розслідування місці, будучи зареєстрованим в месенджері (сервіс для миттєвого обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами) «Telegram» використовуючи номер телефону НОМЕР_2 надіслав громадянину України ОСОБА_10 , (зареєстрований в месенджері «Telegram» під іменем « ІНФОРМАЦІЯ_4 », використовуючи номер НОМЕР_3 ), що перебуває на непідконтрольній території України, який є прихильником протиправних дій РФ проти Україні, має певний зв`язок з очільниками та представниками цієї держави-агресора РФ, а саме із співробітником розвідувального органу російської федерації ОСОБА_12 (оперативний офіцер підрозділ контррозвідувального забезпечення об`єктів промисловості та транспорту), в особисті повідомлення надав електронну інформацію у вигляді фото та відеофайлів про розташування на залізничній колії на залізничному перегоні в напрямку залізничної станції Слобідка у м. Одеса озброєння та військової техніки іноземного виробництва (14 одиниць БМП НОМЕР_4 на 14-ти платформах та 1 пасажирський вагон), за можливості їх ідентифікації на місцевості, усвідомлюючи при цьому, що така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, з метою подальшого потрапляння цієї інформації певним представникам Збройних Сил Російської Федерації, яка здійснює збройну агресію проти України, а також керованим ними іншим незаконним збройним формуванням, для нанесення ними ракетно-бомбових ударів по таких укріплених позиціях підрозділів Збройних Сил України.

Надалі, реалізуючи свою злочинну змову між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , останній, знаходячись у невстановленому в ході досудового розслідування місці, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на допомогу російській федерації, її державним органам, організаціям і представникам в проведенні підривної діяльності проти України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків, 01.06.2023 року о 19:59 год. передав отриману вище інформацію від ОСОБА_8 , за допомогою сталих каналів зв`язку, а саме - месенджеру «Telegram» (авторизований під іменем « ІНФОРМАЦІЯ_4 », використовуючи номер НОМЕР_3 ), про розташування ІНФОРМАЦІЯ_2 на залізничній колії на залізничному перегоні в напрямку залізничної станції Слобідка у м. Одеса, співробітнику розвідувального органу російської федерації ОСОБА_12 (оперативний офіцер підрозділ контррозвідувального забезпечення об`єктів промисловості та транспорту), який зареєстрований в месенджері «Telegram» під іменем « ІНФОРМАЦІЯ_3 », усвідомлюючи, що вказана інформація може бути використана для нанесення представниками збройних сил російської федерації ракетно-бомбових ударів по таких позиціях підрозділів Збройних Сил України.

Продовжуючи виконання свого злочинного умислу, але не пізніше 01.06.2023 року (точні дата і час досудовим розслідуванням не встановлені) ОСОБА_8 , постійно проживаючи в м. Одесі, будучі у злочинній змові із громадянином України ОСОБА_10 , який перебуває на непідконтрольній території України, який є прихильником протиправних дій РФ проти Україні, має певний зв`язок з очільниками та представниками цієї держави-агресора РФ), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання таких шкідливих наслідків направився до Одеської області, Одеського району, н.п. Черноморське, де, серед іншого, базується 28 окрема механізована бригада Збройних Сил України. Так, усвідомлюючи вищезазначене, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання таких шкідливих наслідків зафіксував шляхом фотофіксації, інформацію розташування ІНФОРМАЦІЯ_5 Збройних Сил України у кількості 6 фотозображень та 2-х скріншотів із мобільного застосунку «GoogleMaps» із зазначенням географічних координат НОМЕР_6 .

В подальшому, 29.10.2023 року, у період часу з 11:15 год. до 11:16 год., ОСОБА_8 , знаходячись у невстановленому в ході досудового розслідування місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання таких шкідливих наслідків, будучи зареєстрованим в месенджері (сервіс для миттєвого обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами) «Telegram» використовуючи номер телефону НОМЕР_2 , в ході спілкування текстовими повідомленнями в месенджері «Telegram» повідомив громадянину України ОСОБА_10 , що перебуває на непідконтрольній території України, інформацію про розташування ІНФОРМАЦІЯ_5 Збройних Сил України у кількості 6 фотозображень та 2-х скріншотів із мобільного застосунку «GoogleMaps» із зазначенням географічних координат НОМЕР_6 , та текстовим повідомленням «Я кое-что видел. Докуя военной техники на какую-то базу зашло» усвідомлюючи, що така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

В подальшому, реалізуючи свою злочинну змову між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , останній, знаходячись у невстановленому в ході досудового розслідування місці, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на допомогу російській федерації, її державним органам, організаціям і представникам в проведенні підривної діяльності проти України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків, 29.10.2023 року о 05 год. 45 хв. передав отриману вище інформацію від ОСОБА_8 , за допомогою сталих каналів зв`язку, а саме - месенджеру «Telegram» (авторизований під іменем « ІНФОРМАЦІЯ_4 », використовуючи номер НОМЕР_3 ), про розташування ІНФОРМАЦІЯ_5 Збройних Сил України у кількості 6 фотозображень та 2-х скріншотів із мобільного застосунку «GoogleMaps» із зазначенням географічних координат ІНФОРМАЦІЯ_6, співробітнику розвідувального органу російської федерації ОСОБА_12 (оперативний офіцер підрозділ контррозвідувального забезпечення об`єктів промисловості та транспорту), який зареєстрований в месенджері «Telegram» під іменем « ІНФОРМАЦІЯ_3 », усвідомлюючи, що вказана інформація може бути використана для нанесення представниками збройних сил російської федерації ракетно-бомбових ударів по таких позиціях підрозділів Збройних Сил України.

Поширена за викладених обставин ОСОБА_8 інформація про переміщення зброї, озброєння та бойових припасів в Україну та розташування Збройних Сил України є достовірною. За змістом поширеної ОСОБА_8 інформації можливо ідентифікувати на місцевості розташування Збройних Сил України. Вказана інформація у відкритому доступі Генеральним штабо Збройних Сил України, Міністерством оборони України, або іншими уповноваженими державними органами не розміщувалась та в умовах воєнного стану може завдати шкоди Україні.

31.01.2024 року ОСОБА_8 затриманий органом досудового розслідування в порядку ст.ст.615, 208 КПК України.

01.02.2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України, за кваліфікуючими ознаками: поширення інформації про розташування Збройних Сил України, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, з метою надання такої інформації державі, що здійснює збройну агресію проти України, її представникам, іншим незаконним збройним формуванням, за відсутності ознак державної зради, шпигунства.

01.02.2024 року слідчий в особливо важливих справах СВ Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_14 , за погодженням з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування; знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; а також скоєння інших кримінальних правопорушень.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 30.03.2024 року включно, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину та доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме переховування підозрюваного від органу досудового розслідування; знищення приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; вчинення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; а також скоєння іншого кримінального правопорушення; та врахувавши вагомість наявних доказів про підозру останнього у вчиненні злочину, суспільно-небезпечний характер вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_15 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить скасувати її та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.

Захисник вказує, що ризики у кримінальному провадженні не доведені, слідчим суддею не враховано даних про особу підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; колегія суддів дійшла до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування; знищити, приховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; вчинити незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні; а також скоїти інше кримінальне правопорушення. Також слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які долучені до клопотання та були враховані слідчим суддею, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину. Підстав, передбачених ст.87 КПК, для визнання цих доказів недопустимими, колегією суддів не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо вчинив інкримінований йому злочин. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Відповідно до ч.6 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Тобто законодавцем визначено, що під час дії воєнного стану до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.114-2 КК України, за наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді щодо не визначення обвинуваченому відповідно до ч.4 ст.183 КПК альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Слідчим суддею вірно враховано, що відповідно до ч.4 ст.183 КПК має право не визначати розмір застави, оскільки вказаною нормою закону передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст.109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України, слідчий суддя одночасно із обранням запобіжного заходу у виді тримання під вартою дійшов обґрунтованого висновку не визначати розмір застави, з чим погоджується апеляційний суд.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_8 апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки останній на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років. Тому, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, підозрюваний зможе здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на свідків у кримінальному провадженні, оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, колегія суддів погоджується із доведеністю ризику можливого знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину, оскільки як встановлено слідчим суддею в ході проведення досудового розслідування для встановлення окремих обставин важливими є документи, що знаходяться у володінні ОСОБА_8 та маючи доступ (безпосередній або через інших осіб) до них, останній зможе знищити, приховати чи спотворити їх.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника про те, що підозрюваний одружений, позитивно характеризується, однак вказані обставини не можливо визнати такими, що беззаперечно можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисника про захворювання підозрюваного, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вказані обставини не підтверджені доказами.

Матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні особливо тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в кримінальному провадженні №0000049 від 31.01.2024 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4