КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві шляхом проведення відеоконферецзв`язку між Київським апеляційним судом та захисником ОСОБА_6 , яка використовувала власний технічний засіб в системі «EasyCon», кримінальне провадження № 0001338 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Якшур-Бодья Удмуртської Республіки Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26.12.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України на 1 рік позбавлення волі,

- 18.01.2021 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185КК України на 3 роки позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 серпня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17 серпня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та йому _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2205/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_1

призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 та п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання ОСОБА_7 частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Подільського районного суду м. Києва від 18.01.2021 року, перевівши менш суворий вид покарання в більш суворий вид, виходячи з такого співвідношення - одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 27.07.2022, у невстановлені досудовим розслідуванням час та спосіб, домовився з невстановленою особою про придбання наркотичного засобу для особистого вживання, здійснивши оплату шляхом переказу коштів в сумі 1 000 грн. на вказаний йому рахунок абонентського номеру оператора мобільного зв`язку. Потім, діючи за вказівкою зазначеної невстановленої особи, ОСОБА_7 того ж дня прибув на ділянку місцевості, розташовану біля буд. АДРЕСА_2 , де з указаного йому місця забрав залишені в схованці - «закладці» три згортки з фольги з кристалічними речовинами білого кольору, схожими на наркотичний засіб, які залишив на зберігання при собі, без мети збуту, вирішивши слідувати у власних справах.

Коли ОСОБА_7 , 27.07.2022 приблизно о 16 год. 20 хв., знаходився біля будинку АДРЕСА_3 , він був викритий працівниками поліції, яким добровільно видав для подальшого вилучення три згортки з фольги, в середині яких знаходились кристалічні речовини білого кольору, масами рівними відповідно 0,245 г, 0,223 г та 0,248 г.

Згідно висновку експертизи матеріалів, речовин та виробів №СЕ-19/111-22/30138-НЗПРАП від 22.09.2022, надані на дослідження кристалічні речовини білого кольору містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон (фенадон). Загальна маса метадону (фенадону) в речовинах становить 0,286 г.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та призначити йому більш м`яке покарання по ч. 1 ст. 309 КК України, вказуючи на те, що суд не врахував йому, що він добровільно звернувся та пройшов лікування від наркозалежності у клініці імені Гальченко.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку за обставин, викладених у вироку, колегія суддів не перевіряє, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не заперечуються вони і обвинуваченим в апеляційній скарзі.

Правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , які, за встановлених судом фактичних обставин, кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, обвинуваченим також не оспорюється.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального проступку та його особі, внаслідок надмірної суворості, які обвинувачений і його захисник підтримали і в судовому засіданні апеляційної інстанції, вказавши, що суд першої інстанції належним чином не врахував тяжкість вчиненого, обставини вчинення кримінального проступку, а також дані про особу обвинуваченого і факт лікування останнього від наркоманії та прийшов до необґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання за сукупністю вироків саме у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці, то, на переконання колегії суддів, вони є безпідставними з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Водночас положення ст. 50 КК України визначають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Як вважає колегія суддів, цих вимог закону, при здійсненні судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання, як це слідує з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним діяння, яке є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він має постійне місце проживання та реєстрації, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, раніше судимий, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які його обтяжують, на підставі чого призначив ОСОБА_7 покарання за кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, у виді обмеження волі строком на 1 рік та на підставі ч. 1 ст. 71, п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Подільського районного суду м. Києві від 18 січня 2021 року, призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці.

З таким рішенням суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки, хоча ОСОБА_7 не заперечує, що вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, тобто кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, в чому щиро розкаюється, проте, враховуючи конкретні обставини справи та дані про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий (двічі засуджувався за вчинення корисливих кримінальних правопорушень та до нього застосовувалися положення ст. 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом), однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив кримінальний проступок 27 липня 2022 року, будучи засудженим вироком Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, а також у 2019 році вже звільнявся від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, не працює, не одружений, а тому вважає, що суд правильно призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року обмеження волі, яке є мінімальним покаранням для такого виду покарань, визначених санкцією вказаної норми закону.

Сукупність вище наведених обставин, на думку колегії суддів, вказує, що призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є таким, що відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального проступку і є достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 .

Також судом першої інстанції правильно визначено обвинуваченому покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, яке обвинувачений не відбув.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 призначено покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у виді 1 року обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають, зокрема - два дні обмеження волі.

З урахуванням вище встановлених даних про особу обвинуваченого, тяжкості ним вчиненого та конкретних обставин справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року, у виді 3 років трьох 3 місяців позбавлення волі.

Саме таке покарання, на переконання колегії суддів, є необхідним, достатнім та справедливим для досягнення його мети.

Також, всупереч доводам сторони захисту, судом першої інстанції надавалася відповідна оцінка тим обставинам, що обвинувачений ОСОБА_7 проходив лікування від наркоманії.

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений хворим на наркоманію не визнавався та, відповідно до довідки КМНКЛ «Соціотерапія» № 463558 від 03.08.2022 року, під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, на обліку у лікаря-нарколога до моменту звернення за медичною допомогою не перебував.

При цьому, до ТОВ «Клініка імені ОСОБА_9 » за медичною допомогою ОСОБА_7 звернувся 29 липня 2022 року, де йому був встановлений діагноз "наркоманія, психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, епізодичне вживання" та він проходив лікування з 29.07.2022 року по 15.08.2022 року, тобто після того як він вчинив кримінальний проступок та був викритий працівниками поліції.

Відповідно до ч. 4 ст. 309 КК України, особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України.

При цьому, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилятися у таких спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

За наведених норм закону та встановлених обставин є підстави вважати, що звернення обвинуваченого до медичної установи за допомогою та проходження лікування від наркоманії є спробою уникнути кримінальної відповідальності, тобто вимушеним, а не добровільним, як того вимагає закон для закриття кримінального провадження на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.

У зв`язку з викладеним колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для закриття кримінального провадження згідно ч. 4 ст. 309 КК України, а також вважає, що за таких умов проходження лікування від наркоманії не є підставою для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного покарання.

Таким чином, сукупність вищенаведеного вказує, що призначене ОСОБА_7 покарання, як за ч. 1 ст. 309 КК України, так і на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, є таким, що відповідає особі обвинуваченого та тяжкості ним вчиненого і є достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок в оскарженій його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3