Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2712/23
Провадження №: 1-кп/332/71/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 березня 2024 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000428 від 27.09.2022, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Івано-Франківськ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, має на утриманні дитину 2013 року народження, старшого стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 75 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_1 окремої бригади територіальної оборони (військова частина НОМЕР_2 ), солдата, не судимого, рнокпп НОМЕР_3 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

встановив:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №7 від 01.03.2022 солдата запасу ОСОБА_4 було призначено на посаду розвідника радіотелефоніста розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №2-РС від 17.07.2022 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду старшого стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_1 окремої бригади територіальної оборони (військова частина НОМЕР_2 ).

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 21 квітня 2022 року №2212-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 22.05.2022 №2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

З 29 липня 2022 року по 05 серпня 2022 року солдат ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_5 .

У невстановлений час, але не пізніше 06 серпня 2022 року, солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вирішив ухилитись від проходження військової служби та не з`являтися з лікувального закладу на службу.

Реалізуючи свій умисел, солдат ОСОБА_4 , перебуваючи в умовах воєнного стану, діючи умисно, маючи на меті ухилитись від військової служби, в порушення статутних вимог, 06 серпня 2022 року не з`явився з лікувального закладу на службу, а саме: тимчасове розташування військової частини НОМЕР_2 , яка дислокувалась в (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Пологівського району Запорізької області, таким чином ухилився від військової служби.

З 06 серпня 2022 року солдат ОСОБА_4 , обов`язки військової служби не виконував, до місця служби безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд. При цьому, ОСОБА_4 , не вживав жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.

Таким чином, 06 серпня 2022 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст. ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, перебуваючи в умовах воєнного стану, діючи з метою ухилення від проходження військової служби, без поважних причин, не з`явився з лікувального закладу на службу, а саме: тимчасове розташування військової частини НОМЕР_2 , яка дислокувалась в (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Пологівського району Запорізької області та ухилився від військової служби, тобто вчинив дезертирство.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст.408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з лікувального закладу з метою ухилитись від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, розкаявся, пояснивши про обставини вчиненого згідно з обвинувальним актом, а саме, що знаходився на передовій та йому стало зле, розпочалось блювання з кровотечею, його направили на лікування в м. Запоріжжя. З 29 липня 2022 року по 05 серпня 2022 року він знаходився на стаціонарному лікуванні, після чого його виписали та зазначили про необхідність повернутися у військову частину. Однак стан його здоров`я не покращився, тому він вирішив не повертатись у військову частину, а 06 серпня 2022 року поїхав до себе додому в Івано-Франківську область. Там звернувся до сімейного лікаря, йому прописали крапельниці. В стаціонар його не поклали, бо не було направлення з військової частини. Він вирішив не повертатись до військової частини на власний розсуд. Телефоном спілкувався зі слідчим, однак документів про те, що знаходився на лікуванні не надавав. Він є добровольцем, в 2022 році самостійно з`явився до військкомату для проходження служби, спочатку був у ТРО, потім ТРО перетворили на військову частину. Обвинувачений зазначив, що щиросердно розкаюється, бажає служити далі, допомагає та надалі також буде допомагати ЗСУ фінансово.

Крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення також підтверджується письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні, а саме:

Актом по результатам службового розслідування по факту неприбуття з лікувального закладу від 22.08.2022.

Рапортом командира 1 стрілецької роти старшого лейтенанта ОСОБА_6 від 08.08.2022 щодо неприбуття солдата ОСОБА_4 після виписки з лікарні до військової частини.

Витягом з наказу №308 від 05.09.2022 про результати службового розслідування, відповідно до якого був підтверджений факт неприбуття солдата ОСОБА_4 після виписки з лікарні 05.08.2022 до військової частини НОМЕР_6 , до якої повинен був прибути 06.08.2022.

Даними військового квитка серії НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_4 .

Витягом з книги №1 обліку тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частини НОМЕР_2 особового складу.

Витягом з наказу №64 від 27.02.2022, яким встановлено, що солдат ОСОБА_4 прибув до військової частини НОМЕР_2 .

Витягом з наказу №7 від 01.03.2022., яким солдата ОСОБА_4 призначено на посаду розвідника радіотелефоніста розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 .

Витягом з наказу №2-РС від 17.07.2022, яким солдата ОСОБА_4 , розвідника радіотелефоніста 2 розвідувального відділення розвідувального взводу НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_1 окремої бригади територіальної оборони, увільнено від займаних посад та призначено старшим стрільцем 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти цього самого батальйону цієї самої бригади, ВОС-100868А, посада «старший солдат».

Витягом з наказу №157 від 27.07.2022, яким солдата ОСОБА_4 вважати таким, що вибув на лікування в госпиталь.

Довідкою за №543 від 19.09.2022, відповідно до якої солдат за мобілізацією ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_5 з 29 липня 2022 року по 05 серпня 2022 року та випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 № 2678.

Фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, зокрема, неповажність причин нез`явлення обвинуваченого з лікувального закладу під час воєнного стану, підтверджені вищезазначеними доказами, що повністю визнаються стороною захисту.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.408 КК України, припинено саме у зв`язку з затриманням Бойчука співробітниками Державного бюро розслідувань, що також визнається стороною захисту.

Разом з тим, відповідно до ст.84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

При цьому, суд зауважує, що згідно з ч.2 ст.84 КПК України витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000428 від 27.09.2022 не є процесуальним джерелом доказів, оскільки реєстр - це лише електронна база даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, надання інформації про відомості, внесені до реєстру. Зазначене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 761/28347/15-к.

Рапорт прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_7 про виявлення кримінального правопорушення лише містить відомості про фіксування повідомлення події, яка сталась, є формою процесуального звітування працівника поліції перед керівником та також не є доказом у розумінні ст.84 КПК України, який містить факти та обставини, які підлягають доказуванню.

Реєстрація рапорту про виявлення кримінального правопорушення є процесуальною дією, а не фактичним джерелом даних, на підставі яких слідчий встановлює наявність обставин, які підлягають доказуванню.

Визначення обсягу та порядку дослідження доказів у суді регулюється ст. 349 КПК України. Учасники судового провадження можуть висловити свою думку про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Обсяг та порядок дослідження доказів визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

У судовому засіданні, визнано недоцільним дослідження інших доказів у справі відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини ніким не оспорюються та відсутні сумніви стосовно добровільності та істинності позиції обвинуваченого. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, повністю знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, а його умисні дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст.408 КК України як дезертирство, тобто нез`явлення з лікувального закладу на військову службу з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, під наглядом в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, є військовослужбовцем за мобілізацією, за службовою характеристикою характеризується негативно. Відповідно до довідки КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» за №159 від 17.10.2022, ОСОБА_4 вперше перебував в умовах стаціонарного відділення у ввіреному закладі у 2009 році, встановлено діагноз. Востаннє в 2014 році. Крім того, по скеруванню працівників поліції 02.09.2022 проведений медичний огляд на стан сп`яніння, як водія ТЗ, виявлено вживання декількох наркотичних речовин. Відповідно до довідки КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» за №159 від 17.10.2022, ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в ОНПЛ №3 20.07.2013 із встановленням діагнозу; з 2013 року в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» не звертався. Крім того, ОСОБА_4 має незадовільний стан здоров`я, неодноразово звертався за медичною допомогою, ОСОБА_4 має неповнолітню дитину.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, визнається щире каяття, прийняття участі у відсічі збройної агресії Російської Федерації на території України.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

При застосуванні вказаної норми матеріального права суд керується положеннями ч.2 ст.5 КК України, відповідно до якої закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Тому суд керується диспозицією ч.1 ст.69 КК України в редакції, яка була чинною на час скоєння інкримінованого кримінального правопорушення.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.408 КК України, у зв`язку з чим та враховуючи те, що злочин було вчинено обвинуваченим до 13.12.2022, тому вважає за можливе призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді трьох років позбавлення волі.

Враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

30 квітня 2023 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.191 КПК України на підставі ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя.

Відповідно до ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 01 травня 2023 року до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, по 04 червня 2023 року включно, який був неодноразово продовжений.

За змістом частини 5 статті 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.72 КПК України, необхідно зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 30 квітня 2023 року по день набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Оскільки призначається покарання у вигляді позбавлення волі, з метою забезпечення виконання вироку на підставі п.2 ч.4 ст.374 КПК України, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили, залишити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Речові докази та витрати, пов`язані з залученням експертів, у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368-374 КПК України, суд,

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши ОСОБА_4 , на підставі ч.5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, а саме - з 30 квітня 2023 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку - один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1