Справа № 496/6106/22
Провадження № 1-кп/496/23/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю: секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000748 від 22.10.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Біляївського районного суду Одеської області перебуває зазначене вище кримінальне провадження.

04.04.2024 року прокурором було надано до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 днів.

Клопотання вмотивоване тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за якій законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, за ч.1 ст. 115 КК України. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України під час досудового розслідування та судового розгляду справи встановлена наявність ризиків, які дають підстави вважати про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також унеможливлюють застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу під час судового розгляду справи, а саме: п.1 ч.1 ст. 177 КПК України: може переховуватися від суду, так як він обґрунтовано обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину та знаючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим може вчинити дії щодо переховування від суду, адже у нього не має місця реєстрації та місця проживання на території Одеської області; п.3 ч.1 ст. 177 КПК України: може незаконно впливати на потерпілу та свідків, адже на сьогоднішній день ОСОБА_4 , знає потерпілу та свідків, які ще не допитані в суді; п.5 ч.1 ст. 177 КПК України: може вчинити інші кримінальні правопорушення, так як ОСОБА_4 , вчинив особливо тяжкий злочин, та для можливого відвернення покарання, може вчинити новий злочин для приховування попереднього.

Все вищевказане у сукупності свідчить, що обрання ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обмеження його прав не суперечить ст. 5 «Конвенції з прав людини та основоположних свобод», оскільки в матеріалах кримінального провадження існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до особистої свободи та є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким що відповідає практиці ЄСПЛ.

Обвинувачений та його захисник проти клопотання прокурора заперечували та просили відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданніпросила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, оскільки має міцні соціальні зв`язки, жінку, малолітню дитину у зв`язку з чим, просив суд відмовити в задоволенні клопотання та змінити запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, а саме на нічний домашній арешт.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 клопотання обвинуваченого підтримала, просила задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти клопотання обвинуваченого та його захисника заперечував.

Потерпіла ОСОБА_6 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши клопотання, суд дійшов до наступного.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (ст. 178 КПК України).

Суд погоджується з доцільністю тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, виходячи з того, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

При розгляді питання про доцільність тримання осіб під вартою судовий орган повинен брати до уваги факти, які можуть мати відношення до справи: характер «обставини» і тяжкість передбачуваного злочину, обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання яке можливо буде призначене в результаті засудження, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічні відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, одружений, разом з цим, зареєстрований у м. Чернігів, але проживає там не постійно, періодично виїздить з м. Чернігів, обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за вчинення якого йому може бути призначено покарання на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Відсутність постійного місця роботи, позбавляє його можливості отримання законних засобів існування, тобто наразі існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення, так як він офіційно не працевлаштований, має реєстрацію м. Чернігів, засоби його існування не відомі, отже ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України є доведеним.

Будь-яких доказів, які б спростовували наведені в клопотанні прокурора обставини, стороною захисту суду представлено не було, тому суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування та, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд на теперішній час не встановив. Крім того, суду не надано беззаперечних доказів, які свідчать про неможливість утримання ОСОБА_4 в умовах ДУ «Одеській слідчий ізолятор».

Таким чином, жодних об`єктивних, достатніх і переконливих даних, які свідчать про зміну та виникнення нових обставин, які істотно впливають на неможливість продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , та можуть стати підставою для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який, в тому числі домашній арешт, стороною захисту не надано та судом в ході судового засідання не встановлено.

За змістом ст. 199 КПК України, підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів проти життя та здоров`я особи, тому підстав для визначення розміру застави суд не вбачає.

У зв`язку із вищевикладеним, суд дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи на даний час, а тому клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтоване та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 23, 177, 178, 183, 194, 376, 392 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто з 04.04.2024 року до 02.06.2024 року, включно в Державній установі «Одеській слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженої службовій особі: начальнику Державної установи «Одеській слідчий ізолятор».

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1