Провадження № 1-кп/522/1692/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002992 від 21.12.2021 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, Біляївського району, смт. Хлібодарське, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

26.01.2023 р. вироком Київського районного суду м. Одеса визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.360, ч.2 ст.360 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, на підставі ч.1 ст.75 КК України звільнений з випробуванням та встановлено іспитовий строк 1 рік;

02.08.2023 р. вироком Одеського апеляційного суду скасовано вирок Київського районного суду м. Одеса від 26.01.2023 в частині призначеного покарання та ухвалено новий вирок, яким призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

21.12.2021 р. приблизно о 12 годині 20 хвилин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував за адресою: м. Одеса, пляж Ланжерон 1/8, де побачив будівлю Центру невідкладної медичної допомоги КП «Узбережжя Одеси» та в цей час у нього виник кримінальний протиправний умисел направлений на незаконне проникнення до зазначеної будівлі.

Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_3 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, приступив до реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на незаконне проникнення до іншого володіння особи.

З цією метою, ОСОБА_3 діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи кримінально протиправний характер свого діяння, діючи без дозволу законного володільця, за відсутності визначених законом підстав та в порушення встановленого законом порядку, незаконно проник до будівлі, яка є медичним пунктом Центру невідкладної медичної допомоги за адресою: м. Одеса, пляж Ланжерон 1/8, що належить КП «Узбережжя Одеси», однак в подальшому останнього було викрито на місці вчинення кримінального проступку співробітниками поліції.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 162 КК України, за кваліфікуючими ознаками незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся та вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, підтвердив обставини кримінального правопорушення, а саме пояснив, що 21.12.2021 р. дійсно перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив будівлю Центру невідкладної медичної допомоги КП «Узбережжя Одеси». Віннезаконно проник до зазначеної будівлі без дозволу законного володільця та за відсутності будь-яких підстав. Обвинувачений зазначив, що не мав на меті викрадення чужого майна, щиро розкаявся та запевнив суд, що жодного разу не вчинятиме подібних та інших правопорушень.

Потерпіла юридична особа про дату, час та місце проведення судового провадження повідомлялась належним чином, але у судове засідання представник жодного разу не з`явився. Таку поведінку потерпілої особи суд розцінює як небажання особисто прийняти участь у розгляді справи. Тому, з урахуванням думки учасників судового розгляду, які вважали за можливе розглядати справу за відсутності представника потерпілої юридичної особи, суд дійшов висновку про проведення судового розгляду без участі зазначеного представника. Більш того, суд вважає, що в умовах воєнного стану оголошеного в Україні у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення вказаного учасника судового розгляду бажання на прибуття до суду.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд кваліфікує за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Судом в порядку вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувалися, окрім характеризуючих матеріалів, наданих прокурором.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (проступку) ґрунтується на наданих у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого яким суд надає віри, оскільки вони є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (який відповідно до ст. 12 КК України є проступком), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд враховує щире каяття. Також суд враховує щирі пояснення обвинуваченого, який зазначив, що вчинив кримінальний проступок не з метою крадіжки, а з метою зігрітися, він не мав бажання повертатися додому у зв`язку з тим, що на той час стосунки з батьками погіршилися. Також ОСОБА_3 зазначив, що став на шлях виправлення та працевлаштувався в Одеському СІЗО в якості будівельника для проведення капітального ремонту в жіночому корпусі.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,відсутні.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Інкриміноване ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правопорушення відноситься до проступку, згідно зі ст.12 КК України. Шкоду потерпілій особі не завдано.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе за умови призначення покарання у вигляді штрафу. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також надасть підстави для його майбутньої соціальної реабілітації.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700,00 грн. (одна тисяча сімсот грн. 00 коп.).

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком у вигляді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700,00 грн. (одна тисяча сімсот грн. 00 коп.)., більш суворим у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців призначеного вироком Одеського апеляційного суду від 02.08.2023 р., по справі №947/27382/21, призначити остаточне покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту приведення цього вироку до виконання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в даному кримінальному провадженні не обирався.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1