Справа № 308/5295/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000251 від 20.03.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000251 від 20.03.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обгрунтування вимог клопотання прокурор посилається на те, що сектором дізнання Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000251 від 20.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 290 КК України.

19.03.2024 року о 20:10 годині в чергову частину Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від працівника карного розшуку, про те, що під час зупинки транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 модель Vito 119, під керуванням гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де під час перевірки документів ними виявлено, шо номер кузова має ознаки підробки.

Під час проведення огляду місця події з 20:10 по 00:50 годи виявлено та вилучено транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 модель Vito 119 номер кузова НОМЕР_2 та технічний паспорт НОМЕР_3 .

У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що тимчасово вилучені під час огляду місця події речі, а саме транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 модель Vito 119 номер кузова НОМЕР_2 та технічний паспорт НОМЕР_3 відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та містить на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень.

Прокурор зазначає, що вищевказане майно відповідно до статті 98 КПК України є речовим доказом даного кримінального провадження, а тому в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на дане майно.

На даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказані предмети є доказами у кримінальному провадженні, адже вони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (вони є матеріальні об`єкти, які могли зберегти на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження). У зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів.

Позиція сторін:

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив його задовольнити. В наступне судове засідання після оголошеної перерви в судовому засіданні не з`явився .

Представник володільця майна в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора про накладення арешту. Зазначив, що даний транспортний засіб був придбаний в 2012 році в Болгарії. Вважає, що тимчасове вилучення майна проводилося з порушенням вимог КПК України, має бути протокол вилучення. Заявив клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні, так як на даний час проводиться експертне дослідження транспортного засобу та документу .В наступне судове засідання після оголошеної перерви в судовому засіданні не з`явився , подав заяву згідно якої просив продовжити розгляд справи у відсутності володільця майна та його представника. У задоволенні клопотання просив відмовити, а також до поданої заяви долучив висновки експерта, щодо майна, відносно якого розглядається клопотання.

У відповідності до ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що Сектором дізнання Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 20.03.2024року внесені до ЄРДР за №0000251, попередня правова кваліфікація ст. 290 КК України.

Постановою дізнавача СД Ужгородського РУП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_5 , від 20.03.2024 року, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні вилучени у ході огляду транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 модель Vito 119 номер кузова НОМЕР_2 та технічний паспорт НОМЕР_3 визнано речовим доказом.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК).

Застосовуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у даній ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

При цьому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Отже, чинним КПК не заборонено з метою збереження речових доказів накладати арешт на майно у кримінальному провадженні, коли у ньому нікому, в тому числі й тим, на чиє майно накладається арешт, не повідомлено про підозру.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

Згідно зі ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Сідчим суддею встановлено, що уповноваженою особою було внесено відомості до ЄРДР за №0000251 від 20.03.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України, а саме за підозрою підробки номера кузова автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Vito 119» д.н.з. НОМЕР_1

Стаття 290 КК України передбачає відповідальність за ,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,,

Згідно доданого до матеріалів справи висновка експерта Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 09.04.2024 року №СЕ-19/107-24/3313-КДТЗ, яка була призначена на підставі постанови про призначення судово-технічної експертизи органом досудового розслідування, вбачається, що:

-Номер кузова автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Vito 119» д.н.з. НОМЕР_1 , що надано на дослідження не змінювався;

-Ідентифікаційне номерне позначення кузова автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Vito 119» д.н.з. НОМЕР_1 , що надано на дослідження не містить ознак підробки або знищення;

-На наданому на дослідження автомобілі марки «Mercedes-Benz» моделі «Vito 119» д.н.з. НОМЕР_1 , заміна номерної панелі з ідентифікаційним номером кузова не проводилась.

Згідно доданого до матеріалів справи висновка експерта Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 28.03.2024 року №СЕ-19/107-24/3312-ДД, яка була призначена на підставі постанови про призначення судово-технічної експертизи органом досудового розслідування, вбачається, що:

-Бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виготовлений поліграфічним способом: фонові графічні зображення та друкований текст, яким виконані назви бланку документа та граф нанесені плоским офсетним друком, друкований текст персональних даних, якими заповнені графи наведеного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виконані термографічним способом друку, типографські дані бланку нанесені лазерним гравіюванням;

-Бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з серійним номером НОМЕР_3 , відповідає встановленому зразку аналогічного бланку свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що перебуває в офіційному обігу на території України;

-Вирішити питання «Чи не вносилися зміни у первинний зміст наданого на експертизу технічного паспорту СТТ №317364» не виявляється можливим, у зв`язку з особливостями нанесення фарбної речовини на поверхню бланків документів (персональні дані) за допомогою друкуючих пристроїв з термографічним способом друку, яке не виключає можливості здійснити їх видалення без залишення відповідних слідів.

Відповідно до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов"язків.

Що стосується накладення арешту на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 модель Vito 119 номер кузова НОМЕР_2 та технічний паспорт НОМЕР_3 , які було вилучено, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у накладенні арешту у зв`язку з тим, що, сторона обвинувачення не довела, що транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 та технічний паспорт НОМЕР_3 , мають ознаки підробки та є предметом кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає недоведеним висновок прокурора про те, що вилучене майно : транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 модель Vito 119 номер кузова НОМЕР_2 та технічний паспорт НОМЕР_3 , належить до речових доказів відповідно до вимог ст.98 КПК України, та про наявність підстав для накладення на них арешту з метою забезпечення збереження речових доказів .

За вказаних обставин, з огляду на висновки експерта Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру , слідчий суддя дійшов висновку про невідповідність вказаного вище майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК та недоцільність накладення на нього арешту з огляду на відсутність існування сукупності розумних підозр вважати, що зазначені речі та документи можуть бути використані як докази під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, зокрема обставин виконання об`єктивної сторони кримінального правопорушення; кола осіб, які можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення та зв`язків між такими особами, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК.

Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено необхідність такого арешту на вказані вище речі.

Вилучений транспортний засіб та технічний паспорт НОМЕР_3 не є предметом кримінально протиправних дій.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, враховуючи, що клопотання прокурора не містить належних даних для накладення арешту на зазначене майно, а відтак слідчий суддя прийшов до висновку, що зазначене клопотання про накладення арешту майна є безпідставним та необґрунтованим, тому в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000251 від 20.03.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України про накладення арешту на майно відмовити.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1