Справа № 308/9030/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_6 , погоджене заступником керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Стужиця Ужгородського району Закарпатської області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні № 0000132, відомості про яке 13.03.2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий в ОВС Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим заступником керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні № № 0000132, відомості про яке 13.03.2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 09.03.2024, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел щодо його особистого незаконного збагачення та останній, користуючись тим, що на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, розробив протиправний механізм незаконного збагачення, шляхом незаконного переправлення військовозобов`язаних громадян України через державний кордон України поза пунктами пропуску. Для цього, ОСОБА_4 , будучи обізнаним у явищі нелегальної міграції, умисно, з корисливих мотивів, для вчинення таких злочинів вступив у змову з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Так, в третій декаді лютого 2024 ОСОБА_4 , в с. Стужиця Ужгородського району Закарпатської області, познайомився з військовослужбовцем старшим оператором відділення БПЛА ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 , якому у подальшому запропонував сприяти у незаконному переправленні осіб через державний кордон України чи шляхом надання інформації щодо охорони державного кордону на ділянці відповідальності ВПС «Стужиця» 94 прикордонного загону або особисто переправлення ним ( ОСОБА_9 ) осіб через державний кордон України. При цьому, згідно пропозиції, озвученої ОСОБА_4 ОСОБА_9 , останній повинен був сприяти незаконному переправленню через державний кордон України, як дорослих осіб осіб, які підлягають мобілізації у воєнний час, так і дітей. Надалі, з метою реалізації свого вказаного злочинного умислу, ОСОБА_4 познайомив ОСОБА_9 з своїми спільниками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які, як він повідомив ОСОБА_9 , також будуть брати участь в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Так, 25.04.2024 близько 15.00 год., ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_4 зустрілись в с. Стужиця Ужгородського району Закарпатської області із старшим оператором відділення БПЛА ВПС «Стужиця» 94 прикордонного загону ОСОБА_9 , та в ході спілкування ОСОБА_7 підтвердив їх бажання здійснювати незаконне переправлення осіб через державний кордон України, зазначивши, що йому ( ОСОБА_9 ) як службовій особі органу Державної прикордонної служби України, буде надана неправомірна вигода, за сприяння ним у незаконному переправленні осіб з території України до Словацької Республіки. Крім того, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_9 , що він сам підшуковує осіб, які будуть мати бажання незаконно перетнути кордон, та повідомив що такі особи з`являться після 10.05.2024.

При цьому, під час даної розмови ОСОБА_9 з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було домовлено, що ОСОБА_9 , як військова службова особа, повинен буде зустріти осіб, яких необхідно буде переправити незаконно через державний кордон України в м. Ужгороді та перевезти до АДРЕСА_2 , для тимчасового поселення, перед безпосереднім переправленням через кордон України, а у подальшому ОСОБА_9 повинен буде особисто супроводити зазначених осіб (які виявили бажання незаконно перетнути кордон) до лінії кордону з Словацькою Республікою для його перетину ними.

Згідно пропозиції ОСОБА_7 за такі послуги по сприянню в незаконному переправленні осіб через державний кордон України він надасть ОСОБА_9 неправомірну вигоду з розрахунку по 1500 доларів США за кожну незаконно переправлену особу через державний кордон України.

Біля 20.00 год. 20.05.2024 при черговій зустрічі ОСОБА_4 з ОСОБА_9 вони вирушили до місця проживання ОСОБА_8 у АДРЕСА_2 , де ОСОБА_4 їх познайомив, та куди через деякий час також прибув ОСОБА_7 .

Під час спільної розмови ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , останній повідомив, що він підшукав 4 осіб, які мають бажання незаконно перетнути державний кордон України та які, за організацію їх незаконного переправлення через державний кордон України надають грошові кошти. Надалі, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , спільно, ОСОБА_9 було доведено механізм незаконного переправлення цих осіб через державний кордон України.

Зокрема, згідно їх плану, ОСОБА_7 організував доставку осіб, яких необхідно незаконно переправити через державний кордон України у визначене місце до м. Ужгород, звідки їх повинен був забрати ОСОБА_9 , перевезти до АДРЕСА_2 , для тимчасового поселення, перед безпосереднім переправленням цих осіб через кордон України, а у подальшому ОСОБА_9 , у нічний час, під ранок, повинен буде особисто супроводити зазначених осіб до лінії кордону з Словацькою Республікою для його перетину ними.

З метою конспірації вказаної злочинної діяльності, ОСОБА_4 дав ОСОБА_9 вказівку придбати одноразовий мобільний телефон та сім-карту для вжиття заходів конспірації та надав два номера телефони, якими на час здійснення зазначеної вище діяльності буде користуватись він та ОСОБА_7 .

Надалі, 23.05.2024 реалізовуючи злочинний план ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , останній організував доставку 4 осіб, які планували бути переправленими через державний кордон України, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до м. Ужгорода Закарпатської області, де, біля 18.00 год., за вказівкою ОСОБА_7 , ОСОБА_9 їх, на автомобілі «Mercedes Benz» типу мікроавтобус білого кольору, забрав та перевіз до будинку ОСОБА_8 в АДРЕСА_2 , де їх зустріли ОСОБА_8 та ОСОБА_4 .

Надалі, до помешкання ОСОБА_8 в с. Стужиця Ужгородського району Закарпатської області де, тимчасово перебували ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 прибув ОСОБА_7 , після чого останній спільно із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 разом із вказаними особами, на автомобілі «Huyndai Santa Fe» під керування ОСОБА_7 вирішили всі разом ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 ) переміститися до помешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , яке знаходиться ближче до державного кордону України.

24.05.2024 близько 04.00 год., на виконання домовленостей, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 повели ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які мали намір незаконно перетнути державний кордон України, в напрямку лінії державного кордону з Словаччиною.

ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , вийшовши за межі населеного пункту, тим самим показавши вихід із села Стужиця Ужгородського району Закарпатської області, повернулись назад, а ОСОБА_9 із вказаними 4 особами, пішов до лінії інженерних загороджень, тобто лінії розмежування, за яку переходити відповідно до закону заборонено, де ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в рамках здійснення контролю за вчиненням злочину, було затримано працівниками правоохоронних органів.

Надалі, 24.05.2024 близько 16.30 год., за попередньою домовленістю, ОСОБА_9 зустрівся з ОСОБА_7 біля готелю «Закарпаття» у м. Ужгороді, де в автомобілі «Huyndai Santa Fe», яким користувався ОСОБА_7 , останній, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, продовжуючи реалізацію корисливого умислу щодо надання неправомірної вигоди ОСОБА_9 за його вищевказане сприяння в організації незаконного переправлення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 через державний кордон України, передав ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 6000 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.05.2024 становило 239523,00 грн.).

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприянні їх вчиненню наданням порадами, вказівками, вчинене щодо кількох осіб за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Після надання неправомірної вигоди старшому оператору відділення БПЛА ВПС «Стужиця» 94 прикордонного загону ОСОБА_9 , за його вищевказане сприяння в організації незаконного переправлення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 через державний кордон України, грошових коштів в сумі 6000,00 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.05.2024 становило 239523,00 грн.) з розрахунку 1500,00 доларів США за кожну переправлену людину з України до Словаччини на ділянці відповідальності ВПС «Стужиця» 94 прикордонного загону, 24.05.2024 о 19.44 год. ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

25.05.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 ККУ.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення ґрунтується на зібраних у ході досудового розслідування доказах, а саме: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення; допитами заявника ОСОБА_9 ; протоколом затримання особи ОСОБА_7 ; протоколом затримання особи ОСОБА_4 ; протоколом огляду автомобіля; рапортом працівника оперативного підрозділу; протоколом допиту працівника оперативного підрозділу; Протоколами огляду заявника ОСОБА_9 ; протоколом огляду місця події; іншими матеріалами даного кримінального провадження.

Як зауважує слідчий, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може: переховуватися від органу досудового розслідування, зокрема це підтверджується тим, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, а тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вищевказані обставини, а також той факт, що Закарпатська область межує з Республікою Польща, Угорщиною, Румунією, Словаччиною, а також те, що ОСОБА_4 , будучи мешканцем прикордонного району та здійснюючи організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон, добре обізнаний з особливостями несення служби прикордонних нарядів, дають підстави вважати, що останній, усвідомлюючи тяжкість злочину та невідворотність покарання за його вчинення, може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пунктів пропуску через державний кордон України, а також переховуватись на території України. Крім того, після свого затримання, ОСОБА_4 чітко дав зрозуміти, що він має таку можливість і просто не встиг втекти за кордон. Також, наявний та обґрунтований ризик незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні. Також, ОСОБА_4 може впливати на ще невстановлених та недопитаних про обставини кримінального правопорушення свідків, а також на понятих, експертів та спеціалістів, які будуть залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз. Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, зокрема, після свого затримання, ОСОБА_4 відкрито заявив працівникам оперативного підрозділу, що він, як би був попереджений про наміри його затримати, застосував би бойову гранату з метою підірвати оперативників та військовослужбовців, які його затримували. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме діючи через одного зі своїх спільників, ОСОБА_8 , який на даний час переховується від органу досудового розслідування та місце його перебування не відоме.

На думку слідчого, вказані обставини свідчать про неможливість застосування щодо ОСОБА_4 особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту або застави, так як такі ним дотримані не будуть та являються недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно з запобіжним заходом у виді тримання під вартою. З цих підстав більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава не забезпечить реальної можливості запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КК України.

На підставі викладеного, слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стужиця Великоберезнянського району Закарпатської області, зареєстрованого та фактично проживаючого у АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Прокурор у судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні та додані до нього матеріали кримінального провадження, зауваживши на наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органу досудового розслідування та суду; може впливати на свідків, може вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи факт погодження таким щодо переправлення дітей та погрози застосування щодо осіб, які його затримували гранатою.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання слідчого, просив відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати менш суворий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, або ж якщо слідчий суддя прийде до переконання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави розміром не більше 80 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зважаючи на необгрунтованість ризиків, непідтвердження обставин погроз, відсутності відомостей про переправлення дітей, часткове визнання вини підозрюваним, має на утриманні двох малолітній дітей.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника, повідомив про часткове визнання вини.

Заслухавши позицію прокурора з приводу внесеного клопотання, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено слідчим суддею у судовому засіданні, Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000132, відомості про яке 13.03.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 368 КК України.

З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, вбачається, що 24.05.2024 року, о 19 год. 44 хв. ОСОБА_4 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.

25.05.2024 року, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприянні їх вчиненню наданням порад, вказівок, вчинене щодо кількох осіб за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Статтею 131 КПК України визначено, що запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року по справі «Харченко проти України» (Заява N 40107/02) питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину та санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Дослідивши матеріали долучені до клопотання, а саме: повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 11.03.2024; письмові згоди на залучення до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій від 20.03.2024, 22.05.2024, постанови про залучення особи до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (рзшукових) дій від 20.03.2024, 22.05.2024, протоколи попередження про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування від 20.03.2024, 22.05.2024, протоколи допиту свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_9 від 24.05.2024; протокол затримання особи ОСОБА_7 ; протокол затримання особи ОСОБА_4 ; протокол огляду автомобіля від 24.05.2024; рапорт працівника оперативного підрозділу ОСОБА_16 ; протокол допиту свідка - працівника оперативного підрозділу від 25.05.2024; протоколи огляду особи та речей від 24.05.2024; протокол огляду місця події та інші матеріали даного кримінального провадження, вважаю обґрунтованою пред`явлену ОСОБА_4 підозру, про що свідчать додані до клопотання копії матеріалів кримінального провадження, які з достатньою імовірністю підтверджують існування «розумної підозри» щодо причетності особи до вчинення інкримінованого злочину, в межах розслідування якого ставиться питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Між тим, поняття «обґрунтована підозра» з позиції Європейського суду з прав людини (справа «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04, рішення від 21.04.2011 року) означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Водночас слідчий суддя констатує, що під час вирішення питання щодо застосування запобіжних заходів оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Вирішуючи клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що докази та обставини, на які посилаються слідчий та прокурор дають достатні підстави для висновку про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Так, злочин, який інкримінується ОСОБА_4 є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може впливати на свідків, які вже встановлені та будуть встановлені, з метою дачі, зміни ними показань на його користь. Знаходячись на волі, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на його поведінку після затримання.

У даному випадку стороною обвинувачення доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти встановленим під час розгляду ризикам, оскільки у кримінальному провадженні зібрані докази, які у своїй сукупності вказують на обґрунтованість підозри про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявні обґрунтовані ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У зв`язку з наведеним, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Доводи сторони захисту зазначених висновків слідчого судді не спростовують, а матеріали провадження не містять переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

На виконання зазначених вимог слідчий суддя, враховуючи обставини кримінального правопорушення та стадію досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, вважає за можливе одночасно визначити заставу як альтернативний запобіжний захід.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому слідчий суддя враховує, що виходячи з практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи конкретні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , його майновий та сімейний стан, слідчий суддя вважає, що у зв`язку з наведеним та з урахуванням тяжкості злочину, його високого ступеня суспільної небезпеки, а також даних про особу підозрюваного та ризиків, встановлених слідчим суддею, заявлення про визнання вини частково, останньому слід визначити заставу в розмірі дев`яносто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (3028 грн.), відповідно становить 272520 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та є співмірною з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками. При цьому слідчим суддею враховано розмір предмета злочину.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, у разі внесення застави на підозрюваного у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України слід покласти наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 369, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з 19 год. 44 хв. 24 травня 2024 року.

Встановити строк дії ухвали до 17 липня 2024 року, включно.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , обов`язків, передбачених КПК України, 90 (дев`яносто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 272520 (двісті сімдесят дві тисячі п`ятсот двадцять) гривень на рахунок: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26213408; банк отримувача ДКСУ, м. Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0018501.

Роз`яснити, що підозрюваний ОСОБА_4 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави на ОСОБА_4 , у відповідності до ч. 5 ст.194 КПК України, покласти наступні обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 30 травня 2024 року.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1