Номер провадження: 11-кп/813/1422/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2024 року про повернення прокурору обвинувального акту відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кутаїсі, Республіки Грузія, грузина, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який має на утриманні трьох малолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.7 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001522 від 19.09.2020 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення.

ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2024 року було задоволено клопотання захисника та обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, повернутий прокурору Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 для усунення протягом розумного строку вказаних в мотивувальній частині ухвали виявлених недоліків.

Окрім того, було задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченого ОСОБА_9 продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24.05.2024 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що відповідно до формулювання обвинувачення, в контексті викладених в ньому обставин можна дійти висновку про те, що ОСОБА_9 є одночасно і обвинуваченим, і потерпілим, тобто формулювання обвинувачення містить в собі взаємовиключні обставини та є неконкретизованим.

Також, з обвинувального акту вбачається, що при викладені обставин у формулюванні обвинувачення, стороною обвинувачення не дотримано хронологічного порядку викладу інкримінованих ОСОБА_9 подій, що в свою чергу унеможливлює розуміння, які події передували, а також неможливо встановити мотиву вчинення ОСОБА_9 інкримінованих йому злочинів.

Окрім того, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті за ч.1 ст.263 КК України не містить конкретизації щодо кількості боєприпасів, вилучених у ОСОБА_9 , після його затримання.

Таким чином, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_9 не в повному обсязі зазначено виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень та формулювання обвинувачення або ж навпаки, у випадку зазначення вірного викладу фактичних обставин кримінального правопорушення (за ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України) та формулювання обвинувачення, невірно зазначена правова кваліфікація злочину, але в будь-якому випадку, виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення суперечать правовій кваліфікації, зазначеній в обвинувальному акті, яка в свою чергу не відповідає диспозиції статті, за якою обвинувачується ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0001522 від 19.09.2020 року.

Отже, суд 1-ої інстанції, з урахуванням того, що неконкретність та незрозумілість обвинувачення, про що стверджувала сторона захисту, зокрема як обвинувачений так і його захисник, знайшла своє підтвердження під час підготовчого судового засідання, а також з урахуванням норм національного та міжнародного законодавства дійшов висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001522 від 19.09.2020 року не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не містить конкретне формулювання обвинувачення, що порушує право ОСОБА_9 на захист.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказане судове рішення, прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною та такою, що винесена з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.

В апеляційній скарзі посилається на те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_9 відповідає вимогам, про які йдеться в ст.291 КПК України, а посилання суду в оскаржуваній ухвалі необґрунтовані та такі, що не відповідають вимогам закону.

На думку сторони обвинувачення, не згода суду з порядком викладення обвинувачення та його змісту не могли слугувати підставою для повернення обвинувального акту прокурору, адже фактичні обставини справи можуть бути перевірені судом лише під час судового розгляду.

Зазначені судом підстави для повернення акту є формальними з урахуванням також того, що кримінальне провадження направлено до суду більше 3 років тому і безперешкодно розглядалось судами першої та апеляційної інстанцій.

Прокурор зазначає, що повернення обвинувального акту після спливу тривалого часу через формальні підстави призводить лише до затягування судового розгляду кримінального провадження та йде в розріз із загальними засадами кримінального провадження.

Встановлення ж обставин кримінального правопорушення, відповідність правової кваліфікації, яка інкримінується обвинуваченому фактичним обставинам, підлягають встановленню при розгляді справи по суті та не розглядаються в ході підготовчого судового засідання.

Крім того, потерпілий ОСОБА_12 у зазначеному кримінальному провадженні не був повідомлений належним чином про дату та час підготовчого судового засідання, не отримав копію клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку з чим був позбавлений можливості висловити свою думку, що на думку сторони обвинувачення є порушенням його прав у розумінні ст. 56 КПК України.

На підставі викладеного, прокурор просить оскаржувану ухвалу скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Правові позиції інших учасників апеляційного розгляду.

Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

захисник обвинуваченого ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвала суду в частині задоволення клопотання прокурора та продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24.05.2024 року, учасниками кримінального провадження не оскаржується, тому в цій частині рішення суду в апеляційному порядку не перевіряється.

Відповідно до припису п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Перевіривши зміст обвинувального акту, колегія суддів дійшла висновку, що він в цілому відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Аналіз змісту обвинувального акту показав, що він містить анкетні відомості обвинуваченого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення та інші, передбачені законом відомості.

Натомість, суд 1-ої інстанції, погоджуючись з усними доводами сторони захисту, вказав на те, що викладення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення ОСОБА_9 на переконання суду, свідчить про невиконання органом досудового розслідування завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України, порушення загальних засад кримінального провадження, зокрема, принципів верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступу до правосуддя й інших, а також порушення міжнародних стандартів у галузі судочинства, які послідовно стверджують про необхідність роз`яснення кожному, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього, що є гарантією права на справедливий розгляд.

Разом з тим, вказаний висновок суду 1-ої інстанції суперечить вимогам КК та КПК України.

Так, аналіз змісту обвинувального акту показав, що він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Апеляційний суд вважає, що така підстава для повернення обвинувального акту, як те,що при викладені обставин у формулюванні обвинувачення, не дотримано хронологічного порядку викладу інкримінованих ОСОБА_9 подій, що в свою чергу унеможливлює розуміння, які події передували, а також неможливо встановити мотиву вчинення ОСОБА_9 інкримінованих йому злочинів, є необґрунтованою.

Також, апеляційний суд враховує, що поведінка сторони захисту під час досудового розслідування, попереднього судового розгляду та апеляційного перегляду щодо оцінки наданих стороною обвинувачення доказів, спростування доводів обвинувачення не була пасивною, тобто ОСОБА_9 розумів суть інкримінованого обвинувачення та захищався від нього.

Процесуальна поведінка і позиція сторони захисту стосувалися відстоювання власних оцінок наданих стороною обвинувачення доказів, обґрунтування підстав щодо визнання окремих доказів недопустимими, а також тверджень про відсутність окремих ознак та елементів інкримінованих злочинів, що доводить належне усвідомлення ОСОБА_9 суті висунутого обвинувачення.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з доводами прокурора про те, що потерпілий ОСОБА_12 у зазначеному кримінальному провадженні не був повідомлений належним чином про дату та час підготовчого судового засідання, не отримав копію клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку з чим був позбавлений можливості висловити свою думку, що, на думку прокурора, є порушенням його прав.

Так, згідно матеріалів провадження, потерпілийОСОБА_12 , про дату, час та місце проведення судового провадження неодноразово викликався судом у встановленому законом порядку за наявними у розпорядженні суду контактами, які надані стороною обвинувачення. Водночас наявний в матеріалах кримінального провадження мобільний телефон знаходиться не в мережі, а судові виклики адресовані за адресою його проживання до суду не повертались до суду. Таким чином, з урахуванням того, що судом вичерпані всі процесуальні можливості задля виклику потерпілого у судове засіданні, а також враховуючи, що позиція потерпілого не є вирішальною при вирішенні питання порушеного захисником щодо повернення обвинувального акту, а також клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого, суд дійшов правильного висновку про можливість розгляду клопотань захисника та прокурора без участі потерпілого.

Натомість, апеляційний суд вважає, що враховуючи викладене, обставини, викладені судом про те, що при формулюванні обвинувачення, невірно зазначена правова кваліфікація злочину, але в будь-якому випадку, виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення суперечать правовій кваліфікації, зазначеній в обвинувальному акті, не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору як такого, що не відповідає вимогам, викладеним у ст. 291 КПК України.

Окрім того, апеляційний суд враховує те, що відповідно до ч.2 ст. 337 КПК України, під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Доводи суду першої інстанції, якими мотивована ухвала про повернення обвинувального акту, суперечать викладу формулювання обвинувачення висунутому ОСОБА_9 та правовій кваліфікації, зазначених в обвинувальному акті.

Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), кваліфікація дій обвинуваченого, викладені чітко і конкретно.

Практика Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, на яке міститься посилання у заяві прокурора до Верховного Суду України, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Що стосується обвинувального акту щодо ОСОБА_9 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кожного кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_9 не викликає сумнівів.

Отже, на стадії підготовчого судового засідання суд не вправі вдаватись до оцінки доказів та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки це є прерогативою наступної стадії судового розгляду, тому колегія суддів вважає підстави для повернення обвинувального акту, наведені в ухвалі суду першої інстанції, - надуманими і такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно з приписами п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Таким чином, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, а суду слід розглядати його у межах обвинувачення, висунутого органом досудового розслідування, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а обвинувальний акт поверненню до суду першої інстанції для розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.

Отже, апеляційний суд вважає, що обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні відповідає вимогам КПК України, тому апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про його повернення прокурору, підлягає скасуванню.

Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду обвинувального акту після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його повернення прокурору, апеляційний суд вважає, що необхідно застосувати дію ст.ст. 7, 9 КПК України

Так, ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

В апеляційній скарзі прокурор ставить вимоги про повне скасування ухвали суду, при цьому судовим рішення вирішено питання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, яке фактично ним не оскаржується, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора знайшли своє підтвердження, тому вона підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду 1-ої інстанції в частині повернення прокурору обвинувального акту підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону з направленням обвинувального акту із додатками до Приморського районного суду м. Одеси зі стадії підготовчого судового провадження.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2024 року в частині повернення прокурору обвинувального акту відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.7 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України у кримінальному провадженні, №0001522 від 19.09.2020 року - скасувати та призначити новий судовий розгляд обвинувального акту у тому ж суді першої інстанції, зі стадії підготовчого судового провадження, в іншому складі суду.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4