ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/957/24 Справа № 192/2450/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

особа, щодо якої застосовуються

примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2024 року про повернення прокурору клопотання щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 , -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Солонянського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2024 року прокурору було повернуто клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку із його невідповідністю вимогам КПК України, зокрема, судом першої інстанції було встановлено, що в поданому прокурором клопотання ставить питання про застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги, при цьому не вказується тип нагляду в клопотанні, що є порушенням положень ст. 94 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2024 року про повернення прокурору клопотання щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками ч. 4 ст. 185 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи такі вимоги тим, що подане клопотання повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а обрання конкретного виду примусового заходу є компетенцією суду при розгляді даного питання та з`ясування фактичних обставин справи, а відтак не перешкоджає призначенню справи до розгляду.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Законний представник особи, щодо якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру в судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора підтримав, просив її задовольнити.

Захисник особи, щодо якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечувала.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення прокурора, заслухавши учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Судами першої та апеляційної інстанцій зазначених вимог кримінального процесуального закону було дотримано, про що свідчить нижченаведене.

Так, нормами кримінального процесуального законодавства України передбачено, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам ст. 291 КПК України, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт (як і клопотання) має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кодексу. Отже, повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору передбачає не формальну невідповідність такого клопотання вимогам закону, а наявність в ньому і таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Як вбачається із висновків суду першої інстанції, підставою для повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору стало те, що прокурором в даному клопотанні не було зазначено тип нагляду, який необхідно обрати ОСОБА_9 при примусовому застосуванні заходів медичного характеру, з чим суд апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Так, положеннями ст. 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Водночас, метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України).

Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 513 ч. 1 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, у тому числі, чи слід застосовувати до особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що положеннями ч. 2 ст. 292 КПК хоча і передбачено, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, зокрема, має містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, проте, ця інформація не є обов`язковою для суду, вона має рекомендаційний характер і лише безпосередньо суд, ураховуючи характер і тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, під час судового провадження застосовує певний вид примусового заходу, відповідний наведеним обставинам, а відтак відсутність в клопотанні прокурора зазначеного типу нагляду, який, на думку сторони обвинувачення, необхідно застосувати ОСОБА_9 не є підставою для повернення такого клопотання прокурору в розумінні вимог ст. ст. 291, 292, 314 КПК України, як і не є перешкодою для призначення клопотання до розгляду та вирішення питання щодо типу нагляду безпосередньо в ході судового провадження.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд в своїй постановах від 20 жовтня 2020 року по справі №221/6664/19, від 29 жовтня 2020 року по справі №243/11713/19 та від 22 січня 2019 року по справі №219/12156/17, які, у відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, є обов`язковими для врахування іншими судами.

А тому, з огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2024 року про повернення прокурору клопотання щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Отже, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2024 року про повернення прокурору клопотання щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4