ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/483/24 Справа № 202/2475/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України (далі - КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_7 , та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Одночасно підозрюваному ОСОБА_10 встановлено заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає - 242 240,00 грн. Також слідчим суддею визначено, що у разі внесення підозрюваним ОСОБА_10 застави, у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України, на нього будуть покладені наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

З матеріалів судового провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_10 підозрюється у тому, що 30 січня 2023 року, близько 15.00 год., у нього виник злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди для третьої особи від ОСОБА_12 за вплив на невстановлених службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 та КП «ДБКЛПД» ДОР, які відповідно до ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є особами уповноваженими на виконання функцій держави, щодо прийняття рішень про видачу ОСОБА_12 документів про непридатність до проходження військової служби та зняття його з військового обліку.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_10 під час особистого спілкування повідомив ОСОБА_12 , що може вплинути на невстановлених службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 та КП «ДБКЛПД» ДОР щодо прийняття рішення про непридатність до проходження військової служби та зняття з військового обліку за умови передачі йому грошових коштів у сумі 9500 доларів США.

Після цього, ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_13 , що за сприяння у отриманні документів про визнання його непридатним до військової служби, зняття з військового обліку та вплив на невстановлених службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 та КП «ДБКЛПД» ДОР можливе лише за умови передачі йому неправомірної вигоди в сумі 9 500 доларів США.

В подальшому, у період з 01.02.2024 року по 04.02.2024 року ОСОБА_10 неодноразово надсилав в месенджері «Телеграм» текстові повідомлення ОСОБА_12 із необхідністю термінового передання йому названої суми коштів та, в разі зволікання з їх передачею, погрожував останньому посприяти його негайному призову до лав ЗСУ.

14 лютого 2024 року, близько 14:15 год., ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщенні АЗС «БРСМ» по вул. Гаванській 8-Б у м. Дніпрі, діючи умисно, із корисливих мотивів, одержав від ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 6500 доларів США, частину неправомірної вигоди, для третьої особи за вплив на невстановлених службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 та КП «ДБКЛПД» ДОР щодо вирішення питання про визнання ОСОБА_12 непридатним до проходження військової служби та зняття його з військового обліку.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюється в одержанні неправомірної вигоди для третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК.

02.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК.

14.02.2024 о 14:25 год ОСОБА_10 було затримано в порядку ст.208 КПК та 15.02.2024 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю, невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказує на недоведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки згідно постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.07.2023 року (справа №504/317/21) та постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.03.2021 року (справа №554/5090/16-к) визначальним фактом для кваліфікації дій особи за ч.3 ст.369-2 КК є розуміння та усвідомлення особою, яка здійснює підкуп, що підозрюваний здатний здійснити реальний вплив на особу уповноважену на виконання функцій держави, в тому числі шляхом використання дружніх, родинних, особистих стосунків з останньою. Проте, ОСОБА_10 ніколи не мав та не має жодних дружніх стосунків із службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 та КП "ДБКЛПД" ДОР, які слідством навіть не встановлені, тобто він не може бути суб`єктом злочину, передбаченого ст.369-2 КК. Крім того, як під час допиту підозрюваного 15.02.2024, так і під час судового засідання щодо розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_10 повідомляв, що ніколи не мав наміру виконувати обіцянки, які давав ОСОБА_12 , оскільки йому запропонували "розвести" останнього на гроші і він нікого не знав з ІНФОРМАЦІЯ_2 та КП "ДБКЛПД" ДОР, як і не отримував від ОСОБА_12 жодних документів.

При цьому, звертає увагу, що згідно правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 03.03.2021 року (справа №127/11849/15-к) та Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеної у постанові від 17.10.2022 року (справа №686/13801/16-к), якщо підозрюваний має здатність та можливість, у тому числі, шляхом використання дружніх, родинних, особистих стосунків, здійснити вплив на особу, уповноважену на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування, то його дії кваліфікуються за ч.2 ст.369-2 КК, а у випадку, якщо інформація про можливість впливу на особу уповноважену на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування є неправдивою (обманом) і дана інформація використана обвинуваченим з метою впливу на психіку особи, з метою змусити останню виконати певні дії в інтересах того, хто обманює, то його дії можуть бути кваліфіковані виключно за ст.190 КК.

Крім того вважає, що висновки слідчого судді про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК є безпідставними, оскільки ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки, малолітню доньку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , же проживає разом з матір`ю та бабусею, активно співпрацює зі слідством та не відмовився від надання показань, раніше ніколи не був судимий та до кримінальної відповідальності не притягався. Окрім того, слідчим суддею не встановлено на яких свідків може впливати підозрюваний, якщо свідками у даному кримінальному провадженні є заявник, який вочевидь є підставною особою правоохоронних органів під час ініціювання провокації, а також поняті, які в цілому нічого по суті кримінального правопорушення пояснити нічого не можуть.

Також сторона захисту наголошує, що подальше перебування ОСОБА_10 під вартою є грубим порушенням прав та свобод людини і громадянина, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2024 року та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 .

В своїй письмовій заяві до апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_10 просив скасувати ухвалу слідчого судді та обрати йому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисників на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягала на її задоволенні, просили скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити або обрати інший більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вислухавши думку прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.4 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 є раніше не судимою особою, та санкція ч.3 ст.369-2 КК, за якою йому повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення за ч.3 ст.369-2 КК, всупереч твердженням сторони захисту, підтверджується наведеними в клопотанні слідчого, перевіреними під час судового розгляду слідчим суддею доказами, зокрема: заявою ОСОБА_12 від 01.02.2024 року (а.с.10); протоколом допиту у якості свідка ОСОБА_12 від 06.02.2024 року (а.с.12-14); протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_12 від 07.02.2024 року (а.с.20-21); протоколом огляду ідентифікації та вручення грошових коштів та несправжніх імітаційних засобів від 14.02.2024 року (а.с.17-19); протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14.02.2024 року (а.с.22-24); протоколом обшуку особи від 14.02.2024 року (а.с.27-28); протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 14.02.2024 року (а.с.36-38); протоколом огляду місця події від 14.02.2024 року (а.с.34-35); протоколом допиту у якості свідка ОСОБА_16 від 14.02.2024 року (а.с.43-45); протоколом допиту у якості свідка ОСОБА_17 від 14.02.2024 року (а.с.46-48); протоколом додаткового допиту у якості свідка ОСОБА_12 від 15.02.2024 року (а.с.51-54); постановою про визнання речових доказів від 14.02.2024 року (а.с.49-50).

Отже, на переконання колегії суддів, на початковому етапі кримінального провадження фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_10 до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_10 підозри за ч.3 ст.369-2 КК.

Разом з цим слід зауважити, що версія сторони захисту про необхідність правової кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_10 за іншою статтею закону України про кримінальну відповідальність повинна бути перевірена під час досудового розслідування та висунення остаточного обвинувачення.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_10 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є неспроможними.

Крім того, посилання сторони захисту щодо неналежності доказів долучених до клопотання для підтвердження обґрунтованості підозри є неспроможними, так як вони не свідчать про незаконність судового рішення, оскільки на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та добуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Водночас доводи сторони захисту щодо неправильної правової кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_10 за вчинений злочин, суд апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження не розглядає, оскільки ці питання є предметом перевірки суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті висунутого обвинувачення.

Наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_10 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі. Так, слідчий суддя зазначив, що про наявність існування вказаного ризику свідчить як тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_10 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, так і дані про особу останнього, який розлучений, має на утриманні малолітню дитину, ніде не працює, самостійного і постійного джерела доходу не має.

Разом з цим, слідчий суддя дійшов до переконання, що у судовому засіданні прокурором не доведено існування ризиків, передбачених п.п.3,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_10 незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, що не оспорюється стороною обвинувачення, а отже ці висновки слід вважати доведеними.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Водночас, з огляду на вищевикладене та обставини вчинення кримінального правопорушення, в якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_10 , колегія суддів вважає, що встановленому під час судового та апеляційного розгляду ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК, на даному етапі кримінального провадження можливо запобігти шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_10 менш суворого виду запобіжного заходу, аніж обрано слідчим суддею, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування, а покладені на нього згідно ч.5 ст.194 КПК обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленому ризику.

За змістом положень частини першої та другої статті 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді апеляційний суд має право: залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2024 року підлягає скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст.409 та п.1 ч.1 ст.411 КПК, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого СВ ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погодженого прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_7 , та обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування, тобто до тобто до 15 квітня 2024 року, із покладенням на нього відповідних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 411, 422 та ст.ст.176-178, 181, 196 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 строком на 60 діб - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК задовольнити частково та обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, окрім випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та в разі виникнення надзвичайних ситуацій, які б унеможливили безпечне для життя та здоров`я перебування підозрюваного у житлі, в межах строку досудового розслідування, тобто до 15 квітня 2024 року за місцем його реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_10 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- не відлучатися із м. Дніпро без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання, залежно від стадії кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_10 , що згідно ч.5 ст. 181 КПК працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Підозрюваного ОСОБА_10 звільнити з-під варти негайно.

Ухвалу про застосування стосовно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції України за місцем проживання підозрюваного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4