Справа № 367/3934/24
Провадження №1-кс/367/592/2024
УХВАЛА

Іменем України

26 квітня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості щодо якого 24.04.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000504 за ч. 2 ст. 146 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Гостомель Київської області, громадянина України, офіційно не працюючого, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання слідчого СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості щодо якого 24.04.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000504 за ч. 2 ст. 146 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні слідчого відділу ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Згідно з клопотанням, 24.04.2024 приблизно о 00 годин 10 хвилини (точний час не встановлено) ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , перебуваючи біля гаража б/н по АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_9 , незаконно, силоміць, проти волі останнього, помістили його до багажнику автомобіля ОСОБА_7 марки «Mersedes Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , де почали утримувати потерпілого.

Продовжуючи реалізовувати спільний умисел, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , утримуючи в багажному відділенні вищевказаного автомобіля потерпілого, повезли його до лісосмуги біля с. Савенки Вишгородського району Київської області, позбавивши таким чином змоги вільно залишити вказане місце, тим самим незаконно позбавили потерпілого ОСОБА_9 волі.

Прибувши до лісосмуги біля с. Савенки Вишгородського району Київської області, 24.04.2024 приблизно о 01 год 30 хв (точний час не встановлено) ОСОБА_7 , який перебував за кермом, зупинив автомобіль та дістав з багажного відділу вищевказаного автомобіля потерпілого ОСОБА_9 , якому ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 стали спричиняти тілесні ушкодження по голові, після чого потерпілий ОСОБА_9 під загрозою застосування фізичної розправи ОСОБА_7 зняв з себе одяг та внаслідок заподіяних йому тілесних ушкоджень втратив свідомість.

Після вчинення вищевказаних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 покинули місце події на вищевказаному автомобілі та залишили потерпілого в непритомному стані у лісосмузі біля АДРЕСА_3 .

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а саме у незаконному позбавленні волі людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_5 згідно з вимогами ст. ст. 276 - 278 КПК України 25.04.2024 вручено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

В обґрунтування свого клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту слідчим зазначено, що пред`явлена ОСОБА_5 підозра є обґрунтованою доказами, здобутими на даний час органом досудового розслідування, та наявні ризики, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Згідно з клопотанням інший, більш м`який запобіжний захід, ніж цілодобовий домашній арешт, не достатній для запобігання вищевказаним ризикам та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Враховуючи викладене, слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною покидати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_5 заперечували щодо задоволення клопотання та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, вказали, що ризики відсутні, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 раніше не судимий, обставини вчинення кримінального правопорушення визнає у повному обсязі, в подальшому планує відшкодувати шкоду завдану потерпілому, а відтак просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання, дійшов такого висновку.

Так, судом встановлено, що слідчим відділом ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000504 від 24.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

25 квітня 2024 року о 01 год. 15 хв. (час фактичного затримання 23:00 24.04.2024 року) ОСОБА_5 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, у порядку ст. 208 КПК України.

25 квітня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Водночас, слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 Рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п.32, Series A, N 182).

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, в яких суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Водночас, слідчому судді під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не надається весь обсяг доказів, зібраних під час досудового розслідування та дані щодо джерел їх отримання. Такі матеріали мають надаватися суду при судовому провадженні відповідного кримінального провадження та саме на цій стадії передбачено здійснення оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, яким закінчується судове провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення(рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальше тримання під вартою.

При цьому, на стадії досудового розслідування кримінального провадження, слідчий суддя не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 , та причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення підтверджується долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.04.2024; протоколом огляду місця події від 24.04.2024, що проводився на відкритій ділянці місцевості; протоколом огляду місця події від 24.04.2024; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 ; протоколами впізнання особи за участю ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; медичною довідкою № 159 від 24.04.2024; іншими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованому йому злочину, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, вважає, що зміст клопотання та долучених до нього матеріалів кримінального провадження можуть свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити інкриміноване йому правопорушення.

З огляду на зазначене та враховуючи матеріали кримінального провадження, додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність у діях підозрюваного ОСОБА_5 ознак інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Водночас, при розгляді клопотання та вирішенні питання про доцільність застосування цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя повинен переконатися, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які виправдовують застосування до підозрюваного відповідного запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відзначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, а застосування запобіжного заходу бути у взаємозв`язку з ними. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Так, аналізуючи зазначені слідчим та прокурором ризики, слідчий суддя враховує, що ризиками неналежної процесуальної поведінки підозрюваного визнано можливість переховуватися від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, інших підозрюваних у кримінальному провадженні.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_5 інкриміноване діяння, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до не тяжкого злочину, відповідальність за яке передбачено обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, у зв`язку з чим усвідомлюючи міру можливого покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Водночас, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «W. проти Швейцарії» небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати, зокрема, з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Також що стосується ризику втечі підозрюваного, то Європейський суд з прав людини вказує, що він не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня «Панченко проти Росії». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню «Бекчиєв проти Молдови».

Таким чином, з огляду на фактичні обставини кримінального провадження та особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, одружений та є батьком малолітньої дитини, усвідомлюючи міру можливого покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також слідчий суддя вважає доведеним і ризик незаконного впливу на потерпілого та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 відомі анкетні дані потерпілого та його адреса проживання, з підозрюваними ОСОБА_7 та ОСОБА_8 він знайомий особисто, і з метою зміни показань або безпідставної відмови від них підозрюваний зможе впливати на вказаних осіб шляхом тиску, що буде перешкоджати здійсненню об`єктивного досудового розслідування.

Ґрунтуються на матеріалах клопотання і доводи сторони обвинувачення про наявність ризику знищення, спотворення будь-яких речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема встановлення місцезнаходження особистих речей та документів потерпілого ОСОБА_9 , на які він вказав під час свого допиту.

Таким чином, слідчий суддя вважає доведеними наявність заявлених ризиків, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Беззаперечних даних, які б виключали вказані ризики, слідчим суддею на даний час не встановлено.

Також слідчим суддею враховано і сімейний стан підозрюваного, перебування у нього на утриманні одної малолітньої дитини 2020 року народження, наявність постійного місця проживання, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, проте, з урахуванням вищенаведених факторів, не зменшує існування ризиків позапроцесуальної поведінки підозрюваного.

Вирішуючи питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя враховує мету застосування запобіжного заходу, тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_5 , обставини у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, що характеризують особу підозрюваного.

До того ж, слідчий суддя вважає, що початковому етапі досудового розслідування інший, більш м`який вид запобіжного заходу, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного за встановлених обставин.

Положеннями ч. ч. 1 та 2 ст. 181 КПК України передбачено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи викладене, а також те, що органом досудового розслідування доведено причетність ОСОБА_5 до події інкримінованого правопорушення та наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також ті обставини, що більш м`який запобіжний захід, який би міг бути застосований до підозрюваного ОСОБА_5 не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх підстав для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього визначених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, з метою уникнення можливості вчинення дій, визначених ст. 177 КПК України.

Окремо слід зауважити, що згідно зі ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 184, 186, 193, 194, 196, 198, 205, 370-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною покидати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

-прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першим викликом;

-не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

-утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_9 та підозрюваними ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Строк дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обчислювати з 26.04.2024 по 23.06.2024 включно.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Виконання даної ухвали доручити ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Бучанську окружну прокуратуру Київської області.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1