ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1108/24 Справа № 932/4159/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2024 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, українця, громадянина України, з неповною середньої освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, не працюючого, без реєстрації, без фактичного місця проживання у м. Дніпро, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України (далі - КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Досудовим розслідуванням ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він 14.05.2024 близько 16 год. 45 хв. перебуваючи біля буд. АДРЕСА_1 та достовірно знаючи, що 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, строк дії якого, продовжено Указом Президента України № 271 від 06.05.2024 з 05:30 14.05.2024 строком на 90 діб, тобто до 12 серпня 2024 року, на землі побачив мобільний телефон, марки «Huawei», моделі «SLA-22», IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEL-2: НОМЕР_2 в якому знаходилася сім карта оператора Київстар НОМЕР_3 та взяв його до рук.

В цей час до ОСОБА_7 наблизився раніше незнайомий йому потерпілий ОСОБА_9 , який зажадав повернути належний йому мобільний телефон, марки «Huawei», моделі «SLA-22», IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 на що ОСОБА_7 визначивши вищевказаний мобільний телефон об`єктом свого злочинного посягання та реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи відкрито, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що його дії є очевидними для потерпілого ОСОБА_9 , утримуючи в руках мобільний телефон, марки «Huawei», моделі «SLA-22», IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК.

За вказаним фактом 14.05.2024 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №0000643 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК.

14.05.2024 о 18:50 год ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК України та 15.05.2024 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_12 , та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 10 липня 2024 року.

Звільнено підозрюваного ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_7 покладені такі обов`язки:

-прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

-повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання чи перебування.

Роз`яснено підозрюваному та повідомлено під підпис, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід, а також на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

В обґрунтування зазначає, що відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , слідчий суддя, всупереч усім наявним вимогам про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, згідно ст.183 КПК проігнорував наявні ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК, тобто можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, та обрав запобіжний захід, який, на думку сторони обвинувачення, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Аргументує тим, що про наявність існування вищевказаних ризиків свідчить тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків, зареєстрованого і фактичного місця проживання, офіційного місця роботи, а також те, що йому відомі повні анкетні дані свідків і потерпілого, їх місце проживання, а тому з метою схилення їх до зміни показів шляхом вмовляння, психологічними чи фізичними методами впливу, підозрюваний може впливати на них.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, прокурор вважає, що тільки застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить належне виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також буде запобігати зазначеним вище ризикам.

Тому враховуючи вищевикладені обставини прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року та постановити нову, застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, визначивши заставу, достатню для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених законом, у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, який просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з альтернативою внесення застави у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вислухавши думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили відмовити у її задоволенні, а рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є - запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Відповідно до положень ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Згідно позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями ч.4 ст.194 КПК передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За змістом положень частини статті 179 КПК особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Питання щодо наявності обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК, а також наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного вчинити інше кримінальне правопорушення, не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим, всупереч доводам прокурора, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК, тобто можливості підозрюваного ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Такі висновки слідчого судді є правильними, оскільки вони випливають із змісту поданого клопотання та не спростовуються доданими до клопотання письмовими доказами (а.с.1-4).

Отже, всупереч доводам прокурора, слідчий суддя з урахуванням даних про особу підозрюваного ОСОБА_7 , віку та стану його здоров`я, репутації, сімейного та майнового стану, який не одружений, не працює, не має місця реєстрації та постійного проживання, раніше не судимий, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий вид запобіжного заходу, у вигляді особистого зобов`язання, забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 під час досудового розслідування, а покладені на нього згідно ч.5 ст.194 КПК обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленому ризику, передбаченому п.5 ч.1 ст.177 КПК. У випадку недотримання підозрюваним ОСОБА_7 умов запобіжного заходу визначеного ухвалою слідчого судді, слідчий або прокурор не позбавлені права звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді про зміну запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК.

У той-же час, як зазначено стороною захисту в судовому засіданні, станом на день апеляційного розгляду, стороною обвинувачення в порядку ст.290 КПК відкрито матеріали кримінального провадження для ознайомлення.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 строком до 10 липня 2024 року та покладенням відповідних обов`язків - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4