Справа № 404/2901/24
Номер провадження 1-кс/404/1837/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Кропивницької оружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження №0000831, з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 289 КК України -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда з клопотанням, про накладення арешту на нерухоме майно належне, підозрюваному ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтовано наступним:

Слідчим відділом Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000831, з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 289 КК України.

08 травня 2024 року ОСОБА_5 особисто отримав письмове повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання виді позбавлення волі з можливою конфіскацією майна, тому існує потреба у накладенні арешту на майно підозрюваного.

Слідчий, прокурор в судове засідання не з`явився, слідчий подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

За правилами ч.2 ст. 172 КПК України ОСОБА_5 , як власник майна, не викликався, оскільки майно не вилучалось.

Враховуючи такі обставини, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України розгляд клопотання проведено за відсутності учасників процесу та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Перевіривши надані матеріали клопотання та докази, якими воно обґрунтовано, вважаю про необхідність задоволення клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

08.05.2024 року, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст. 289 КК України, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 289 КК України у відповідності до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Таким чином, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

За інформацією з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підозрюваному ОСОБА_5 належить на праві власності житловий будинок загальною площею 37,4 кв.м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040).

Таким чином, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який відповідно до ч.2 ст.289 КК України карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, з метою недопущення можливого ухилення від конфіскації за вироком суду, а також з метою попередити існуючі ризики, пов`язані зі спробами на відчуження належного підозрюваному майна, необхідно накласти арешт. За таких умов, існує реальна потреба у забезпеченні у майбутньому можливість виконати можливий вид покарання як конфіскацію майна.

Обставини та завдання цього досудового розслідування (ст. 2 КПК України) виправдовує ступінь такого тимчасового втручання у майнові права і свободи підозрюваної особи, як накладення арешту з позбавленням її права на відчуження майна.

Не допускається заборона користування житловим приміщенням особами, які на законних підставах проживають у ньому (ч.12 ст.170 КПК України). Право законного власника/володільця/користувача у правомірному користуванні житлом, не може бути обмежено. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» висловлена правова позиція про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

За таких умов, накладення арешту на майно підлягає задоволенню лише шляхом заборони його відчуження. У даному випадку тимчасове обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, вважаю що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України, обґрунтоване і підлягає задоволенню.

На виконання положень ч. 4 ст. 173 КПК України, тимчасово застосовується найменш обтяжливий спосіб арешту майна, що не призведе до зупинення або надмірного обмеження. Не завдасть інших негативних наслідків, які суттєво не позначаться на інтересах інших осіб.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт, заборонивши розпорядження та відчуження на:

- житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040), загальною площею 37,4 кв.м., власником якого є ОСОБА_5 .

Слідчому слідчого відділу Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_3 вчинити дії спрямовані на реєстрацію арешту майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1