КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5

та його захисника - ОСОБА_6 , який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням програми «EasyCon»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 15 лютого 2024 року Оболонський районний суд м. Києва задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 14 квітня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, визнав доведеними заявлені прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та обставини, відповідно до ст. 178 КПК України, які суд також врахував при обранні та продовженні відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати.

Зважаючи на ці та інші обставини, суд першої інстанції дійшов до висновку щодо необхідності задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки менш суворі запобіжні заходи, на думку суду, не забезпечать його належної процесуальної поведінки.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року, якою було задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто 14.04.2024 включно, - скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, такою, що не нормам міжнародного права та сталій практиці Європейського суду з прав людини.

Захисник звертає увагу на те, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вказує захисник і на те, що для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор повинен посилатися на докази та обґрунтовувати неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, проте, навіть із плином судового розгляду, прокурор продовжує посилатися на застарілі обставини, без посилання на конкретні докази.

Як вважає захисник, поза увагою суду залишилося і те, що при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміну такого запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі судом обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Разом з тим, звертає увагу захисник і на те, що у порушення норм закону та практики ЄСПЛ, суд, при розгляді клопотання взагалі не розглянув можливість застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі, не врахував, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні - обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини та не звернув уваги на той факт, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 також подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у визначений час доби за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, обвинувачений посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, винесеною з явним обвинувальним ухилом та грубим порушенням його конституційних та процесуальних прав.

Зокрема, як зазначає обвинувачений, при винесенні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 15.02.2024 року, суд першої інстанції грубо порушив його право на захист, призначивши, всупереч його волі, в якості його захисника, адвоката ОСОБА_8 з Київського центру надання безоплатної правової допомоги, з урахуванням тієї обставини, що 13.02.2024 року під головуванням судді ОСОБА_9 . прокурору ОСОБА_10 було відмовлено в задоволенні клопотання про продовження йому, ОСОБА_5 , строку тримання під вартою.

Крім цього, обвинувачений звертає увагу на те, що в судовому засіданні 15.02.2024 року прокурором не було надано переконливих та належних доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому суд першої інстанції повинен був критично поставитись до позиції сторони обвинувачення, яка у своїх поясненнях з приводу клопотання, відмітила те, що наявність передбачених законом ризиків, вже була врахована при обранні запобіжного заходу.

Таким чином, як вважає обвинувачений ОСОБА_5 , ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, на предмет її законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив залишити ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційних скарг сторони захисту на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, доводи обвинуваченого та його захисника, наведені в апеляційних скаргах про те, що стороною обвинувачення не було надано доказів на підтвердження існування заявлених ризиків, а тому оскаржувана ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню внаслідок невідповідності рішення суду фактичним обставинам кримінального провадження, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року, оскільки встановлені судом апеляційної інстанції обставини даного кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, не дозволяють зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають право поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Що ж стосується доводів апеляційних скарг щодо істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в тому числі порушення права останнього на захист, то колегія суддів не може з ними погодитися, з огляду на таке.

Дійсно, право на захист є фундаментальним правом особи, тим більше обвинуваченого, яке гарантується вимогами ст. 59 Конституції України та реалізується відповідно до положень КПК України.

Як прямо передбачено ч. 1 ст. 49 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо, зокрема: 1) відповідно до вимог ст. 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника; 2) підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно.

З наданих суду апеляційної інстанції документів вбачається, що участь захисника у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 була забезпечена слідчим ще на стадії досудового розслідування, через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві, який доручив здійснення захисту ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_6 на підставі доручення від 20 листопада 2023 року № 026-260012413.

Водночас ч. 1 ст. 53 КПК України передбачено, що суд вправі залучити захисника для проведення окремої процесуальної дії, а не розгляду справи, в порядку, передбаченому ст. 49 цього Кодексу, виключно у невідкладних випадках, коли є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника, а завчасно повідомлений захисник не може прибути для участі в проведенні процесуальної дії чи забезпечити участь іншого захисника або якщо обвинувачений виявив бажання, але не встиг залучити захисника або прибуття обраного (раніше призначеного) захисника неможливе.

Вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу, який було обрано щодо обвинуваченого за наявності відповідного клопотання прокурора, в тому числі на стадії підготовчого провадження, відноситься саме до таких невідкладних випадків, оскільки, відповідно до ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 31 січня 2024 року, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 було продовжено до 17.02.2024 року.

Приймаючи до уваги наведені вище вимоги закону та обставини, суд першої інстанції, у разі неявки на підготовче судове засідання, під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , мав право залучити іншого захисника для проведення окремої процесуальної дії, а саме для розгляду вказаного вище клопотання, незалежно від позиції обвинуваченого, оскільки цим самим суд забезпечив право обвинуваченого на захист, а не позбавив його, тим більше з урахуванням тієї обставини, що участь захисника в даному кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст. 52 КПК України, не була обов`язковою.

Таким чином, твердження обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 щодо порушення права обвинуваченого на захист не можуть бути визнані обґрунтованими та служити підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони є надуманими на не дозволяють зробити висновок про те, що при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою, судом першої інстанції були істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 14 квітня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скаргиобвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 14 квітня 2024 року включно, без визначення розміру застави, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 756/1868/24

Номер провадження: 11-кп/824/3011/2024

Категорія: ч. 1 ст. 121КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_11

Доповідач - суддя ОСОБА_1