справа № 361/3868/24
провадження № 1-кс/361/719/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Бровари

Слідчий суддя Броварського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Броварської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000864 від 26 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Броварської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження№0000864 від 26 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділом Броварського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000864 від 26 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 25.03.2024 приблизно о 14 год. 50 хв. за адресою: АДРЕСА_1 було зупинено автомобіль марки Mercedes Sprinter НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, та який у подальшому задля уникнення від адміністративної відповідальності запропонував працівникам поліції неправомірну вигоду у сумі 2000 гривень, а саме поклав вказані грошові кошти до службового автомобіля.

25 березня 2024 року слідчим СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , де із службового автомобіля марки та моделі «Citroen Berlingo», н.з. НОМЕР_2 на синьому фоні, а саме під торпедою виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 2 000 грн. номіналом по 200 грн. в кількості 10 штук, серії: ЗБ3640385, ТН5474920, ГЄ7437129, ГЄ6881099, ГГ3496393, ПГ4659084, ВЛ9564789, ВЕ6702787, СМ0512661, ДВ3960434.

Вище зазначені грошові кошти у сумі 2 000 грн. номіналом по 200 грн. в кількості 10 штук вилучені та поміщені до спеціального пакету № PSP1502161, який у присутності двох понятих опечатаний та звірений усіма учасниками слідчої дії.

Постановою слідчого, вилучені під час огляду місця події грошові кошти у сумі 2 000 грн. номіналом по 200 грн. в кількості 10 штук, серії: ЗБ3640385, ТН5474920, ГЄ7437129, ГЄ6881099, ГГ3496393, ПГ4659084, ВЛ9564789, ВЕ6702787, СМ0512661, ДВ3960434, визнано речовими доказами, оскільки вони зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, та можуть бути використані як докази факту чи обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Прокурор у клопотанні посилається на те, що вищевказане майно є доказами у кримінальному провадженні та відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Разом із клопотанням про арешт майна слідчим подано клопотання про поновлення строку на подання клопотання про арешт майна, яке обґрунтоване тим, що строк для подання клопотання на арешт майна був пропущений через необхідність внесення відомостей до ЄРДР, яке виконано лише о 22:18:17 годині 26.03.2024 року, а також, через необхідність проведення великої кількості першочергових необхідних слідчий дій по цьому кримінальному провадженню.

Прокурор у судове засідання не прибув, просив розглянути клопотання за його відсутністю.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до клопотання документи матеріалів кримінального провадження приходить до наступного висновку.

Щодо поновлення строку на звернення до слідчого судді з даним клопотанням.

25 березня 2024 року слідчим СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , де із службового автомобіля марки та моделі «Citroen Berlingo», н.з. НОМЕР_2 на синьому фоні, а саме під торпедою виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 2 000 грн. номіналом по 200 грн. в кількості 10 штук, серії: ЗБ3640385, ТН5474920, ГЄ7437129, ГЄ6881099, ГГ3496393, ПГ4659084, ВЛ9564789, ВЕ6702787, СМ0512661, ДВ3960434.

В обґрунтування причин пропуску строку слідчим зазначено необхідність проведення великої кількості першочергових необхідних слідчий дій по цьому кримінальному провадженню.

Слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Так, вказаною статтею передбачається не просто можливість, а й обов`язковість поновлення строку виконання процесуальних дій, пропущеного з поважних причин. Поважність причин визначається слідчим суддею у разі неможливості своєчасного подання відповідного документа через будь-які обставини, що не дозволили учасникові процесу завчасно подати відповідний документ.

При вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає необхідним поновити строк на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, та визнати причини його пропуску поважними з урахуванням кількості проведених слідчий дій слідчим, який звертається з відповідним клопотанням; тривалості процесуального строку (ч.5 ст.171 КПК України).

По суті клопотання слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушеннята (або)зберегли на собі його сліди; 2)призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Частиною другої цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 р., будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».

Дане кримінальне провадження розслідується щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152 КК України.

Вказане у клопотанні майно було вилучено 25.03.2024 при проведенні слідчим СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , де із службового автомобіля марки та моделі «Citroen Berlingo», н.з. НОМЕР_2 на синьому фоні, а саме під торпедою виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 2 000 грн. номіналом по 200 грн. в кількості 10 штук, серії: ЗБ3640385, ТН5474920, ГЄ7437129, ГЄ6881099, ГГ3496393, ПГ4659084, ВЛ9564789, ВЕ6702787, СМ0512661, ДВ3960434.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на необхідність відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, та спеціальної конфіскації.

Стороною обвинувачення доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно зі статтею 98 КПК України, речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень слідчого судді.

Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений лише оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 131-132, 171-173, 376 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Поновити строк на звернення з клопотанням про арешт майна.

Клопотання- задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: грошові кошти, у сумі 2 000 грн. номіналом по 200 грн. в кількості 10 штук, серії: ЗБ3640385, ТН5474920, ГЄ7437129, ГЄ6881099, ГГ3496393, ПГ4659084, ВЛ9564789, ВЕ6702787, СМ0512661, ДВ3960434, які були вилучені 25 березня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , із службового автомобіля марки та моделі «Citroen Berlingo», н.з. НОМЕР_2 на синьому фоні, з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації, шляхом позбавлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на відчуження, розпорядження та користування вказаними грошовими коштами.

Виконання ухвали суду доручити СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області.

Роз`яснити, що володілець майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку та на підставах, визначених ст. 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1