ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 липня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

та сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2024 року разом з клопотанням про поновлення строку на її оскарження, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст судового рішення.

Цією ухвалою, клопотання прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 - задоволено.

Продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» до 12 серпня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Доводи апеляційної скарги.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в першу чергу звертає увагу на те, що 19 червня 2024 року в порядку ч.5 ст. 394 КПК України, ним

ЄУНСС №723/828/24 Головуючий суддя І інстанції: ОСОБА_9

Провадження №11-кп/822/282/24 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Категорія ст. 199, 331 КПК України

було подано до Чернівецького апеляційного суду скаргу на оскаржувану ухвалу про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12.08.2024 року, без визначення застави.

Проте, станом на 04.07.2024 року про результати розгляду апеляційної скарги він не був інформований, і лише 05.07.2024 отримав копію ухвали від 25.06.2024 про повернення апеляційної скарги без розгляду, у зв`язку з невиконанням вимог ст. 50 КПК України.

Також суддя визначила, що він має право на повторне звернення з цією апеляцією до суду.

Вважає, що строк на апеляційне оскарження вищезазначеного рішення суду першої інстанції підлягає поновленню з огляду на вищенаведене.

Що стосується саме ухвали про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 без визначення розміру застави, то вважає, що вона не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

При цьому як слідує з судового рішення, вагомих та значущих ризиків, в тому числі і таких як, наприклад незаконно впливати на потерпілу, стороною обвинувачення не доведено і при розгляді клопотання судом не встановлено.

Категорично не погоджується з прийнятим судом першої інстанції рішенням, вважає дану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам ст. 331 КПК України, оскільки доцільності тримання обвинуваченого під вартою на даний час не має.

Оскільки взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки, вважає, що існують всі підстави для обрання ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Стверджує, що жодного з ризиків, передбачених п.п.1,2,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України в ухвалі суду першої інстанції не наведено, натомість ризик, передбачений п.3 ч.1 вказаної норми, а саме те, що ОСОБА_8 нібито може впливати на потерпілу, стороною обвинувачення фактично не доведено через відсутність доказів існування можливості та форми такого впливу, тим паче зважаючи, що обвинувачений не має наміру впливати на жодного учасника кримінального провадження і готовий максимально сприяти суду у встановленні всіх обставин інкримінованого йому злочину.

Зважаючи на відсутність жодного з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, а також відсутність підстав для застосування положень, передбачених ч.4 ст. 183 КПК України, вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_8 цілком можливим було б застосувати домашній арешт або заставу, не порушуючи норми КПК України, з огляду на що продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави вважає занадто суворим, що розходиться з практикою ЄСПЛ та національним законодавством.

Судом першої інстанції також не взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений цивільним шлюбом, має на утриманні малолітню дитину, тобто має достатні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим вважає, що стороною обвинувачення жодним чином не обґрунтовано та не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 та прийняття всіх необхідних процесуальних рішень у даному кримінальному провадженні.

Попри це, звертає увагу апеляційного суду на те, що в судовому засіданні сторона захисту неодноразово заявляла суду про те, що прокурор ОСОБА_5 не підтвердила свої повноваження, як прокурор саме в цьому кримінальному провадженні, однак районним судом це залишено поза увагою, що в подальшому призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Вирішуючи питання щодо існування зазначеного в клопотанні ризику, а саме передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, суд знаходить, що ризик щодо можливості незаконного впливу на потерпілу не зменшився і залишається бути актуальними, тобто таким, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою. На думку суду потерпіла є дитиною за віком і на неї можливий вплив і такий вплив з огляду на санкцію ч.3 ст. 152 КК України, можливий зі сторони обвинуваченого.

Згідно обвинувачення ОСОБА_8 вчинялося фізичне насильство, щодо потерпілої.

Таким чином, зважаючи на норми ч.4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим кодексом, оскільки дане клопотання стосується злочину, який спричинив фізичне насильство над людиною.

Позиції учасників апеляційного провадження у судових дебатах.

Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали подану апеляційну скаргу, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Прокурор заперечив проти задоволення поданої апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Встановивши суть ухвали та вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , заслухавши доводи сторони захисту та заперечення сторони обвинувачення, перевіривши наявні матеріали з кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною першої ст. 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

На думку апеляційного суду, клопотання адвоката ОСОБА_6 щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 є цілком обґрунтоване, строк ним пропущений дійсно з поважних причин, а тому його необхідно поновити.

Відповідно до ч.4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим статтями 177178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону у повній мірі.

Встановлено, що у Сторожинецькому районному суді перебуває на розгляді кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000451 від 04.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України.

Стороною обвинувачення було дотримано вимогу розумної підозри, шляхом скерування до суду обвинувального акту, оскільки наявні в матеріалах кримінального провадження докази свідчать про об`єктивний зв`язок обвинуваченого із вчиненням інкримінованого йому діяння.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування ризиків можливої протиправної поведінки останнього.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, а саме у вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи, із використанням геніталій без добровільної згоди іншої особи (зґвалтування), вчинене щодо неповнолітньої особи. А отже, у випадку визнання ОСОБА_8 винуватим у інкримінованому йому діянні, обвинуваченому може загрожувати безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Всупереч доводів апелянта, ризик впливу на потерпілу не зменшився, та продовжує існувати, так як обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити вплив на потерпілу з метою зміни наданих показів.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з позицією суду і вважає доводи апеляційної скарги адвоката в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 такими, що не спростовують висновків судді.

Посилання стороною захисту на характеризуючи дані ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, - не нівелюють доведеного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України у сукупності з обставинами кримінального провадження та даними про особу обвинуваченого.

Доводи адвоката в інтересах свого підзахисного про зміну запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки більш м`який запобіжний захід у даному випадку не буде співмірним доведеному ризику та інкримінованого обвинуваченому злочину.

Твердження апелянта про те, що висновки суду першої інстанції, які викладені судом у рішенні, не відповідають обставинам справи, і що наведений прокурором у клопотанні ризик є надуманим, не беруться колегією до уваги, оскільки спростовуються вищенаведеним і наданими матеріалами провадження, які відповідно до ст. 422-1 КПК України були предметом дослідження апеляційного суду.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що ризиком, у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

Також районний суд, керуючись п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив обвинуваченому, як альтернативну міру запобіжного заходу, заставу, оскільки ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, а з обвинувального акту убачається, що він подолав опір потеплілої яка є неповнолітньою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про те, що жодний більш м`який запобіжний захід не гарантуватиме виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків.

Що стосується тверджень сторони захисту щодо відсутності повноважень у прокурора ОСОБА_5 , як прокурора в цьому кримінальному провадженні, та як наслідок ухвалення незаконного судового рішення, то колегія суддів переконалася, що станом на 14.06.2024 року вона мала повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, ще з 04.09.2024 року.

Колегія суддів також зауважує, що ч.2 ст. 422-1 КПК України передбачено вичерпний перелік документів, які можуть бути витребувані суддею-доповідачем з суду першої інстанції у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку всім доводам адвоката ОСОБА_6 . наведеним в апеляційній скарзі, так як обмежена відсутністю матеріалів кримінального провадження для повного дослідження заявлених доводів.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги адвоката в інтересах ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому її слід залишити без задоволення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. 117, 176-178, 183, 331, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А:

Клопотання адвоката ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції задовільнити.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2024 року про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12 серпня 2024 року включно, без визначення розміру застави, без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3