н/п 1-в/953/106/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 , про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання обвинувального вироку стосовно засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст. Асіновська Сунженського району Чечено-Інгушскої Республіки, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 16 січня 2017 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання обвинувального вироку засудженого ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що 22.02.2017 до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області надійшов вирок Київського районного суду м. Харкова під 16.01.2017 стосовно громадянина ОСОБА_4 для виконання. Засудженому направлялися виклики до уповноваженого органу з питань пробації, проте останній за викликами не з`явився. В ході першочергових розшукових заходів встановити місцезнаходження засудженого ОСОБА_4 не виявилось можливим, за вищевказаною адресою останній не мешкав. До Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області було направлено клопотання про передачу матеріалів для проведения подальших розшукових заходів. Київський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області виконав усі дії в межах повноважень для викопания вироку Київського районного суду м.Харкова від 16.01.2017. Вирок винесено 16.01.2017 та набув чинності 16.02.2017.

Вказує, що засуджений не був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарания у виді громадських робіт, з огляду на це засуджений не ухилясться від відбування цього покарання. До кримінальної відповідальності по ст. 389 КК України притягнений не був. З моменту винесення вироку і станом на 05.09.2023 згідно довідки (ВИМОГА) УПАП України в Харківській області гр. ОСОБА_4 не вчинив нового злочину.

Строк давності виконання вищевказаного вироку щодо гр. ОСОБА_4 не переривався і минув, що відповідає положенням п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, згідно з яким особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років у разі засудження до покарания менш суворого, ніж обмеження волі. Зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду не відбувалося в силу не визнання гр. ОСОБА_4 винним в ухиленні від відбування покарання вироком суду, питання про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України не вирішувалось.

На підставі викладеного, просить звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від відбування призначеного покарання у вигляді 80 годин громадських робіт у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Київського районного суду м. Харкова від 16.01.2017 року.

Представник Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Прокурор ОСОБА_5 подав до суду заяву про розгляд подання без його участі, просить відмовити у задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що засуджений перебуває у розшуку.

ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, поважні причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до абз.2 ч.5 ст.539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Дослідивши матеріали особової справи та надані до суду докази в їх сукупності, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Так, згідно з вироком Київського районного суду м. Харкова від 16.01.2017 ОСОБА_4 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 185 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у вигляді 80 (вісімдесят) годин громадських робіт.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2017 року набрав законної сили 16 лютого 2017 року.

22.02.2017 вказаний вирок прийнято до виконання Київським районним сектором Харківського міського відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Згідно з матеріалами особової справи №05/2017, заведеної Київським районним сектором Харківського міського відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на засудженого ОСОБА_4 , органом пробації здійснювалися заходи, направлені на встановлення місця проживання/перебування засудженого ОСОБА_4 , направлялися запити з метою отримання інформації про засудженого.

Засуджений ОСОБА_4 не був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт.

Вжитими уповноваженим органу пробації заходами встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , вказаною у вироку Київського районного суду м.Харкова від 16.01.2017, ОСОБА_4 не проживає, зареєстрованого місця проживання не має. Київський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області виконав усі дії в межах повноважень для виконання вироку Київського районного суду м.Харкова від 16.01.2017.

Станом на 05.09.2023 ОСОБА_4 не вчинив нового правопорушення, що підтверджується вимогою Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Законом України «Про пробацію» встановлено, що метою пробації є забезпечення безпеки суспільства шляхом виправлення засуджених, запобігання вчиненню ними повторних кримінальних правопорушень.

Орган пробації - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері пробації. Пробація - система наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Отже, враховуючи, ст. 26 КВК України, ст. 537 КПК України та принципи кримінального судочинства, подання органу пробації має бути обґрунтованим та підтвердженим належними доказами.

Кримінальне законодавство встановлює правило, згідно з яким звільненню від відбування покарання підлягають особи, відносно яких строки виконання обвинувального вироку закінчилися. Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків з дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання. Нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку передбачено ст. 80 КК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Громадські роботи, відповідно ст. 56 КК України, є менш суворим видом покарання ніж обмеження волі.

Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Отже, строк давності виконання обвинувального вироку починає спливати з моменту набрання вироком законної сили і триває весь час, доки вирок не виконується з причин, не пов`язаних з ухиленням особи від його виконання.

Статтею 56 КК України передбачено поняття громадських робіт та порядок їх відбуття.

Частина 2 статті 389 КК України передбачає наслідки ухилення від виконання покарання у виді громадських робіт.

Проте, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми. Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку встановлюється за чітко регламентованою законодавством процедурою, та вирішується виключно судом, оскільки ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, відповідно до ч. 2 ст. 389 КК України, є злочином. Отже, особа, визнається такою, що ухиляється від відбування покарання лише за наявності обвинувального вироку. Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дія або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

Згідно з ч. 3 ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

Згідно з ч. 4 ст. 80 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та ч. 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Так, положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

В той же час, відомостей щодо притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України (ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт), матеріали провадження не містять.

Ухиленням від відбування покарання є дії засудженого, спрямовані на те, щоб уникнути приведення обвинувального вироку у виконання, зокрема виїзд з місця проживання, перехід на нелегальне становище, приховання доходів тощо. А за змістом ст.389 КК України ухилення від виконання покарання у виді громадських робіт супроводжується прямим умислом, утворює склад злочину та тягне кримінальну відповідальність. Сюди не відносяться випадки, коли вирок не був виконаний з незалежних від засудженого причин (неналежне виконання своїх обов`язків працівниками державних органів, зміна чинного законодавства щодо визначення компетентних органів, які повинні виконувати покарання тощо).

А тому підстав для зупинення перебігу давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_4 з підстав ухилення засудженого від відбування покарання не було.

З досліджених матеріалів особової справи на засудженого вбачається, що 06 червня 2017 року Київським районним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області скеровано подання до Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області про передачу матеріалів до органів внутрішніх справ для оголошення засудженого ОСОБА_4 у розшук.

Зі змісту постанови про заведення розшукової справи та оголошення державного розшуку № 2118039 від 16 серпня 2018 року слідує, що за результатами опрацювання матеріалів, які надійшли з Київського РС Харківського відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань на оголошення в розшук ОСОБА_4 було заведено розшукову справу та оголошено державний розшук ОСОБА_4 .

З викладеного вбачається, що у розшук ОСОБА_4 був оголошений через один рік та чотири місяці від дня звернення Київським районним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області з поданням до Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області про передачу матеріалів до органів внутрішніх справ для оголошення засудженого ОСОБА_4 у розшук.

Крім того, в ході розгляду клопотання суду не надано інформації про те, які саме заходи щодо розшуку ОСОБА_4 вживалися та вживаються оперативними працівниками поліції які прийняті дієві заходи для встановлення місця перебування ОСОБА_4 .

Таким чином, суду не надано будь-яких належних, достовірних, переконливих доказів на підтвердження факту ухилення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання за обвинувальним вироком суду.

Також суд враховує, що ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт згідно з ч. 3 ст. 40 КВК України є систематичне невиконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання, а також притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, які були вчинені після письмового попередження; невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, а також допущення більше двох порушень трудової дисципліни протягом місяця, поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Так як, ОСОБА_4 не був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарания у виді громадських робіт, порядок та умови не порушував, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, стосовно нього не було направлено подання до органів Національної поліції за ст. 389 ч. 2 КК України у зв`язку з чим вважати, що ОСОБА_4 ухиляється від відбування покарання немає підстав.

Оскільки в матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_4 відсутні дані про ухилення останнього від відбування покарання, та про вчинення нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів: 1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; 2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання; 3) не вчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Київського районного суду м. Харкова від 16.01.2017, факт ухилення від відбування покарання не встановлений вироком суду, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п.1 ч.1 ст. 80 КК України.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що клопотання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 , про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання обвинувального вироку засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 80 КК України, ст.ст. 537,539 КПК України, ст.ст. 152,165,166 КВК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 , про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання обвинувального вироку стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженого 16.01.2017 Київським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.185 КК України, до покарання у виді 80 годин громадських робіт- задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 16.01.2017 за ч.1 ст.185 КК України, у виді 80 годин громадських робіт, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1