Справа № 601/1677/24
Провадження № 1-кс/601/406/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2024 року місто Кременець

Слідчий суддя Кременецького районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Кременці клопотання старшого слідчого СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_3 , у рамках кримінального провадження №0000048 від 23 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, має на утриманні двоє малолітніх дітей, офіційно непрацюючого, раніше не судимого,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 201-2 КК України,-

УСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області лейтенант поліції ОСОБА_7 , за погодженням прокурора Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернулася до слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області в рамках кримінального провадження №0000048 від 23 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.201-2 КК України з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтовано тим, що під час досудового розслідування встановлено, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому в Україні воєнний стан продовжувався та діє по даний час, а саме Указом Президента України від 06 травня 2024 року № 271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 08 травня 2024 року №3684-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб (тобто до 12 серпня 2024 року).

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про гуманітарну допомогу» безоплатна допомога (пересилка, виконання робіт, надання послуг) - це надання гуманітарної допомоги без будь-якої грошової, матеріальної або інших видів компенсацій донорам.

Гуманітарна допомога це цільова адресна безоплатна допомога в грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами із гуманних мотивів отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують її у зв`язку з соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, важким фінансовим становищем, виникненням надзвичайного стану, зокрема, внаслідок стихійного лиха, аварій, епідемій і епізоотій, екологічних, техногенних та інших катастроф, які створюють загрозу для життя і здоров`я населення, або тяжкою хворобою конкретних фізичних осіб, а також для підготовки до збройного захисту держави та її захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту. Гуманітарна допомога є різновидом благодійництва і має спрямовуватися відповідно до обставин, об`єктивних потреб, згоди її отримувачів та за умови дотримання вимог ст. 3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації».

Положеннями ст. 3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» визначено, що цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених цим Законом, а також розвиток і підтримка цих сфер у суспільних інтересах. Сферами благодійної діяльності є, зокрема допомога постраждалим внаслідок катастроф, збройних конфліктів і нещасних випадків, а також біженцям та особам, які перебувають у складних життєвих обставинах; сприяння обороноздатності та мобілізаційній готовності країни, захисту населення у надзвичайних ситуаціях мирного і воєнного стану тощо.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про гуманітарну допомогу», не відносяться до гуманітарної допомоги підакцизні товари, крім, у тому числі: транспортних засобів, що надходять у період проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях для отримання і використання Збройними Силами України, Національною гвардією України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною прикордонною службою України, Державною службою України з надзвичайних ситуацій, Державною спеціальною службою транспорту, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України для забезпечення проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

У той же час, статтею 12 Закону України «Про гуманітарну допомогу» встановлено, що особи, винні у порушенні законодавства про гуманітарну допомогу, несуть відповідальність згідно із законами України. Порушеннями законодавства про гуманітарну допомогу, що тягне за собою кримінальну або адміністративну відповідальність згідно із законом, є: використання гуманітарної допомоги не за цільовим призначенням; використання гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку; нерозміщення та/або несвоєчасне розміщення спеціально уповноваженими державними органами з питань гуманітарної допомоги рішення про визнання товарів (предметів) гуманітарною допомогою на своєму офіційному веб-сайті; не направлення та/або несвоєчасне направлення спеціально уповноваженими державними органами з питань гуманітарної допомоги рішення про визнання товарів (предметів) гуманітарною допомогою до митних органів, податкових органів та інших державних органів; порушення органами, які безпосередньо проводять заходи офіційного контролю щодо товарів (предметів) гуманітарної допомоги, строків проведення відповідних видів контролю товарів (предметів) гуманітарної допомоги. Товари (предмети) гуманітарної допомоги, які продаються за грошові кошти або передаються за інші види компенсації, та (або) виручка, отримана за такий продаж, вилучаються або конфіскуються у встановленому законом порядку.

Однак, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше ніж 06.03.2022, всупереч вищевказаним положенням законодавства у ОСОБА_5 , виник умисел спрямований на отримання незаконного прибутку з метою власного збагачення, шляхом продажу предметів гуманітарної допомоги, а саме транспортного засобу, ввезеного на територію України в якості гуманітарної допомоги, для потреб Збройних Сил України під час дії правового режиму воєнного стану.

Так, з метою здійснення діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку від продажу транспортного засобу, ввезеного на територію України в якості гуманітарної допомоги ОСОБА_5 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановлений час, організував прибуття до місця перетину державного кордону у пункті пропуску «Устилуг» за адресою: АДРЕСА_2 , автомобіль швидкої медичної допомоги - Mercedes-Benzsprinter, 2016 року випуску, н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , ввезений по декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою від 06.03.2022. Орієнтовна ринкова вартість даного транспортного засобу становить 540 000 гривень.

У подальшому, з метою безперешкодного перетину кордону вищевказаним транспортним засобом та уникнення інших формальностей у пункті пропуску через державний кордон, ОСОБА_5 надав лист Тернопільської обласної військової адміністрації від 06.03.2022 №01-1684/20 «Щодо надання дозволу на перевезення гуманітарної допомоги» адресованого начальнику Львівської обласної військової адміністрації та виконувачу обов`язків начальника Львівської митниці у сприянні ввезення гуманітарної допомоги, вищевказаного транспортного засобу, який буде передано для потреб Збройних сил України під час військового стану в Україні.

Після направлення зазначеного листа-прохання, гуманітарна допомога у виді транспортного засобу, а саме автомобіля швидкої медичної допомоги - Mercedes-Benzsprinter, 2016 року випуску, н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , автомобіль перетнув державний кордон України.

У подальшому, ОСОБА_5 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на продаж товарів гуманітарної допомоги у виді транспортного засобу для потреб сил оборони, під час дії правового режиму воєнного стану, 23 травня 2024 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , під час зустрічі з громадянином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_3 , який мав намір придбати автомобіль для потреб Збройних Сил України, усвідомлюючи, що вищезазначений транспортний засіб є гуманітарною допомогою, яка має бути безоплатно передана для потреб Збройних Сил України, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, повідомив ОСОБА_8 ціну за яку можливе придбання вищевказаного транспортного засобу, а саме ціна автомобілю марки становить 13500 доларів США. При цьому, для прикриття своєї протиправної діяльності та надання купівлі-продажу гуманітарної допомоги вигляду законної операції висунув ОСОБА_8 умову продажу, яка полягає у підписанні останнім акту нібито безоплатної передачі гуманітарної допомоги військовослужбовцям Збройних Сил України.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на незаконний продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги, призначеної для потреб сил оборони, під час дії правового режиму воєнного стану, а саме автомобіля ввезеного на територію України, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, 31 травня 2024 року, в період часу з 14 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого проживання та реєстрації на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно продав громадянину ОСОБА_8 транспортний засіб, ввезений на територію України в якості гуманітарної допомоги для сил оборони, а саме автомобіль швидкої медичної допомоги - Mercedes-Benzsprinter, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , орієнтовна середня ринкова вартість якого становить 600 000 гривень за грошові кошти в розмірі 540 000 гривень, тим самим реалізував транспортний засіб, який відповідно до Декларацій про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою ввезеною на територію України, які відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 174 від 01.03.2022 «Деякі питання пропуску гуманітарної допомоги через митний кордон України в умовах воєнного стану» є товарами гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку у значному розмірі.

29 грудня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.201-2 КК України.

Слідчий підтверджує вину ОСОБА_5 матеріалами кримінального провадження: протоколом обшуку від 31.05.2024 за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено: автомобіль марки «Mercedes-Benz SPRINTER» р.н. НОМЕР_1 , 2016 року випуску, папку із документами, яку поміщено у сейф-пакет PSP4185236, мобільний телефон марки «IPhoneX», який поміщено у сейф-пакет PSP1372407, грошові кошти у валюті долари США, обмотані резинкою жовтого кольору і знаходяться у поліетиленовому файлі виявлені на водійському сидінні поміщені у сейф-пакет PSP1372408, документи про реєстрацію транспортного засобу поміщені у сейф-пакет PSP2459359; протокол затримання особи ОСОБА_5 від 31.05.2024; постановою про проведення освідування ОСОБА_5 від 31.05.2024; протокол освідування особи ОСОБА_5 від 31.05.2024; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 31.05.2024; протокол огляду речових доказів від 31.05.2024; повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 01.06.2024; копії декларації про перетин державного кордону, лист Тернопільської ОДА та договір дарування на польській мові, що стосуються транспортного засобу, який є об`єктом вчинення кримінального правопорушення.

Метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_5 є забезпечення виконання підозрюваним (обвинуваченим) покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органу досудового слідства та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на вказане, слідчий просила суд клопотання задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з мотивів, наведених у ньому та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання та пояснив, що автомобіль марки «Mercedes-Benz SPRINTER» належить його братові, який у Польщі має свою фірму і придбав даний транспортний засіб за власні кошти для міста Кременця ще до війни. Договір дарування робили щоб не платити податки. Мер міста не прийняв цей автомобіль, а тому він поставив автомобіль у себе вдома. Продавати автомобіль не збирався, однак декілька разів до нього підходили незнайомі чоловіки і просили продати автомобіль. Він повідомив про це брата і останній доручив йому продати автомобіль. Просить відмовити у клопотанні, оскільки є єдиним годувальником у сім`ї та має на утриманні двоє малолітніх дітей.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання та вказав, що тут може мати місце провокація злочину, а тому вважає, що до з`ясування всіх обставин запобіжний захід слід обрати у вигляді нічного домашнього арешту.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст.194 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що слідчим СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000048 від 23 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

01 червня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.201-2 КК України.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий та прокурор обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України. Зокрема такими є: протокол обшуку від 31.05.2024 за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено: автомобіль марки «Mercedes-BenzSPRINTER» р.н. НОМЕР_1 , 2016 року випуску, папку із документами яку поміщено у сейф-пакет PSP4185236, мобільний телефон марки «IPhoneX», який поміщено у сейф-пакет PSP1372407, грошові кошти у валюті долари США, обмотані резинкою жовтого кольору і знаходяться у поліетиленовому файлі виявлені на водійському сидінні, поміщені у сейф-пакет PSP1372408, документи про реєстрацію транспортного засобу, які поміщені у сейф-пакет PSP2459359; протокол затримання особи ОСОБА_5 від 31.05.2024; протоколи допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 31.05.2024 та 01.06.2024; протокол огляду речових доказів від 31.05.2024; повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 01.06.2024; копія декларації про перетин державного кордону, лист Тернопільської ОДА.

Враховуючи те, що слідчий суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані слідчий суддя доходить висновку про обґрунтованість підозри про причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

При цьому слід наголосити, що слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Також за результатами розгляду клопотання, слідчий суддя вважає, що оглянутими матеріалами та прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 та за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років. На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, адже суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування;

- незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, при оцінці якого слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від цих осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка та дослідження їх судом.

За таких обставин, під час розгляду клопотання сторона обвинувачення довела існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо ризиків вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином то сторона обвинувачення не довела у судовому засіданні існування вказаних ризиків.

Щодо можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176цього Кодексу (ч. 1 ст.183КПК України).

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

Ризики, які вище були встановлені слідчим суддею, є актуальними безвідносно до стадії цього кримінального провадження.

В клопотанні прокурор просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначив що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.

Зважаючи на викладені обставини, слідчий суддя бере до уваги дані про особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, майновий та сімейний стан та на підставі чого доходить висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним процесуальних обов`язків.

Частиною 4 ст.194 КПК України встановлено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення) та 2 (наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор) частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні) частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відтак, враховуючи, що прокурором доведено існування обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3ст.201-2 КК України та ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, на підставі ч. 2 ст.194 КПК України слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який є найбільш суворим видом із п`яти видів запобіжних заходів, визначених в ст. 176 КПК України.

Вирішуючи, на підставі ч. 4 ст. 194 КПК України, питання про обрання більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що особисте зобов`язання, особиста порука та застава не зможуть в повній мірі запобігти вказаним вище ризикам, оскільки не створюють в достатній мірі стримувальних чинників.

Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України).

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, підозрюваний ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання, будь-які відомості, які б характеризували його з негативної сторони у матеріалах клопотання відсутні.

Сукупність вищенаведених обставин, на переконання слідчого судді, значно знижують ризики, не свідчить про те, що тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою є виправданим та свідчить про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу - у виді домашнього арешту в нічну пору доби за місцем його перебування.

За приписами ст.181 КПК, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Разом з тим, береться до уваги те, що згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» домашній арешт, з урахуванням його ступеня та інтенсивності, вважається позбавленням волі за змістом статті 5 Конвенції.

Слідчий суддя також враховує Рішення Європейського суду в справі «Летельє проти Франції», висновки про те, що попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку (п. 51 Рішення).

З огляду на викладене, за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваного, який раніше не судимий, будь-які відомості, які б характеризували його з негативної сторони у матеріалах клопотання відсутні, його процесуальну поведінку, наявність постійного місця проживання, беручи до уваги те, що останній раніше не судимий, має на утриманні двоє малолітніх дітей та дружину, яка не працює, на думку слідчого судді запобігти існуючим ризикам можливо шляхом застосування щодо ОСОБА_5 домашнього арешту в нічну пору доби, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст. 177, 178, 179, 193, 194, 196, 205, 206, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В клопотанні про тримання під вартою відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період доби з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин.

У відповідності до ч.5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

2) не відлучатися за межі свого місця проживання по АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

4) утримуватися від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні.

Встановити строк дії ухвали до 26 липня 2024 року.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Ухвала підлягає негайному виконанню Кременецьким РВП ГУНП в Тернопільській області після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора в даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 06.06.2024 о 14 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1