Справа № 463/9237/23
Провадження № 1-кп/463/242/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2024 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

представника потерпілої - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000722 від 25.09.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, останній раз судженого 18.05.2023 року вироком Личаківського районного суду м.Львова за ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 510,0 гривень (штраф сплачено), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_7 20 вересня 2023 року приблизно о 12 год. 00 хв. перебуваючи на сходовій клітці першого поверху у під`їзді будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально-караним, діючи цілеспрямовано, на ґрунті виниклих неприязних відносин, умисно наніс потерпілій ОСОБА_4 декілька ударів лівою ногою в ділянку правої гомілки та рукою штовхнув у ділянку обличчя, від чого потерпіла впала на підлогу. Внаслідок нанесених ударів, ОСОБА_4 отримала три синці на правій гомілці, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (відповідно до постанови ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку не визнав. Суду показав, що 20.09.2023 року близько обіду він повертався додому. На прибудинковій території взяв поліно для розпалювання каміну, стукнув ним на сходах, щоб очистити від сміття і в цей час зі своєї квартири вийшла потерпіла, яка перегородила йому прохід до його квартири та почала ображати і провокувати на конфлікт. Між ними зав`язалася словесна суперечка, під час якої він однією рукою взяв потерпілу за комір, штовхнув її у квартиру, а іншою рукою гримнув та зачинив двері до квартири потерпілої. Після цього він пішов до себе у квартиру. Додатково зазначив, що між ним та ОСОБА_8 ще з 2014 року тривають конфлікти з приводу користування спільним горищем у будинку. Крім того, наголошує на тому, що жодних тілесних ушкоджень він потерпілій не наносив і свідків даної конфліктної ситуації не було. Твердження потерпілої про нанесення їй тілесних ушкоджень є надуманими та не відповідають дійсності. Під час виступу з останнім словом попросив вибачення у потерпілої.

Надані показання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнає неспроможними та такими, що суперечать показанням потерпілої, свідків та іншим доказам, наведеним у вироку нижче та вважає, що він таким чином намагається уникнути відповідальності за скоєне кримінально-каране діяння.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальному провадженні можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини та громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_7 щодо не визнання своєї вини у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, його вина повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні в їх сукупності доказами, а також показаннями потерпілої та свідків, які попереджалися про кримінальну відповідальність.

Так, будучи допитаною у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.353 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, потерпіла ОСОБА_4 надала показання з яких вбачається, що між нею та обвинуваченим протягом останніх десяти років постійно виникають конфлікти. Так, 20.09.2023 року до неї в гості прийшла її однокурсниця ОСОБА_9 . Знаходячись у квартирі, вона почула, що ОСОБА_10 у підвальному приміщенні рубає дрова. Вона вийшла зі своєї квартири, зробила йому зауваження, що він може пошкодити фундамент будинку. В цей час обвинувачений вибіг з підвального приміщення і почав її копати ногами по стегнах. На її слова припинити такі дії він не реагував. Крім цього, під час нанесення ударів, він її сильно штовхнув, внаслідок чого вона вдарилася в одвірок дверей та впала на підлогу, після чого він пішов. Через деякий час вона викликала працівників поліції. Також зазначила, що це не перший випадок нанесення обвинуваченим їй тілесних ушкоджень. Після цього випадку і по теперішній час між ними постійно виникають конфлікти, і як наслідок вона більше двадцяти разів викликала працівників поліції.

Допитана у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_9 надала показання з яких вбачається, що осінню 2023 року, точної дати вона не пригадує, її запросила до себе в гості потерпіла. Знаходячись у квартирі потерпілої, вони пили каву та дивилися фотографії. Раптом почули сильний стукіт. Потерпіла ОСОБА_8 вирішила вийти на сходову клітку. В цей час вона почула крики і вирішила вийти в коридор, де побачила, як обвинувачений копав потерпілу, нанісши декілька ударів по ногах, після чого ОСОБА_8 впала на підлогу, а обвинувачений втік.

Будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_11 надав показання з яких вбачається, що у двадцятих числах вересня 2023 року, точної дати не пригадує, він з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 перебували в саду біля будинку. Раптом почув крик « ОСОБА_14 зупинися». В цей час він побіг до входу у будинок та побачив, як ОСОБА_10 копав ОСОБА_8 , бив її по руках, заштовхнув її у квартиру, після чого побіг до своєї квартири.

Допитаний у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_15 надав показання з яких вбачається, що у вересні 2023 року, точної дати не пригадує, він зі своїм тестем ОСОБА_16 знаходилися в саду біля будинку. Спочатку він почув якесь гупання, а потім крики потерпілої. Першим до будинку побіг ОСОБА_17 , а він за ним. Забігши до будинку, на сходовій клітці він побачив обвинуваченого зі спини, який ногою наніс удар в ногу ОСОБА_8 , сильно штовхнув її, внаслідок чого вона впала на підлогу. Після цього обвинувачений побіг наверх до своєї квартири.

Будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_18 надав показання з яких вбачається, що 19.09.2023 року до нього зателефонувала ОСОБА_8 та попросила прийти на наступний день допомогти по господарству. Так, 20.09.2023 року він разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_12 знаходилися на вулиці біля будинку, почули крики ОСОБА_19 . В цей час вони побігли до будинку та він особисто бачив, як ОСОБА_10 наніс удари ОСОБА_8 в гомілку та стегно, штовхнув її в коридор квартири, після чого пішов до своєї квартири.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи сторони захисту, що свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_18 перебувають у дружніх та родинних відносинах з потерпілою ОСОБА_4 та останніми надані покази на користь потерпілої. Зазначені свідки попереджались судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, і під час допиту у суді надавали послідовні й логічні показання, які за своїм змістом повторюють та доповнюють картину події вчиненого кримінального проступку.

Окремі неістотні розбіжності у показаннях свідків, на які вказала сторона захисту, не впливають на фактичну сторону обвинувачення та пов`язані, передусім з тривалим часом, що пройшов з моменту події злочину. При цьому, потерпіла, як безпосередній учасник конфлікту, в судовому засіданні найбільш повно показала про обставини вчиненого відносно неї кримінального проступку.

Так, надані письмові докази стороною обвинувачення також цілком підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до змісту протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.09.2023 року, ОСОБА_4 зазначила, що 20.09.2023 року приблизно о 12 год. 00 хв. на сходовій клітці першого поверху по АДРЕСА_3 , сусід ОСОБА_10 умисно наніс їй тілесні ушкодження, а саме: завдав 3-4 удари ногою в праву ногу, руку та тулуб, штовхав її та виражався нецензурною лайкою (т.1 а.с.77-79).

Як вбачається з довідки - огляду хірурга Другого медичного об`єднання Львова від 21.09.2023 року, у ОСОБА_4 діагностовано забій іншої та не уточненої частини гомілки, стегна, грудної клітки справа. Цього ж дня невропатологом також проведено огляд потерпілої (т.1 а.с.83, 84).

Згідно з висновком експерта № 809 від 26.09.2023 року вбачається, що при обстеженні ОСОБА_4 лікарями «Другого медичного об`єднання Львова» 21.09.2023 року було встановлено діагноз: «Забій іншої не уточненої частини гомілки». Під час проведення судово-медичної експертизи у потерпілої виявлено 3 синці на правій гомілці, які утворились від дії тупого предмету або від контакту з таким, могли виникнути від удару ногою у вказану анатомічну ділянку нижньої кінцівки 20.09.2023 року, як вказано у постанові та потерпілою і відносяться до легкого ступеня тяжкості. Судово-медичних даних для відповіді на питання про черговість нанесення синців немає. Судово-медичних даних, які б давали підставу стверджувати про можливість виникнення синців внаслідок падіння з висоти власного росту немає (т.1 а.с.85-86).

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 03.10.2023 року з дослідженим судом відеозаписом проведення слідчої дії, за участі потерпілої ОСОБА_4 , остання показала яким способом та за яких обставин обвинувачений ОСОБА_7 наніс їй тілесні ушкодження (т.1 а.с.104-108).

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 03.10.2023 року з дослідженим судом відеозаписом проведення слідчої дії, за участі свідка ОСОБА_9 , яка показала яким способом та за яких обставин потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, локалізація та кількість ударів (т.1 а.с.109-112).

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 04.10.2023 року з дослідженим судом відеозаписом проведення слідчої дії, за участі свідка ОСОБА_11 , який показав яким способом та куди були нанесені удари потерпілій ОСОБА_4 , локалізація та їх кількість (т.1 а.с.113-116).

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 05.10.2023 року з дослідженим судом відеозаписом проведення слідчої дії, за участі свідка ОСОБА_15 , який показав яким способом та за яких обставин потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження (т.1 а.с.117-120).

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 07.10.2023 року з дослідженим судом відеозаписом проведення слідчої дії, за участі свідка ОСОБА_18 , який показав куди були нанесені удари потерпілій ОСОБА_4 , локалізація та їх кількість (т.1 а.с.121-124).

Крім того, судом досліджено матеріали звернень ОСОБА_4 на лінію служби 102, які підтверджують обставини, що потерпіла протягом останніх десяти років неодноразово зверталася до правоохоронних органів щодо протиправних дій ОСОБА_7 по відношенню до неї (т.1 а.с.126-146).

При цьому, суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення: витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000722 від 25.09.2023 року (т.1 а.с.75, 76); заяву ОСОБА_4 від 25.09.2023 року адресована старшому дізнавачу Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області про долучення до матеріалів кримінального провадження довідок - огляд хірурга та невропатолога від 21.09.2023 року (т.1 а.с.82), оскільки самі по собі вказані документи не містять доказових даних, що мають значення для розгляду кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними особами.

Згідно зі ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 6 статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами у кримінальному провадженні «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст.94 КПК України, які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина обвинуваченого у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінивши надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, суд всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, вважає вищезазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України поза розумним сумнівом.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час, згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Так, суд, відповідно до ст.65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального проступку, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушенням наслідків, особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за ч.1 ст.125 КК України (вирок Личаківського районного суду м.Львова від 29.07.2021 року (штраф 850,0 гривень сплачений), вирок Личаківського районного суду м.Львова від 18.05.2023 року (штраф 510,0 гривень сплачений), даних про його офіційне місце роботи матеріали справи не містять, на диспансерному обліку з приводу наркологічного та психоневрологічного захворювання не перебуває. Крім того, суд враховує і процесуальну поведінку ОСОБА_7 після вчинення кримінального проступку та під час судового розгляду.

Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання судом також не встановлено.

Таким чином, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує позицію сторони обвинувачення, потерпілої та її представника, які просили призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт, характер та тяжкість вчиненого кримінального проступку, відношення обвинуваченого до вчиненого, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт, оскільки таке покарання відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження нових кримінальних правопорушень, а також соціальної реабілітації.

Разом з тим, за результатами судового розгляду, суд вважає, що незважаючи на те, що обвинувачений лише під час виступу із останнім словом попросив вибачення у потерпілої, він не усвідомив своєї протиправної поведінки і не розкаявся у вчиненому.

На момент ухвалення вироку обвинуваченому у вказаному кримінальному провадженні запобіжний захід не обирався.

Речові докази та процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст.ст.368, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді 100 годин (сто годин) громадських робіт.

Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1