ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2237/24 Справа № 175/9135/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження №0000737 від 25.10.2023 за апеляційними скаргами першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 та прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт.Ювілейне Дніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-22.11.2022 року Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська за ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст.ст. 75, 76 КК звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;

-13.11.2023 року Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська за ч.4 ст.185 КК до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців,-

визнано винним та засуджено за ч.4 ст.186 КК до покарання у виді 6 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеним за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13 листопада 2023 року, більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК в строк відбуття покарання зараховано строк тримання під вартою ОСОБА_7 з 28 листопада 2023 року.

До набрання вироком законної сили залишено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Долю речових доказів та процесальних витрат вирішено відповідно до ст.ст.100,124Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

22.08.2023 року приблизно о 21:30, ОСОБА_7 перебував поблизу будинку АДРЕСА_2 , де помітив раніше незнайомого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розмовляв по мобільному телефону «Хіаоші Redmi 4Х» (MEID: НОМЕР_1 ). У цей час у ОСОБА_7 виник раптовий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме приналежного ОСОБА_10 вказаного мобільного телефону.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, достовірно знаючи про введення воєнного стану в Україні, з метою особистого збагачення, переслідуючи корисливий мотив, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_10 ззаду на відстань витягнутої руки та діючи відкрито, правою рукою, шляхом ривку вихопив мобільний телефон «Хіаоті Redmi 4Х» (MEID: НОМЕР_1 ), який знаходився у лівій руці ОСОБА_10 , з яким з місця вчинення злочину втік, розпорядившись у подальшому викраденим майном на власний розсуд, заподіявши тим самим вказаними злочинними діями матеріальну шкоду ОСОБА_10 на загальну суму 1449,75 гривень.

В апеляційних скаргах прокурорів різних рівнів, які за своїми доводами та апеляційним вимогами є тотожними, не оспорюються висновки суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правова кваліфікації дій винного за ч.4 ст.186 КК, але порушується питання про скасування вироку суду в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог сторона обвинувачення посилається на те, що санкція ч.4 ст.186 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Разом з тим, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.186 КК у виді позбавлення волі на ст рок 6 років, суд першої інстанції не навів підстав для призначення основного покарання нижче від найнижчої межі та в резолютивній частині вироку не посилався на застосування положень ст.69 КК, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

З урахування вищенаведеного прокурори просять апеляційний суд скасувати вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2024 року в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.186 КК у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13.11.2023 року, більш суворим за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_10 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки не повідомив, але його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів поданих апеляційних скарг та який наполягав на їх повному задоволенні, вислухавши обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення та просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, а також правова кваліфікація його дій за ч.4 ст.186 КК ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом в порядку ч.3 ст.349 КПК доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими та не оспорюються стороною обвинувачення в апеляційних скаргах, а тому апеляційним судом відповідно до ч.1 ст.404 КПК не перевіряються.

Разом з цим доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК та роз`яснень, що містяться у п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.4 ст.186КК покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією вказаної норми закону, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до явної несправедливості призначеного засудженому покарання через м`якість.

При цьому вирок суду, як правильно вказується стороною обвинувачення в апеляційних скаргах, не має посилання на застосування положень ст.69 КК та не вбачає таких підстав й суд апеляційної інстанції.

Зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за умисні злочини проти власності, вину свою визнав повністю, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, задовільну характеристику, думку сторони обвинувачення та потерпілого.

Обставиною, що відповідно до ст.66 КК пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав - щире каяття.

При цьому обставин, що відповідно до ст.67 КК обтяжують покарання обвинуваченого - судом не встановлені.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з апеляційними доводами сторони обвинувачення про наявність підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах мінімальної санкції статті закону України про кримінальну відповідальність, за якою обвинуваченого визнано винним, та з урахуванням правил призначення остаточного покарання за ч.4 ст.70 КК, а саме у виді 7 років позбавлення волі. На думку колегії суддів, таке покарання - є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.1 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема, є - незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Суд апеляційної інстанції, згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 та прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а вирок місцевого суду підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Дотримуючись приписів ч.15 ст.615 КПК, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку апеляційний суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413 та 418, 420 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 та прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2024 року відносно ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК - скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.4 ст.186 КК у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13.11.2023 року, більш суворим за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили після його проголошення, але на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той же строк з дня отримання копії рішення суду апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4