Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000370щодо ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, судимого:

1) вироком Володарського районного суду Київської області

від 19.12.1994 за ч.1 ст.2292, ч.3 ст.2296 КК України 1960 року

на 5 років позбавлення волі;

2) вироком Білоцерківського міського суду Київської області

від 06.06.2000 за ч.3 ст.81 КК України 1960 року

на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

3) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2005

за ч.2 ст.309 КК України на 3 роки позбавлення волі;

4) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 28.12.2006 за ч.4 ст.187, ч.2 ст.146 КК України на 10 років

позбавлення волі з конфіскацією майна;

5) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 19.02.2019 за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України

на 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

6) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 07.08.2019 за ч.2 ст.185 КК України на підставі ст.71 КК України

на 3 роки 4 місяці позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.ч.2, 3 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Білоцерківським міськрайонним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, та ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.04.2024 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів по 23.06.2024 включно, визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 7 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 21 196 гривень, та зазначено, які обов`язки з передбачених ст.194 КПК України будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що він просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід з триманням під вартою на особисте зобов`язання. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що суд не взяв до уваги, що докази у кримінальному провадженні є недопустимими, а також те, що він тривалий час тримається під вартою, хоча має військову спеціальність і бажання проходити військову службу.

В судове засідання суду апеляційної інстанції не прибули прокурор та захисник, які належним чином повідомлені, про дату, час і місце судового засідання, а обвинувачений клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не заявляв. Тому згідно з ч.4 ст.4222 КПК України суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, який не зменшився, а саме, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинуваченого про недопустимість доказів. Не вправі давати таку оцінку доказам і суд першої інстанції, оскільки це виходить за межі його повноважень під час судового розгляду, в ході якого докази досліджуються, а оцінка їм може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Разом з тим, суд врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нетяжкого і тяжкого злочинів проти власності, не працює і не має джерела доходу, раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, тобто є схильним до вживання наркотичних засобів. Взяв до уваги суд і те, що за незначний проміжок часу до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло декілька обвинувальних актів щодо ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень проти власності.

Такі обставини в їх сукупності, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти спробам вчинити вказані дії.

До того ж, суд першої інстанції визначив розмір застави, який навіть є меншим за мінімальний, передбачений п.2 ч.5 ст.182 КПК України (від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), який не є непомірним і може бути внесений в будь-який момент як обвинуваченим, так і іншою фізичною чи юридичною особою. Тобто суд вирішив питання про можливість застосування до ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3