Справа № 212/3111/22
У Х В А Л А

іменем України

02 квітня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000409 від 10.05.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В:

02.04.2024 року в судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти продовження строку тримання під вартою, надав клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на наявність тяжкого захворювання, факт його участі в АТО, та отримання поранення у зв`язку з цим, наявність постійного місця проживання. Також просив взяти до уваги, що вважає докази, надані стороною обвинувачення сфабрикованими, тому з метою підтвердження цієї обставини звернувся із заявою до Державного бюро розслідувань.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 , підтримав клопотання підзахисного, просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, та задовільнити клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов наступних висновків.

Так, ухвалою суду від 08 лютого 2024 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 07 квітня 2024 року включно.

Суд зазначає, що за ч. 1, 3 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

З матеріалів справи судом встановлено, що по зазначеному кримінальному провадженню докази сторони обвинувачення та докази сторони захисту досліджені, але залишилось невирішиним клопотання (заява) обвинуваченого про застосування до нього під час досудового слідства з боку поліцейських ВП № 3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області незаконних методів ведення слідства, оскільки згідно повідомлення ТУ ДБР у місті Полтаві, досудове розслідування за заявою ОСОБА_4 триває.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років, яке було вчинено в період іспитового строку за попереднім вироком. Крім того, ОСОБА_4 раніше був неодноразово засуджений за вчинення умисних злочинів, в тому числі у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, та відбував покарання у місцях позбавлення волі, але на шлях виправлення не став і знов обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. При цьому ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований та не має офіційного джерела доходів, міцних соціальних зав`язків не має.

Відповідно до п. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, зокрема правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом повинно враховуватися, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

За таких підстав, враховуючи встановлені по справі обставини, суд вважає, що існує реальний ризик, що ОСОБА_4 усвідомлюючи тяжкість кримінального покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, може вдатися до втечі та переховуватись від суду; та враховуючи його репутацію, яка мала місце до наведених у обвинуваченні обставин, та відсутність офіційного та постійного доходу, може вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто суд погоджується з доводами обвинувачення про існування ризиків, визначених у п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та вважає, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд визнає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази які містять будь-які дані про зміну обставин та встановлених ризиків, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Доводи обвинуваченого про недопустимість наданих стороною обвинувачення доказів, є голослівними, оскільки недоведені належними доказами, а посилання на показання свідка ОСОБА_6 , суд визнає безпідставним, оскільки вказаний свідок будь яких показань з приводу спростування обставин, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суду не надавала.

Отже, на підставі викладеного суд, приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів, та відповідно задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, а клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає за необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 177, 183, 194, 202, 331, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 31 травня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1