Дата документу 01.07.2024 Справа № 336/7781/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7781/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/783/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не маючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

18 листопада 2022 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2022 року та призначено остаточне покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обрано у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання з 21 березня 2024 року.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 12 липня 2023 року по 14 липня 2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з кожного на користь держави 1434 грн. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Цим же вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, вирок відносно якого ніким не оскаржений.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_7 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

12 липня 2023 року, приблизно об 11.30 годині, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , у період дії воєнного стану, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою м?язів обох своїх рук, переліз через паркан ПрАТ «Запорізькій абразивний комбінат», розташованого по вул. Олексія Поради, буд. 44 у м. Запоріжжі.

Знаходячись на території комбінату, ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_9 , попрямували до цеху N8, де шляхом підбору ключа до замку вхідних дверей, проник всередину зазначеного цеху, з якого таємно викрав майно, що на праві власності належить ПрАТ «Запорізькій абразивний комбінат», а саме:

??- мідний провід ПВЗ 25, довжиною 12,3 м ПрАТ «Запорізькій абразивний комбінат», вартість якого згідно з довідкою ПрАТ «Запорізькій абразивний комбінат» складає 1 258,04 гривень, без урахування ПДВ;

??- мідний провід ПВЗ 10, довжиною 0,74 м, вартість якого згідно з довідкою ПрАТ «Запорізькій абразивний комбінат», складає 32,02 гривні, без урахування ПДВ;

- ??мідний провід ПВЗ 16, довжиною 1 м, вартість якого згідно з довідкою ПрАТ «Запорізькій абразивний комбінат», складає 68,21 гривень, без урахування ПДВ;

- мідний кабель ВВГ нг 4*6, довжиною 2,84 м, вартість якого згідно з довідкою ПрАТ «Запорізькій абразивний комбінат», складає 294,65 гривень, без урахування ПДВ;

- ??розетка з дротами мідними 4м2, в кількості 1 од., вартість якої згідно з довідкою ПрАТ «Запорізькій абразивний комбінат», складає 120,00 гривень, без урахування ПДВ;

- ??світові діоди Д161-200-9 в кількості 4 од., загальна вартість яких згідно з довідкою ПрАТ «Запорізькій абразивний комбінат», складає 3 200,00 гривень, без урахування ПДВ.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , разом з викраденим майном одразу попрямував в бік паркану ПрАТ «Запорізькій абразивний комбінат», розташованого по вул. Олексія Паради, буд. 44 у м. Запоріжжі, через який переліз разом з викраденим майном, тобто розпорядився викраденим майном на власний розсуд, але на одразу був затриманий начальником служби охорони та безпеки ПрАТ «Запорізькій абразивний комбінат» ОСОБА_10 .

Тим самим ОСОБА_7 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ПрАТ «Запорізькій абразивний комбінат» матеріальну шкоду на загальну суму 4 972,92 гривень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 щиро розкаявся, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких особистих та життєвих обставин безробіття та важкість влаштування на пристойну працю.

Крім того, після вчинення злочину ОСОБА_7 вів виключно законослухняний спосіб життя, більше не скоював злочини.

Вважає, що складена органом пробації досудова доповідь є поверхневою та формальною, у ході складення якої не проводилось спілкування з ОСОБА_7 та його сім`єю, тому орган пробації не мав усієї необхідної інформації для складання висновку.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував другорядну, допоміжну роль ОСОБА_7 у вчиненні злочину, наявність у нього лише однієї судимості (у порівнянні з іншим обвинуваченим), тому в таких умовах законним та справедливим було б призначення ОСОБА_7 менш суворого покарання, ніж іншому обвинуваченому.

Просить вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання змінити та призначити йому за ч. 4 ст. 185 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого, його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка рішення суду першої інстанції вважала законним, обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник обвинуваченого фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів; визнав щире каяття за обставину, що пом`якшує покарання; встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання; дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце проживання, не працює, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не маючий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, проте з 2017 року неодноразово оглядався лікарем-наркологом (востаннє 28 березня 2022 року, діагноз «Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання опіоїдів, канабіноїдів, синдром залежності»).

Також суд першої інстанції врахував досудову доповідь органу пробації, відповідно до якого, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є високим, а виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, у тому числі окремих осіб.

Колегія суддів також враховує те, що обвинувачений притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, має не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення в період іспитового строку, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, що у сукупності свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений не працює, суспільно-корисною працею не займається, стабільного джерела доходу не має.

До того ж, він не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не має.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, і підстави як для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання, так і пом`якшення йому розміру призначеного покарання, відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_7 було призначене покарання в мінімальних межах санкції статті, а призначаючи остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, суд застосував принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, приєднавши до покарання за новим вироком лише 1 місяць позбавлення волі, що також не свідчить про несправедливість призначеного остаточного покарання через його суворість.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на наявність у ОСОБА_7 не знятої та не погашеної судимості, звільнення від відбування покарання з випробуванням у минулому, а також дані про особу обвинуваченого, у суду першої інстанції не було правових підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого остаточного покарання, ніж у виді 5 року 1 місяця позбавлення волі, яке, на переконання колегії суддів, не є явно несправедливим через суворість.

До того ж, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що раніше ОСОБА_7 вже звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, однак це жодним чином не сприяло його виправленню та перевихованню.

Також відсутні підстави для призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 69 КК України, оскільки обставини справи та дані про особу обвинуваченого не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу неналежного врахування судом першої інстанції повного визнання вини та щирого каяття, оскільки як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд врахував вказані обставини при призначенні обвинуваченому покарання та прийшов до висновку про можливість призначення йому за ч. 4 ст. 185 КК України, покарання в мінімальних межах санкції.

Також колегія суддів вважає, що скрутне матеріальне становище не вказує на збіг тяжких особистих обставин, оскільки обвинувачений є особою працездатного віку, дані про те, що він є інвалідом чи безуспішно намагався знайти роботу в матеріалах кримінального провадження відсутні, тому бажання покращити своє матеріальне становище шляхом вчинення корисливого кримінального правопорушення не може бути прийнято судом як обставина, що пом`якшує покарання.

До того ж, ОСОБА_7 не був працевлаштований, що фактично і стало причиною вчинення корисливого кримінального правопорушення.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги про те, що досудова доповідь органу пробації є поверхневою та формальною, оскільки вона складалась з урахуванням обвинувального акта, даних про судимості, анкетування та опитування самого обвинуваченого, письмових пояснень від сусідів.

Також колегія суддів не погоджується з тим, що роль ОСОБА_7 у вчиненні злочину була другорядною, оскільки він разом з іншим обвинуваченим переліз через паркан, а в подальшому допомагав виносити викрадені речі та упаковувати в мішки, отже їх дії були в повній мірі узгоджені між собою.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2024 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, якій утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4