1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/1249/24 1-кс/335/1076/2024
18 березня 2024 року м. Запоріжжя
Ухвалою слідчого судді від 15.02.2024 в справі № 335/1249/24 (провадження № 1-кс/335/728/2024) накладено арешт на транспортні засоби марки «Seat Alhambra» з державним номером НОМЕР_4 та марки «Mercedes-BenzML 270» з державним номером НОМЕР_5 , вилучені 06.02.2024 під час проведення обшуку приміщень та земельної ділянки на території станції технічного обслуговування транспортних засобів, які розташовані за координатами 47.7925348, НОМЕР_6 та межує з адресою: АДРЕСА_2 , із забороною відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном до скасування такого обмеження у встановленому законом порядку.
Ухвалою слідчого судді від 15.02.2024 в справі № 335/1249/24 (провадження № 1-кс/335/729/2024) накладено арешт на акт приймання - передачі майна від 21.11.2023 складеного в м. Києві, де Благодійна організація «Благодійний фонд «Фавбет Фаундейшн» в особі ОСОБА_6 , передає на безоплатній основі, у якості безповоротної гуманітарної допомоги, а солдат військової частини НОМЕР_7 ОСОБА_5 отримає транспортний засіб NISSAN NAVARA, р.н. НОМЕР_2 балансовою вартістю 293 000 грн., підписаний та з відтиском печатки з боку БО «БФ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та підписаний з боку ОСОБА_5 , на одному аркуші, із забороною відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном до скасування такого обмеження у встановленому законом порядку.
Ухвалою слідчого судді від 15.02.2024 в справі № 335/1249/24 (провадження № 1-кс/335/732/2024) накладено арешт на тимчасові реєстраційні талони на транспортні засоби №№ НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , тимчасовий дозвіл на право керування ТЗ НОМЕР_14 ; дві зв`язки ключів від транспортних засобі; ключ від транспортного засобу SeatAlhambra , державний номерний знак НОМЕР_4 , із забороною відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном до скасування такого обмеження у встановленому законом порядку.
Не дивлячись па те, що зазначені транспортні засоби та інше пов`язане з ними майно, є благодійною допомогою та підлягає передачі Силам оборони України, власники з розумінням ставляться до інтересів досудового розслідування та необхідності проведення з арештованим майном на початковій стадії розслідування слідчих дій. Саме у зв`язку з викладеним власники майна не подавали апеляційні скарги на рішення про арешт майна, хоча до самих власників у сторони обвинувачення жодних питань до сьогодні не виникло. Ані щодо благодійних організацій як юридичних осіб, ані щодо фізичної особи кримінальне провадження до сьогодні не розпочате. Однак, з моменту арешту майна пройшло вже більше місяця і зазначений час, на переконання власників арештованого майна, є більш ніж достатнім для фіксації всіх необхідних обставин кримінального провадження.
На переконання представника власників (володільців) майна, потреба в арешті вказаного вище майна відпала, а порушення суспільних інтересів власників в подальшому буде явно непропорційним дотриманню інтересів кримінального провадження.
З огляду на викладене, посилаючись на приписи ст.ст. 170, 174, практику ЄСПЛ, представник власників (володільців) майна просить слідчого суддю скасувати арешт вищепереліченого майна.
В судовому засіданні представник власників (володільців) майна підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Прокурор, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту майна, посилаючись на те, що арешт на зазначено майно було накладено з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні. Наразі слідчим призначені судові товарознавчі експертизи вилучених транспортних засобів з метою визначення їх вартості. Потреба у застосуванні арешту не відпала, оскільки для проведення експертиз експертові необхідно надати транспортні засоби, документи щодо їх реєстрації, ключі. Отже, потреби досудового розслідування виправдовують тимчасове обмеження володільців зазначених у клопотанні речей у праві володіння, користування та розпорядження ними.
Заслухавши думку учасників провадження, вивчивши клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (абз. 1 ч. 3 ст. 170 КУпАП).
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт майна має бути пропорційним меті, на яку він спрямований, що виражається у понятті «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства і вимогою захисту фундаментальних прав особи. Щоб визначити пропорційність такого заходу, необхідно прийняти до уваги його тривалість та його необхідність в контексті просування розслідування, а також наслідки його застосування до зацікавленої особи.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Постановляючи ухвали про арешт переліченого у клопотанні майна, слідчий суддя виходив з того, матеріали кримінального провадження містять достатні дані для висновку, що вилучені слідчим під час обшуку транспортні засоби та документи могли бути об`єктами кримінально протиправних дій, можуть містити відомості, які можливо використати як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а незастосування арешту шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження зазначеним майном може призвести до його приховування, знищення або відчуження. Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту зазначеного вище майна з метою забезпечення збереження речових доказів є необхідним на даній стадії кримінального провадження і потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власників (володільців) майна.
Представником власників (володільців) майна не доведено існування обставини, що свідчили би про те, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З огляду на обставини кримінального правопорушення та його правову кваліфікацію, необхідність проведення судових товарознавчих експертиз, арешт транспортних засобів та документів відповідає потребам досудового розслідування та сприятиме досягненню дієвості кримінального провадження.
З огляду на викладене, клопотання про скасування арешту зазначеного майна задоволенню не підлягає.
Разом з тим, відмова в задоволенні клопотання не позбавляє власника такого майна повторно звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 174, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя
В задоволенні клопотання ОСОБА_4 , якій діє в інтересах Благодійної організації «Благодійний фонд «Щасливі люди української землі», Благодійної організації «Благодійний фонд «Патріоти ЮА», Благодійної організації «Благодійний фонд «Волонтери 2022» та ОСОБА_5 про скасування арешту майна - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення слідчим суддею та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1