Справа № 671/744/24
У Х В А Л А

08 травня 2024 року м. Волочиськ

Слідчий суддя Волочиського районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000155 від 12 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України,

встановила:

Слідчий ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Волочиського районного суду Хмельницької області з вищевказаним клопотанням, погодженим прокурором Теофіпольського відділу Волочиської окружної прокуратури ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що СВ ВП № 2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000155 від 12 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.04.2024 о 15 год. 30 хв. на автодорозі між селами Михнівка та Котюржинці Теофіпольської ТГ Хмельницького району Хмельницької області було зупинено вантажний автомобіль марки «ЗИЛ» моделі 131, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, який згідно із свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 від 10.02.2023 належить ОСОБА_6 , під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до ухвали слідчого судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 14.03.2024 у справі № 671/497/24, на вказаний вище транспортний засіб накладено арешт із забороною розпорядження та відчуження (без заборони користування), із передачею на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_6 . Вказане судове рішення 20.03.2024 набрало законної сили. 22.03.2024 вказаний транспортний засіб переданий під розписку на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_6 , який 12.04.2024 розпорядився ним, а саме передав право керування зазначеним автомобілем ОСОБА_7 .

Правова кваліфікація вказаного кримінального правопорушення (злочину), передбачена ч. 1 ст. 388 КК України (незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт).

12.04.2024 в ході проведення огляду місця події автомобільної дороги між АДРЕСА_1 , за участю ОСОБА_7 оглянуто та вилучено вищевказаний вантажний автомобіль «ЗИЛ», який поміщено на територію СПД №1 ВП № 2 Хмельницького РУП, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 10.02.2023, яке було поміщено до сейф-пакета № PSP 2416990 та передано до камери зберігання речових доказів ВП № 2 Хмельницького РУП.

12.04.2024 вантажний автомобіль «ЗИЛ» моделі «131» зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 10.02.2023 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 000155 від 12.04.2024.

Слідчий зазначив, що з метою збереження речових доказів, недопущення подальшого їх приховування, пошкодження, використання, перероблення та відчуження, що може негативно вплинути на подальший хід розслідування кримінального провадження, виникла необхідність накладенні арешту на вантажний автомобіль «ЗИЛ» моделі 131 зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 10.02.2023 належить ОСОБА_6 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 10.02.2023.

У судове засідання прокурор та слідчий не з`явилися, що не перешкоджає розгляду клопотання.

Представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні надав письмові заперечення проти клопотання, які підтримав. Пояснив, що клопотання є безпідставним та необгрунтованим, оскільки додані до клопотання докази жодним чином не свідчать про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України, а накладення арешту на майно, на яке вже накладений арешт у кримінальному провадженні №0000105 від 07.03.2024, створить ряд негативних наслідків для власника майна та інших осіб, зокрема, призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності.

Заслухавши пояснення представника власника майна, дослідивши матеріали клопотання та надані адвокатом ОСОБА_3 . матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до постанови слідчого від 12.04.2024 вантажний автомобіль «ЗИЛ» моделі 131 зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 10.02.2023, згідно якого вказаний автомобіль належить ОСОБА_6 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні 0000155 від 12 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України.

Зважаючи на положення ст. 98 КПК України, диспозицію ст. 388 КК України, на переконання слідчого судді, є достатні підстави вважати, що вище перелічене майно цілком відповідає критеріям речового доказу у кримінальному провадженню, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі щодо предметів, які були об`єктом кримінальних протиправних дій.

Щодо доводів адвоката з приводу відсутності доказів вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, слід зазначити, що на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. Ці докази мають бути менш вагомими, ніж докази винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, яка має бути доведена поза розумним сумнівом.

Слід також зазначити, що накладення арешту на майно, яке вже арештовано у іншому кримінальному провадженні, будь-якими нормами закону не заборонено.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою забезпечення збереження речового доказу, запобігання можливого його пошкодження чи приховування, слід накласти арешт на вилучений вантажний автомобіль «ЗИЛ» моделі 131.

Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до положень ст.ст. 317, 321 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Враховуючи, що ОСОБА_6 використовує належний йому автомобіль «ЗИЛ» моделі 131, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, для здійснення підприємницької діяльності, слідчий суддя вважає, що арешт вказаного автомобіля із забороною користування може призвести до порушення основних конституційних прав власника зазначеного майна та надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи.

З огляду на вкладене, слідчий суддя вважає за доцільне надати можливість власнику зазначеного автомобіля користуватись вилученим майном із забороною його відчуження та розпорядження.

Клопотання в частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу задоволенню не підлягає, оскільки слідчим не доведено, що відсутність арешту на вказаний речовий доказ може негативно вплинути на подальший хід розслідування кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановила:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на вантажний автомобіль «ЗИЛ» моделі 131, зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 10.02.2023 належить ОСОБА_6 , у вигляді заборони розпоряджатися та відчужувати вказане майно, без заборони користування автомобілем.

Передати вантажний автомобіль «ЗИЛ» моделі 131, зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_6 .

Попередити ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 388 КК України.

У задоволенні клопотання в частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 10.02.2023 - відмовити.

Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт виконується негайно слідчим, прокурором.

Відповідно до ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення.

Згідно з ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1