ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції)

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000580 від 19.02.2023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий Омеляник, Луцького району, Волинської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні одна малолітня дитина, учасника АТО, непрацюючого, раніше судимого, востаннє 09.02.2023 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.389, ч.1 ст.263, ч.2 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.307 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 10 (десять) місяців з конфіскацією майна;

- за ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців;

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 10 (десять) місяців з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.02.2023 та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 12 червня 2023 року, тобто з дня його затримання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України визначено зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 12 червня 2023 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вироком суду вирішено долю речових доказів, арештованого майна та процесуальних витрат.

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_7 , при невстановлених обставинах, умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, незаконно придбав з метою збуту кристалічну речовину, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, яку незаконно зберігаючи при собі переніс на прилеглу територію будинку АДРЕСА_2 , де 18.02.2022 близько 12 год. 19 хв. в ході проведення працівниками ВКП Луцького РУП ГУНП у Волинській області оперативної закупки, умисно, діючи з корисливих мотивів, за грошові кошти в сумі 500 гривень незаконно збув кристалічну речовину, яка згідно висновку експерта № СЕ-19/103-23/2083-НЗПРАП від 28.02.2023 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, маса PVP становить 0, 0733 ОСОБА_9 (анкетні дані легендовані).

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.307 КК України.

Також, в період часу із 10 години 10 хвилин по 10 годину 16 хвилин 12 червня 2023 року ОСОБА_7 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №58/2023 від 06 лютого 2023 року, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 07 лютого 2023 року, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, перебуваючи у приміщені магазину «Єва», що за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу із полиці таємно викрав парфуми «Dolce&Gabbana Light Blue» об`ємом 40 мл., вартістю 971 гривня 02 копійки, чим завдав ТОВ «РУШ» майнової шкоди на вищевказану суму.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Захисник у поданій апеляційній скарзі, фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, не оскаржує, а лише міру покарання. Вважає, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України належним чином не оцінив і не взяв до уваги щире каяття останнього, обставини, які характеризують особистість обвинуваченого. На думку захисника, суд з урахуванням усіх характеристик та пом`якшуючих обставин мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України, з урахуванням положень ст.69 КК України.

Разом з тим, на думку сторони захисту, висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду. Вказує, що ОСОБА_7 не заперечує факту зустрічі з ОСОБА_9 , однак стверджує про передачу останньому лише вироку при зустрічі, інших предметів обвинувачений ОСОБА_9 не передавав та вказані обставини стверджуються показаннями останнього та відеозаписом. Крім того, сторона захисту звертає увагу, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості для належного підтвердження видатків спеціального призначення, оскільки не встановлено дані про те, що за гроші були використані для проведення оперативної закупівлі, немає даних про їх законність та походження.

В цілому захисник вказує про ряд порушень при проведенні оперативно-розшукових заходів та вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Оскільки, на думку апелянта, жоден із доказів не доводить факт збуту ОСОБА_7 психотропної речовини ОСОБА_9 , то він вважає за доцільне та клопоче про повторне дослідження наведеного в апеляційній скарзі переліку доказів.

Просить змінити вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2023 року та закрити провадження за ч.2 ст.307 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки не встановлено достатньо доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. За ч.4 ст.185 КК України визнати винним ОСОБА_7 та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.02.2023 та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В судове засідання не з`явився представник потерпілого ТОВ «РУШ» - ОСОБА_10 , хоча повідомлявся про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від нього на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності представника потерпілого ТОВ «РУШ». Його неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; прокурора, який просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити за безпідставністю, вирок суду залишити без змін; апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, яке ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження стосовно обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України було здійснено на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України. При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою усіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів, в цій частині обвинувачення, стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорювалися.

Висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та кваліфікацію його дій обґрунтовано зроблений судом першої інстанції та по суті в апеляційній скарзі не оскаржується.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за обставин вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку, кваліфікувавши його дії за ч.2 ст.307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини.

При цьому посилання сторони захисту в апеляційній скарзі про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Як встановлено в ході судового розгляду провадження місцевим судом, і з цим погоджується апеляційний суд, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, повністю підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами, які колегія суддів вважає належними та допустимими в розумінні положень ст.85, ч.1 ст.86 КПК України.

Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , який не визнав своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, проте не заперечував сам факт знайомства і зустрічі із ОСОБА_9 , якому він розповідав про своє засудження за незаконне поводження зі зброєю, та дав йому для ознайомлення копію рішення суду. При цьому, будь-яких психотропних речовин останньому не передавав, а також коштів за це не отримував.

Така версія подій озвучена ОСОБА_7 , була предметом перевірки суду першої інстанції, однак свого підтвердження не знайшла.

Установлено, що протоколом за результатом проведення оперативної закупки від 22.02.2023 (проведеної на підставі постанови прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_11 від 16.02.2023 №252 т стверджується факт збуту 18.02.2023 ОСОБА_7 гр. ОСОБА_9 особливо небезпечної психотропної речовини «PVP» за грошові кошти в сумі 500 грн., які попередньо були переказані на банківську картку № НОМЕР_1 (номер наданий ОСОБА_7 ).

Із протоколу вилучення товару та огляду покупця від 18.02.2023 вбачається, що у гр. ОСОБА_9 , який залучався в якості покупця до проведення контролю за вчинення злочину у формі оперативної закупки особливо небезпечної психотропної речовини «PVP», було вилучено пачку від цигарок «Bond», паперовий згорток з особливо небезпечною психотропною речовиною PVP. Вилучені речі упаковані в спецпакет №PSP 1255149.

Із висновку експерта №СЕ-19/103-23/2083НЗПРАП від 28.02.2023 вбачається, що надана на дослідження порошкоподібна речовина білого кольору, яка була вилучена в ході оперативної закупки 18.02.2023, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP становить 0,0733 г.

Допитаний як свідок ОСОБА_9 показав, що 18 лютого 2023 року зустрівся з ОСОБА_7 біля ТРЦ «Сіті парк» на пр. Волі м. Луцьку, під час якої останній передав йому психотропні речовини в пачці від сигарет, які він в нього придбав за 500 гривень. Грошові кошти він скидав на картковий рахунок, який йому надав ОСОБА_7 . Зазначив, що в той же день він видав працівникам поліції психотропну речовину PVP, після того як придбав її у ОСОБА_7 . Окрім того, вказав, що дійсно спілкувався під час зустрічі з ОСОБА_7 з приводу його засудження за незаконне поводження зі зброєю, та ознайомився з відповідною копією вироку суду, після чого повернув її ОСОБА_7 .

Таким чином, показання свідка ОСОБА_9 фактично узгоджуються з показаннями самого обвинуваченого щодо встановлених обставин кримінального провадження, окрім тієї обставини, що ОСОБА_7 заперечує факт передачі першому, при зустрічі, будь-яких психотропних речовин, а також отримання коштів за це.

Разом з тим, свідок ОСОБА_12 суду першої інстанції показав, що 18.02.2023 року на його картку було зараховано платіж на суму 500 гривень. Однак, на момент зарахування коштів картки у нього не було, коштами, які надходили міг користуватися через додаток. Зазначив, що з ОСОБА_7 він не знайомий, можливо раніше зустрічався з ним і він йому позичив ці кошти.

Однак, суд першої інстанції правильно відхилив версію подій сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_7 до незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту особливо небезпечної психотропної речовини,як і критично оцінив показання свідка ОСОБА_12 в частині можливості надходження коштів на його картковий рахунок у сумі 500 гривень у зв`язку з погашенням боргу ОСОБА_7 .

Із протоколу огляду речей від 15.05.2023, складеного слідчим СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_13 вбачається, що слідчим було оглянуто квитанцію з інформацією про переказ грошових коштів та постановою від 21.03.2023 визнано її речовим доказом у кримінальному провадженні за №0000580 від 19.02.2023.

Протоколом огляду предметів від 29.06.2023 встановлено, що слідчим СВ Луцького РУП ГУНП У Волинській області ОСОБА_14 було оглянуто мобільний телефон марки Xiaomi Redmi9c, чорного кольору, імеі НОМЕР_2 , з сім-карткою ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_3 , який належить свідку ОСОБА_12 , в ході проведення якого виявлено при відкритті додатку «Монобанк» транзакції, надходження грошових коштів в сумі 500 гривень. При цьому, свідок ОСОБА_12 повідомив, що дані грошові кошти йому переказав ОСОБА_7 в рахунок боргу.

Протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 19.07.2023, проведеного на підставі постанови прокурора Луцької окружної прокуратури, а також із протоколу огляду предмету від 22.07.2023, вбачається, що слідчим у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку оглянуто оптичний носій на якому наявна інформація про зарахування коштів на картковий рахунок АТ «Універсал Банк», який належить ОСОБА_12 .

Отже, колегія суддів не бере до уваги посилання сторони захисту як на підставу спростування винуватості ОСОБА_7 те, що останній фактично грошових коштів не отримував, а вони були переказані на картковий рахунок ОСОБА_12 . Разом з тим, показання свідка ОСОБА_12 фактично узгоджуються зі змістом протоколу огляду предметів від 29.06.2023, проведеного за його участю, а ураховуючи вказане вище та те, що вказаний свідок в суді першої інстанції чітко підтвердив факт надходження на його картковий рахунок грошових коштів у сумі 500 грн, то його суперечливі показання можуть свідчити лише про намагання сприяти обвинувачену в уникненні кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. Також, слід звернути увагу, що дата, час, хронологія усіх дій щодо переказу коштів, надходження їх на картковий рахунок, домовленість після отримання грошей ОСОБА_7 про зустріч з ОСОБА_9 повністю узгоджуються між собою та з письмовими доказами, що спростовує ймовірність іншого призначення згаданого вище переказу коштів (платежу).

При цьому, протоколом про результати аудіо-, відеоконтролю за особою від 23.02.2023 стверджується, що 18.02.2023 ОСОБА_7 під час телефонної розмови скинув номер банківської картки № НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_9 взявши грошові кошти в сумі 500 гривень, поповнив вищевказану банківську картку, з метою купівлі психотропної речовини. Далі, через деякий час ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_9 та домовився про зустріч, в ході якої було проведено оперативну закупку. Номер згаданої вище банківської картки, який ОСОБА_7 скинув ОСОБА_15 є ідентичним номеру вказаному у квитанції з інформацією про переказ грошових коштів, що стверджується протоколом огляду речей від 15.05.2023, складеним слідчим СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_13 . З протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 19.07.2023, проведеного на підставі постанови прокурора Луцької окружної прокуратури, а також із протоколу огляду предмету від 22.07.2023, вбачається, що слідчим у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку оглянуто оптичний носій на якому наявна інформація про зарахування коштів на картковий рахунок АТ «Універсал Банк», який належить ОСОБА_12 .

Не заслуговують на увагу і доводи сторони захисту про відсутність належного підтвердження законного використання коштів при оперативній закупівлі наркотичної речовини, тобто, що матеріали кримінального провадження не містять підтвердження походження грошей, які були надані закупнику для проведення оперативної закупки.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, за протоколом огляду покупця та вручення грошових коштів від 18.02.2023, органом досудового розслідування вказані гроші були видані ОСОБА_9 для закупки в ОСОБА_7 особливо небезпечної психотропної речовини « PVP».

Наявність постанови прокурора про проведення оперативної закупки, у якій він доручає оперативним співробітникам отримати кошти для проведення оперативної закупки, протоколу огляду грошових коштів від 18.02.2023, у результаті якого вони були ідентифіковані, виключає обґрунтовані сумніви у законності походження коштів для використання під час оперативної закупки.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 25 вересня 2023 року у справі №208/2160/18 дійшла висновку, що у матеріалах кримінального провадження має бути відображена інформація про походження грошових коштів, які використовувалися під час контролю за вчиненням злочину. Відсутність у матеріалах справи «корінця платіжного доручення» про видачу працівникам правоохоронних органів грошових коштів як видатків спеціального призначення та авансового звіту про використання коштів не є істотним порушенням вимог КПК і має бути оцінена у взаємозв`язку з відомостями про джерело походження коштів.

За таких обставин, враховуючи, що ні чинне законодавство, ні усталена судова практика не вимагають надання і дослідження документів відповідної фінансової установи, яка ці кошти видала, з урахуванням сукупності інших належних та допустимих доказів щодо законності проведення НСРД у колегії суддів відсутні підстави сумніватися у законності походження грошових коштів, використаних під час контролю за вчиненням злочину у цьому кримінальному провадженні.

Погоджується апеляційний суд з мотивами, викладеними у рішенні суду першої інстанції, що зі змісту протоколу за результатом проведення оперативної закупки від 22.02.2023 встановлено, що перед проведенням вказаної негласної слідчої дії працівниками поліції було проведено поверхневий огляд закупника ОСОБА_9 , в ході якого заборонених речовин у нього не виявлено, при цьому, надалі хід оперативної закупки фіксувався безперервним відео- та аудіо- записом, тобто виключається можливість фальшування матеріалів проведення контролю за вчиненням злочину.

Отже, неспроможними є і твердження про те, що ОСОБА_9 міг мати при собі наркотичні засоби під час оперативної закупки, оскільки одразу після оперативної закупки ОСОБА_9 прибув до попередньо визначеного місця, де передав працівникам поліції придбану психотропну речовину PVP, що стверджується протоколом про результати проведення оперативної закупки від 22.02.2023 та протоколом вилучення товару та огляду покупця від 18.02.2023.

В ході безпосереднього дослідження доказів у змагальній процедурі судового розгляду, суд першої інстанції з достатньою ретельністю оцінив докази, отримані в результаті проведених НСРД із перевіркою процесуальних підстав для їх проведення, які у порядку, передбаченому ст.290 КПК України, були відкриті стороні захисту на час завершення досудового розслідування та надані їй на ознайомлення. Фіксація ходу і результатів НСРД відповідає загальним правилам фіксації кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом, а складені за результатами таких дій протоколи, в цілому відповідають вимогам ст.252 КПК України.

Установлено, що при проведенні оперативної закупки, усі процесуальні дії, у тому числі, і процедура вилучення придбаної закупником речовини, її опечатування, безперервно фіксувались на носії інформації, які були безпосередньо досліджені в ході судового розгляду, а огляд покупця та вручення грошових коштів, перед їх проведенням, повністю відображені у відповідних протоколах, які за своїм змістом відповідають вимогам ст.104 КПК України.

Водночас, апеляційний суд критично відноситься до апеляційних доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не вчиняв кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України з посиланням на провокацію зі сторони свідка ОСОБА_9 (легендована особа), оскільки вони суперечать дослідженим доказам у кримінальному провадженні, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як стратегія захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що органи досудового розслідування діяли у пасивний спосіб і не підбурювали обвинуваченого до вчинення злочину, а отже в їх діях відсутні ознаки, притаманні провокації злочину, як про це вказує захисник в апеляційній скарзі.

У постанові про проведення оперативної закупки від 16.02.2023 прокурор зазначає про відсутність під час проведення вказаної вище негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину, що стверджується фактом добровільної співпраці ОСОБА_9 з правоохоронними органами, а також згодою останнього на конфіденційне співробітництво у даному кримінальному провадженні.

Зі змісту розмов, отриманих внаслідок проведених НСРД убачається, що закупник жодного разу не наполягав на зустрічах для купівлі психотропної речовини, ні насильства, ні погроз, ні шантажу, при цьому, не використовував. Зустріч відбулася без будь-яких додаткових зусиль, та після дзвінка ОСОБА_7 під час якого було обумовлено місце зустрічі з ОСОБА_9 .

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші письмові докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, які мали місце 18.02.2022 за участі ОСОБА_7 та вказують на причетність останнього до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

Поміж тим, колегією апеляційного суду відмовлено у задоволенні клопотання захисника про повторне дослідження ряду наведених ним в апеляційній скарзі доказів, оскільки сам факт непогодження сторони захисту з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.

Нормами ст.404 КПК України чітко регламентовано, що за клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Захисник під час апеляційного перегляду просив повторно дослідити докази через неналежну, на його думку, оцінку місцевим судом. Разом з тим, апелянт не навів жодних належних обґрунтувань того, що докази були досліджені судом першої інстанції не повністю чи з порушеннями, а підстав, передбачених частиною третьою статті 404 КПК України, для повторного їх дослідження апеляційним судом встановлено не було, тому колегією суддів відмовлено у повторному їх дослідженні.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, в ході їх перевірки, свого підтвердження не знайшли.

Щодо посилань захисника про призначення ОСОБА_7 надто суворого покарання за ч.4 ст.185 КК України, то такі доводи не знайшли свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень і дані про його особу.

До обставин, що пом`якшують покарання за ч.4 ст.185 КК України суд відніс щире каяття, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, визнав повністю, не оспорюючи фактичні обставини справи, вибачився перед потерпілим та висловив жаль з приводу вчиненого.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України, відсутні.

Обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочинів.

З достатньою повнотою судом взято до уваги і дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що він раніше судимий, вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких злочинів, свою вину визнав лише за ч.4 ст. 185 КК України, на утриманні одна малолітня дитина, є учасником АТО, не працює, а також думку представника потерпілого, який при призначенні покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання, в межах санкцій частин статей, за якими його засуджується, а саме в мінімальному розмірі.

Водночас, з приводу апеляційних доводів про можливість застосування положень ст.69 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.4 ст. 185 КК України, апеляційний суд вважає, що встановлені судом першої інстанції пом`якшуючі покарання обставини, та дані про особу обвинуваченого в даному випадку з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, обставин їх вчинення та наслідків від них не можуть вважатись такими, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і впливають на пом`якшення покарання в розумінні ст.69 КК України.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виду і строку призначеного ОСОБА_7 покарання, як за ч.4 ст.185 КК України, так і за ч.2 ст.307 КК України та вважає його необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і таким, що не можна вважати надто суворим в даному випадку, як про це зазначає в апеляції сторона захисту.

З огляду на наведене, доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони, як вбачається з оскарженого вироку, фактично повністю були враховані судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційні вимоги сторони захисту, при їх перевірці апеляційним судом, свого підтвердження не знайшли і підстав ставити під сумнів обґрунтованість та законність оскарженого вироку, не встановлено, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: