Справа № 344/5140/24
Провадження № 11-сс/4808/99/24
Категорія ст.173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

заявника ОСОБА_8 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2024 року про арешт майна, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2024 року накладено арешт на транспортний засіб марки «BMW M8», реєстраційний номер на іноземній реєстрації НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , без права на відчуження, розпорядження та користуванням вказаним майном.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у клопотанні про накладення арешту старшого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області майора поліції ОСОБА_10 .

Вважає ухвалу слідчого судді незаконною, належним чином не вмотивованою та не обґрунтованою.

Зокрема посилається на те, що даний транспортний засіб та документи належать ОСОБА_11 , який не має відношення до даного кримінального провадження. Він законно придбав даний транспортний засіб, який передав своєму брату ОСОБА_12 для ремонту.

Стверджує, що з матеріалів клопотання слідує, що за версією слідства існує 11 епізодів протиправної діяльності ОСОБА_13 . При цьому, в жодному епізоді ним не використовувався транспортний засіб марки «BMW M8», реєстраційний номер на іноземній реєстрації НОМЕР_1 . Так, за змістом рапорту від 19.03.2024 року ОСОБА_14 з метою забезпечення протиправної діяльності неодноразово використовував даний транспортний засіб, зокрема, 13.03.2024 року та 11.03.2024 року. Проте, в клопотанні про арешт майна, не зазначено жодного епізоду, який відбувся 13.03.2024 року та 11.03.2024 року. Разом з тим, рапорт оперуповноваженого не є доказом у кримінальному провадженні (постанова ВС від 29.06.2023 року в справі №759/9497/17). Крім того, вказаний рапорт датується на день пізніше, ніж вилучено автомобіль під час обшуку 18.03.2023 року. За вказаних обставин, вважає незаконним вилучення даного транспортного засобу.

Звертає увагу на те, що в рамках кримінального провадження не призначена жодна експертиза щодо даного транспортного засобу та не проводяться інші слідчі дії, відповідно відсутня потреба в його арешті, оскільки він не підтверджує або не спростовує обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.

Вказує, що в клопотанні слідчого не зазначено жодних підстав, не надано жодних доказів, що на вилученому майні збереглись сліди кримінального правопорушення. Клопотання слідчого невмотивоване та необґрунтоване, не доведено наявності підстав та ризиків, передбачених в ст. 170 КПК України для застосування арешту на майно.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_9 просили задовольнити вимоги апеляційної скарги;

- прокурор вважав, що ухвала слідчого судді є законною, а подана апеляційна скарга є необґрунтованою, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що клопотання про арешт майна подано в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000383 від 09.11.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

Зокрема, під час досудового розслідування було встановлено, що упродовж 02.12.2023-04.03.2024 ОСОБА_15 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 з метою отримання незаконного прибутку, скоїли ряд тяжких та особливо тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним виготовленням, придбанням, перевезенням та зберіганням з метою збуту, а також незаконним збутом особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин.

18 березня 2024 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

18 березня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, за участю ОСОБА_8 проведено обшук транспортного засобу марки «BMW M8», реєстраційний номер на іноземній реєстрації НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , в якому було виявлено та вилучено речовину білого кольору, зовні схожу на психотропну речовину амфетамін.

Окрім цього, в ході проведення обшуку було вилучено транспортний засіб марки «BMW M8», реєстраційний номер на іноземній реєстрації НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , адже ОСОБА_8 з метою забезпечення вчинення злочинів, пов`язаних із незаконним збутом психотропних речовин користувався вказаним транспортним засобом, що свідчить вилучена під час обшуку речовину білого кольору, зовні схожа на психотропну речовину амфетамін.

Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 від 18 березня 2024 року транспортний засіб марки «BMW M8», реєстраційний номер на іноземній реєстрації НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 визнано речовим доказом.

Згідно посвідчення про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надано право на реєстрацію транспортного засобу марки «BMW M8», реєстраційний номер на іноземній реєстрації НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 в підрозділі МВС України, який відповідно до законодавства України вповноважений здійснювати державну реєстрацію та зняття з обліку транспортних засобів.

19 березня 2024 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт вилученого транспортного засобу без права відчуження, розпорядження та користування, оскільки він містить відомості про вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним збутом психотропних речовин, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого, накладено арешт на зазначене майно.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказане у клопотанні майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, про те, що транспортний засіб, на який накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, оскільки існує сукупність підстав вважати, що він в подальшому може мати доказове значення під час досудового розслідування та міг зберегти на собі сліди злочину або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому з метою запобігання можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі, відчуження вилученого майна, наявна правова підстава, передбачена ч. 3 ст. 170 КПК України для арешту вказаного майна.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Крім того, матеріали судового провадження, свідчать, що на даному етапі розслідування кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний визначити, що сукупність наявних доказів свідчить про необхідність застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів враховує, що транспортний засіб марки «BMW M8», реєстраційний номер на іноземній реєстрації НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , перебував у користуванні підозрюваного ОСОБА_8 , і під час обшуку 18 березня 2024 року в даному автомобілі було виявлено та вилучено речовину білого кольору, зовні схожу на психотропну речовину амфетамін.

Колегія суддів звертає увагу, що проведення досудового розслідування дозволяє встановити нові обставини, які вимагають постійного перегляду заходів, які забезпечують кримінальне провадження, а тому суд апеляційної інстанції оцінює законність судового рішення на час його ухвалення.

Колегія суддів приймає до уваги доводи про те, що арешт на автомобіль дійсно обмежує право на користування вищевказаним майном, однак вважає, що на даному етапі досудового розслідування такий захід забезпечення кримінального провадження є виправданим.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були порушені вимоги закону, які б давали підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді прийнята у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту та перевірив доцільність накладення арешту у даному кримінальному провадженні.

При апеляційному розгляді не встановлено істотних порушень норм КПК України, які є підставою для скасування ухвали слідчого судді, і не вбачаються такі підстави і зі змісту апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2024 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5