Справа № 201/4072/22
Провадження № 1-кп/201/230/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000038, внесене до ЄРДР 16.01.2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Прудентово Приазовського району Запорізької області, неодруженого, утриманців не маючого, з вищою освітою, пенсіонера, працюючого директором Державного НВП «Ельдорадо», маючого хронічні хвороби, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом.

15.01.2022 близько 10.00 години ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по АДРЕСА_2 , побачив раніше йому незнайомого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В процесі перебування у вищезазначеному місці між ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, який вони продовжили вже за межами магазину.

В процесі словесного конфлікту у ОСОБА_3 на ґрунті виниклих неприязних особистих відносин раптово виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 .

Після чого ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю потерпілому ОСОБА_6 , перебуваючи біля входу в магазин «Харківські ковбаси», що розташований за адресою АДРЕСА_2 , приблизно о 10.05 годин, діючи умисно, в повній мірі розуміючи та усвідомлюючи небезпечність свого злочинного діяння, маючи можливість піти з даного місця без настання тяжких наслідків, не скористався даною можливістю, і, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар правою рукою, стиснутою в кулак, в область правого ока потерпілого ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді контузії тяжкого ступеню правого ока з проникаючим пораненням рогівки та випадінням оболонок, з гіфемою, гемофтальмом, анірідією (відсутність райдужної оболонки) та афакією (відсутність кришталика) правого ока, що призвело до зниження зору на праве око (світловідчуття знизу та з темпоральної сторони), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що зумовили стійку втрату працездатності не менш ніж на одну третину, не менше 33%.

Умисні дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які виразилися в умисному нанесенні тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисному тілесному ушкодженні поєднаному зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України.

2. Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, дав наступні покази.

15.01.22р., близько 10.00 ранку я зайшов у магазин "Харківські ковбаси». В магазині знаходились продавщиця біля прилавку, та дві жінки, які розглядали вітрину ковбас праворуч від прилавку на відстані близько 2 м. від продавщиці. Біля прилавку при цьому нікого не було. Після короткої розмови з продавщицею я замовив 300 г. пармезану. В магазині я розмовляв виключно українською мовою. Одна з жінок, яка знаходились біля вітрин, підійшла до прилавку і сказала: "Я первая", на що я відповів: "Прошу, пані". Виконавши покупку жінка повернулась до вітрини, продовжуючи розглядати товар. Я знову звернувся до продавщиці. Друга жінка, яка розглядала товар біля вітрин, сказала: "Я за ней", на що я відповів: "Будь ласка, беріть. Після виконання покупки друга жінка також повернулась до вітрин, продовжуючи розглядати товар, а продавщиця повідомила новому покупцю, який щойно зайшов в магазин, що: «Краковской колбасы нет. Я Вам перезвоню сразу, как только она появится». Покупець нічого не відповів.

Я запитав жінок: "Мені чекати поки ви закінчите покупки?". Жінки нічого не відповіли, а продавщиця запропонувала виконати покупку.

Мене здивувало, що обом жінкам було потрібно обов`язково щось купити раніше за мене, але вони не пішли з магазину і я запитав жінок: "Чим я зобов`язаний такою увагою?".

В цей час пролунав чоловічий голос: «Кому ты нужен старый бандеровский пердун? Езжай в свой Львов, в Днепре такие как ты никому не нужны». Я повернувся на голос. Праворуч біля вхідних дверей стояв чоловік. Я запитав його: Чому Ви мені тикаєте? Ми, що знайомі? Потерпілий, не звертаючи на це уваги, продовжував говорити образливі слова. Коли я виходив з магазину та лівою рукою відкривав двері (при виході з магазину ручка дверей знаходиться ліворуч), в правій руці в мене був пакет з продуктами. В момент, коли я притримував за ручку дверей, (двері закриваються автоматично), але вже майже вийшов з магазину, неочікувано незнайомець, який знаходився позаду праворуч від мене, вдарив мене правою рукою в праву вилицю. Я інстинктивно підняв праву руку з пакетом для захисту і в цей момент другий удар влучив в пакет з продуктами. Пакет порвався, частина продуктів розсипалась біля дверей за межами магазину. Я залишив пакет з залишками продуктів ліворуч від входу до магазину і запитав потерпілого: «Скільки Вам років?» Він відповів: «61». Я знову його запитав: «Ви завжди так нападаєте на людей, які значно старші за Вас чи тільки на україномовних?». Потерпілий не відповів і знову накинувся на мене наносячи удари. Я захищаючись, відступив на декілька метрів в сторону магазину «Овочі та фрукти». При цьому виник момент коли потерпілий промахнувся, а я захищаючись, правою рукою випадково попав в його обличчя. Внаслідок інерції промаху потерпілого, підсиленою моїм випадковим влученням, та беручи до уваги ожеледицю, потерпілого розвернуло на 180 градусів і він театрально упав на праву сторону обличчя, головою до проїзної частини дороги. Я підійшов до нього, нахилився і сказав, щоб він йшов та зібрав продукти.

В цей час невідомий мені чоловік підійшов ззаду і сказав: «Пора прекращать разборки. Я сам соберу продукты». Тут же потерпілий, що лежав, піднявся. На його обличчі не було ніяких травм. Він підійшов до пакету з залишками продуктів і демонстративно вдарив по ньому ногою, внаслідок чого майже всі продукти розлетілись, а потерпілий спокійно, так нічого не купивши, пішов в сторону проспекту. При цьому чоловік, що підійшов до нас дійсно пішов та зібрав продукти та приніс їх мені. Мене це дуже вразило. До мене підійшла жінка, одна із двох, що були в магазині і стала мене заспокоювати: «Не обращайте на него внимание. Он пьяный», чим відволікла мою увагу і я не помітив куди пішов чоловік, що зібрав і приніс мені мої продукти. Я рушив додому. Жінка йшла поруч і щось розповідала. Я не слухав її. Я думав про чоловіка, що допоміг мені, який зник так же неочікувано як і з`явився. Всі вищеописані події тривали не більше кількох хвилин.

Хочу звернути увагу суду на ту обставину, що я є правшею. Крім того ліва рука у мене травмована, пошкоджені 3 пальці, одна фаланга відсутня, шрам на передплечовій частині довжиною близько 10 см. При стисканні в кулак і фізичних навантаженнях, в пошкоджених місцях відчувається біль.

3.Позиція потерпілого

Потерпілий ОСОБА_6 претензій до ОСОБА_3 не має, повідомив про відшкодування останнім шкоди в розмірі 60 000 грн, у зв`язку з чим відмовився від позову (т. 1 а.п. 160) і його відмова прийнята судом (т. 1 а.п. 161). Просив призначити йому покарання, не пов`язане із реальним позбавленням волі. Дав наступні покази.

Біля 10 години ранку 15.01.2022 року я зайшов в кіоск магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою АДРЕСА_2 , де хотів придбати ковбасу, а там знаходився обвинувачений ОСОБА_7 , який довго вибирав ковбасу, я висловив зауваження йому, щоб він швидше вибирав, на що він відповів, що підемо вийдемо на вулицю. Інші покупці, я не пам`ятаю були чи не були. Продавчиня знаходилась за прилавком, який знаходився прямо від входу приблизно в двох метрах. Я вийшов з кіоску, де ОСОБА_7 наніс мені удар правою рукою, стиснутою у кулак, в область правого ока, чим спричинив мені тілесні ушкодження, я впав на коліна, а обвинувачений ще завдав мені ударів ногами по тулубу в область спини, коли я перебував на колінах. ОСОБА_8 по голові в область ока був один. Удари тривали приблизно одну хвилину. Після нанесення ударів Просяник втік, а я залишився. Швидку допомогу моя дружина викликала десь через 4 години з дома, оскільки з мого ока текла кров. Лікар швидкої одразу мене госпіталізував. До лікарні приїхали поліцейські, які відібрали у мене заяву про вчинення злочину.

В подальшому оком я перестав бачити і моє око було видалено. Воно відновленню не підлягає.

Я маю хворобу цукрового діабету з 2008 року.

Просянику я не погрожував, чи наносив я йому удари я не пам`ятаю і перед цим я його не ображав.

Кіоск має прозори вікна і двері, яка внизу є металопластиковою. Всередині магазину можна бачити те, що відбувається на вулиці ззовні.

З ОСОБА_9 я не знайомий, юридичних послуг йому не надавав.

Під час конфлікту ніхто з людей до мене не підходив.

В руках у Просяника була сітка чи пакет, з якого щось випало.

В 1990 році мені зроблено операцію на обох очах, оскільки у мене була короткозорість. Після цього будь-яких проблем з зором не було, як і не було таких проблем до завдання мені тілесних ушкоджень обвинуваченим.

Біль в оці я відчув одразу після удару мені. Він наніс його мені правою рукою. Об асфальт чи будь-яке покриття я головою не вдарявся.

4. Докази, які досліджені судом

Незважаючи на невизнання ОСОБА_3 своєї вини, його винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження у наданих прокурором та досліджених в судовому засіданні наступних доказах:

Витягом з ЄРДР № 0000038 від 16.01.2022 року (т. 2 а.п. 1), який підтверджує внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР по факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , які мали місце 15.01.2022 близько 10-00 години за адресою: АДРЕСА_2 .

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР слугував протокол прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.01.2022, прийняте від ОСОБА_6 (т.2 а.п. 9);

Протоколом огляду місця події від 22.02.2023 (т. 2 а.п. 51-53), відповідно до якого об`єктом огляду є ділянка місцевості, що розташована біля будинку АДРЕСА_2 . На ній розташований магазин «Харківські ковбаси»;

Висновком судово-медичного експерта № 429е від 21.02.2022 (т.2 а.п. 55-57), відповідно до якого при огляді ОСОБА_6 виявлено, що права очна щілина практично повністю зімкнута, відмічається набряк оточуючих м`яких тканин, праве очне яблуко на вигляд дещо деформоване. На основі судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_6 , враховуючи відомі обставини справи, дані медичної документації та у відповідності з поставленими перед експертизою питаннями, Експертом зроблені наступні висновки.

Питання: 1. Чи є на тілі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будь які тілесні ушкодження? Якщо так, то який їх характер, кількість, розташування?

Відповідь: за даними наданої медичної документації у нього виявлено тілесне ушкодження у вигляді:

- контузії тяжкого ступеню правого ока з проникаючим пораненням рогівки та випадінням оболонок, з гіфемою, гемофтальмом, анірідією (відсутність райдужної оболонки) та афакією (відсутність кришталика) правого ока, що призвело до зниження зору на праве око (світловідчуття знизу та з темпоральної сторони).

Питання: 2. Чи могли тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , бути отримані в зазначений в описовій частині час та при обставинах, про які вказує останній?

Відповідь: враховуючи характер та локалізацію виявленого у нього тілесного ушкодження, дані медичної документації, можливо вказати, що воно отримано незадовго до первинного звернення за медичною допомогою у лікувальні заклади, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові.

Оцінка свідчень потерпілих, обвинувачених, свідків та інших осіб, щодо умов та обставин отримання тілесних ушкоджень, не входить до компетенції судово-медичного експерта, а є прерогативою судово-слідчих органів.

Питання: 3. Чи можливо встановити, яким саме предметом могли бути спричинені тілесні ушкодження?

Відповідь: виявлене у нього тілесне ушкодження спричинено від механічної дії твердого предмету (предметів), можливо з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяв (діяли) в область правого ока, яким могла бути і рука стиснута в кулак або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями.

Питання: 4. Яка послідовність нанесення виявлених тілесних ушкоджень?

Відповідь: враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у нього тілесних ушкоджень, можливо вказати, що воно могло бути спричинено і від 1-ї механічної дії.

Питання: 5. Який ступінь тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень?

Відповідь: за своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що зумовили стійку втрату працездатності не менш ніж на одну третину /не менш 33%. На підставі п.2.1.6. „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6;

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.02.2022 (т. 2 а.п. 32-35), за участю потерпілого ОСОБА_6 , який впізнав ОСОБА_3 на фото № 2 як особу, яка нанесла йому тілесні ушкодження;

Протоколом проведення слідчого експерименту від 18.02.2022 (т. 2 а.п. 38-41), за участю потерпілого ОСОБА_6 , який показав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , який 15.01.2022 близько 10-00 годині наніс йому тілесні ушкодження за адресою: АДРЕСА_2 біля магазину «Харківські ковбаси»;

Додатковим висновком судово-медичного експерта № 445е від 22.02.2022 (т. 2 а.п. 97-98), відповідно до якого на питання «Чи відповідає механізм нанесення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_6 , який вказаний у слідчому експерименті за його участі?» експертом надано відповідь: за даними медичної документації у нього виявлено тілесне ушкодження у вигляді:

- контузії тяжкого ступеню правого ока з проникаючим пораненням рогівки та випадінням оболонок, з гіфемою, гемофтальмом, анірідією (відсутність райдужної оболонки) та афакією (відсутність кришталика) правого ока, що призвело до зниження зору на праве око (світловідчуття знизу та з темпоральної сторони).

Локалізація та характер виявленого у нього тілесного ушкодження в області правого ока, механізм його спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру на які вказує ОСОБА_6 в ході проведення слідчого експерименту за його участі;

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.02.2022 (т. 2 а.п. 47-50), за участю свідка ОСОБА_10 , яка впізнала ОСОБА_3 на фото № 3 як особу, яка нанесла тілесні ушкодження покупцю магазину;

Показами допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , яка суду повідомила наступне.

Я працюю останні 4 роки продавцем в магазині «Харківські ковбаси», вул. Героїв, 46. Десь в січні 2022 ОСОБА_11 (потерпілий) зайшов купити ковбасу, він купив її ( ОСОБА_12 чи ОСОБА_13 ), потім він продовжив обирати товар, стоячи біля вітрини, потім зайшов ОСОБА_7 (обвинувачений), він спитав у мене за козій сир, я йому назвала ціну, він сказав, що дорого і залишився стояти біля вітрини серед черги, яку він не займав, на що одна з жінок зробила Просянику зауваження, щоб він став у чергу. Далі обвинувачений купив якісь сир (який точно я не пам`ятаю), але купив не в своїй черзі, оскільки одна з жінок пропустила його перед собою. Далі обвинувачений залишився біля вітрини, можливо хотів щось ще придбати. Там стояв і потерпілий. Далі між обвинуваченим і потерпілим виник словесний конфлікт, вони не поділили чергу, ОСОБА_11 зробив зауваження ОСОБА_7 щодо його черги, хтось з них запропонував іншому вийти на вулицю, там у них виникла бійка, яку я не бачила, хто перший вдарив і які удари один одному наносили я не бачила внаслідок постерів на стеклі, із-за них я побачила, що хтось з них упав, в той момент я була за прилавком, далі я разом із покупцями (2-3 жінки приблизно однакового між собою віку) вийшла на вулицю, на плитці перед магазином лежав ОСОБА_11 (там трохи далі було асфальтне покриття), ОСОБА_7 був поруч з ним. Я бачила, як один чоловік перебіг через дорогу і далі він намагався розняти їх, відтягуючи обвинуваченого від потерпілого, який намагався стати на коліна. Хто цей чоловік я не знаю, він високого зросту, одягнутий в зимову куртку, чи був він в алкогольному сп`янінні я не знаю. Потім я зайшла обратно в магазин, що далі було на вулиці я не бачила, за мною через деякий незначний проміжок часу зайшов ОСОБА_11 , у нього з ока капала кров. Він нічого мені не сказав, я запропонувала викликати швидку. В черзі, крім потерпілого і обвинуваченого, стояло 2-3 особи, їх ПІБ я не знаю. Свідка ОСОБА_14 я не знаю. ОСОБА_9 я також не знаю. На момент події я працювала в магазині неофіційно (була стажування). З потерпілим я не знайома, він був покупцем ковбасних виробів. У що були одягнуті потерпілий і обвинувачений я не пам`ятаю. В черзі я спілкувалась з потерпілим (він спитав за Дрогобицьку ковбасу) і обвинуваченим (він спитав за козій сир), я відповіла їм про наявність товару. При виході з магазину скляні двері відчиняються від себе. На них стоїть довідник. Камер відеоспостереження на магазині і в ньому немає. Я впізнала обвинуваченого по фотокартках. Розсипаних продуктів біля дверей магазину я не бачила. Площа залу магазину приблизно така як зал судових засідань, дуже тісний.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 23.02.2022 (т. 2 а.п. 100-106), за участю свідка ОСОБА_9 , який відтворив механізм нанесення ОСОБА_3 .ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, які мали місце 15.01.2022 близько 10-00 за адресою: АДРЕСА_2 біля магазину «Харківські ковбаси»;

Показами допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , який суду повідомив наступне.

15 січня 2022 року я перебував біля кафе «Фантазія» на ж/м Перемога-6, там, проходячи поруч кіоску з продажу ковбаси, я побачив сутичку, яка переросла в бійку, в ході якої обвинувачений і потерпілий билися. Я сів напроти цього кіоску і спостерігав за бійкою, яка тривала приблизно півтори хвилини. Бачив, що потерпілий, знаходячись на крильці біля кіоску на вулиці, вдарив обвинуваченого лівою рукою в обличчя, стиснутою в кулак, обвинувачений сильно вдарив у відповідь потерпілого рукою, стиснутою в кулак, в обличчя, далі обвинувачений вдарив по тулубу спини потерпілого рукою, після чого потерпілий впав, далі обвинувачений вдарив його ногою по тулубу, коли він перебував на землі, стоячи на колінах. Далі обвинувачений зайшов в кіоск. Далі потерпілому допомогли піднятися особи, які перебували поруч. Продуктів і розірваного пакету я не бачив.

Я дочекався працівників поліції, яким розповів про бійку. Обвинувачений також їх дочекався.

В одному із кіосків незадовго до цих подій, десь за 40 хвилин, я випив 50 г горілки. Потім після цих подій я випив 100 г горілки.

Чи лівою чи правою рукою обвинувачений наніс потерпілому удар в обличчя я точно не пам`ятаю, можливо це було лівою рукою, стиснутою в кулак;

Протоколом проведення слідчого експерименту від 21.04.2022 (т. 2 а.п. 137-141), за участю підозрюваного ОСОБА_3 , який розповів про конфлікт між ним і ОСОБА_6 , який мав місце 15.01.2022 близько 10-00 за адресою: АДРЕСА_2 біля магазину «Харківські ковбаси». У доповненнях до протоколу ОСОБА_3 зазначив, що в процесі захисту у нього відскочила права рука від руки потерпілого і попала в ліву частину обличчя;

Додатковим висновком судово-медичного експерта № 1054е від 17.05.2022 (т. 2 а.п. 157-158), відповідно до якого на питання «Чи відповідає механізм нанесення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_6 , який вказаний у слідчому експерименті за участі підозрюваного ОСОБА_3 .?» експертом надано відповідь: за даними медичної документації у ОСОБА_6 виявлено тілесне ушкодження у вигляді:

- контузії тяжкого ступеню правого ока з проникаючим пораненням рогівки та випадінням оболонок, з гіфемою, гемофтальмом, анірідією (відсутність райдужної оболонки) та афакією (відсутність кришталика) правого ока, що призвело до зниження зору на праве око (світловідчуття знизу та з темпоральної сторони).

Виявлене у ОСОБА_6 тілесне ушкодження спричинено від механічної дії твердого предмету (предметів), можливо з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяв (діяли) в область правого ока, яким могла бути і рука стиснута в кулак або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями.

Локалізація та характер виявленого у ОСОБА_6 тілесного ушкодження, механізм його спричинення встановлений при проведенні судово- медичної експертизи, суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказує ОСОБА_3 в ході проведення слідчого експерименту за його участі, оскільки в ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_3 зазначено лише про падіння ОСОБА_6 на бордюр, що не відповідає механізму встановленому при проведенні судово-медичної експертизи;

Дослідженим у судовому засіданні відеозаписом проведення слідчого експерименту від 21.04.2022 (т. 2 а.п. 142), який відповідає змісту протоколу.

11.04.2023 в судовому засіданні по результату огляду відеозапису ОСОБА_3 уточнив, що його права рука, стиснута в кулак, випадково нанесла удар по обличчю потерпілого;

Показами допитаного 22.06.2023 у судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_15 , яка підтвердила складання нею висновків та вказала, що вона була залучена 18.02.2022 під час проведення слідчих експериментів за участю потерпілого і підозрюваного, а також склала додатковий висновок експерта № 1054е за участі підозрюваного ОСОБА_3 , в якому механізм нанесення тілесних ушкоджень за його показами не був розкритий;

Показами допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_16 , яка суду повідомила наступне.

ОСОБА_3 є моїм колишнім чоловіком. Свідком подій 15.01.2022 я не була, оскільки їздила із онучкою в Київ. 18.01.2022 я вийшла на вулицю і побачила, як до Просяника підійшли три кремезні чоловіки, я спитала у них хто вони, вони відповіли, що вони поліцейські, вони сказали, що йому слід поїхати в поліцію, він не винний, але якщо він буде давати супротив, то його силою відвезуть до відділку. Ми викликали таксі, їхали разом із іншим поліцейським. У райвідділку ми довго чекали. Потім прийшов чоловік, якого назвали начальником слідства. Він прийшов роздратований, став кричати на Просяника і щоб він написав пояснення. Сказав, що Кузнецова і Просяника будуть мирити. Далі ОСОБА_7 написав пояснення. Прав йому не роз`ясняли. Коли я дізналася, що на Просяника напав Кузнецов, я йому сказала, щоб ОСОБА_7 написав заяву. 18.01.2022 ОСОБА_7 написав заяву. ЇЇ не прийняли. Далі в березні 2022 мені зателефонувала сусідка, сказала, що нам вибивають двері. Просяник відкрив двері, його повезли до прокурора. Далі в магазині я спитала у продавчині, чи працювала вона 15.01.2022, вона сказала, що так, пояснила, що ОСОБА_7 вів себе нормально, нікому не грубив. Далі, як розповів мені ОСОБА_7 , він тоді хотів купити сир, він пропустив двох жінок перед собою в черзі. Він почув голос чоловіка «кому ты нужен старый пердун, едь в свой Львов». Далі Кузнецов ударив Просяника в праву частину обличчя. Вони вийшли на вулицю і конфлікт продовжився. Кузнецов продовжив наносити удари Просянику. В цей момент рука Просяника попала в обличчя Кузнецова, він впав вниз обличчям на праву сторону. До нього підійшов незнайомий чоловік, сказав припинити. Кузнецов встав і пішов. На його обличчі не було ушкоджень. Були розкидані продукти. Це мені все розповів ОСОБА_7 .

Я була присутня на слідчому експерименті з Просяником 21.04.2022 біля павільйону. Я постійно знаходилась там з ним, спостерігала. Приїхала слідча Комарова, якийсь чоловік і дівчина, яка вела зйомку на телефон. Вони приїхали роздратовані, оказували психологічний тиск на Просяника, слідча Комарова декілька разів в стверджувальній формі питала у Просяника: «ви наносили тілесні ушкодження Кузнецову», на мій погляд, вона хотіла, щоб ОСОБА_7 саме це сказав. І саме ці питання слідчої я сприйняла за психологічний тиск на нього. Коли закінчилася зйомка, слідча сказала, що протокол писати не буде, у неї розрядився телефон, протокол напише пізніше. Просяник заперечив. Я запропонували принести зарядний пристрій, вона погодилась, я принесла його, слідча зарядила телефон. Після цього слідча написала протокол, стала його швидко читати. В ньому були неточності. Просяник хотів внести до протоколу зауваження. Він вніс зауваження, можливість така була надана, але, на мій погляд, він вніс не все, оскільки його торопили, далі він підписав протокол. До органів правопорядку сприводу ненадання Просянику внести у протокол свої зауваження ми не зверталися. Під час оголошення протоколу зауважень не було. Після проведення слідчого експерименту я вимушена була відвести Просяника в поліклініку. Далі слідча призначила судово-психіатричну експертизу. Ми поїхали на ж/м Ігрень. Адвоката не пустили. Ми чекали дуже довго. 30.04.2022 у Просяника почалися приступи, 01.05.2022 його відвезли в стаціонар.

Весь слідчий експеримент я була поруч з Просяником, мені ніхто не пропонував залишити місце.

Я не розумію звідки з`явився час 10 годин ранку, оскільки для Просяника встати вранці дуже важко та ще і в вихідний день в суботу.

З Просяником ми прожили 45 років, із них 30 років ми разом працювали. Ми постійно були поруч. Він ніколи в житті ні до кого не чіплявся, нікому не грубив, завжди вів себе ввічливо, допомагав іншим, приносив користь державі, сплачував податки, розробив прилади, кандидат технічних наук, захистився в Москві.

Просяник не міг застосувати ліву руку при ударі, стиснуту в кулак, оскільки його ліва рука покалічена, на безіменному пальці немає фаланги. Він лівою рукою взагалі мало що може зробити.

Судом досліджені документи, які характеризують особу обвинуваченого:

Довідка КНП «КЛШМД» ДМР від 12.04.2022, відповідно до якої ОСОБА_3 під наглядом лікаря-психіатра не знаходиться (т. 2 а.п. 113);

Довідка КП «ОМПЦзЛЗ» ДОР №0812 від 16.02.2022, відповідно до якої ОСОБА_3 в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться (т. 2 а.п. 114);

Довідка станом на 18.02.2022 року (т. 2 а.п. 110) про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , відповідно до якої останній судимостей не має;

Копія паспорту ОСОБА_3 (т.2 а.п. 111-112), відповідно до якого останній народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, уродженцем с. Прудентово Приазовського району Запорізької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Довідка ЄДРПОУ від 27.09.2022 (т. 1 а.п. 98), відповідно до якої ОСОБА_3 є керівником Державного НВП «Ельдорадо»;

Характеристика директора Державного НВП «Ельдорадо» ОСОБА_3 від 07.07.2022 (т. 1 а.п. 55), відповідно до якої ОСОБА_3 за місцем роботи зарекомендував себе з позитивного боку;

Характеристика ОСОБА_3 з місця проживання від 07.07.2022 (т. 1 а.п. 56), відповідно до якої ОСОБА_3 за місцем мешкання зарекомендував себе з позитивного боку;

Копія диплому про вищу освіту ОСОБА_3 (т. 1 а.п. 57);

Копія диплому кандидата наук ОСОБА_3 (т. 1 а.п. 58);

Копії авторських свідоцтв, патентів ОСОБА_3 (т. 1 а.п. 60-75);

Копії медичних документів про хронічні хвороби ОСОБА_3 (т. 1 а.п. 79-82, 108-110);

5.Оцінка Суду

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_17 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями обвинуваченого, потерпілого та свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Вказані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішенням ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).

Незважаючи на невизнання ОСОБА_3 своєї вини, його вина у кримінально-караному діянні є доведеною на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_6 .

Під час судового розгляду кримінального провадження потерпілий ОСОБА_6 вказав, що 15.01.2022 близько 10.00 години в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 наніс йому удар правою рукою в обличчя і попав в око, чим завдав йому тілесні ушкодження, якими, відповідно до висновку судово-медичного експерта № 429е від 21.02.2022, є: контузія тяжкого ступеню правого ока з проникаючим пораненням рогівки та випадінням оболонок, з гіфемою, гемофтальмом, анірідією (відсутність райдужної оболонки) та афакією (відсутність кришталика) правого ока, що призвело до зниження зору на праве око (світловідчуття знизу та з темпоральної сторони). Тілесне ушкодження отримано незадовго до первинного звернення за медичною допомогою у лікувальні заклади, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові. Виявлене у нього тілесне ушкодження спричинено від механічної дії твердого предмету (предметів), можливо з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяв (діяли) в область правого ока, яким могла бути і рука стиснута в кулак або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями. Можливо вказати, що воно могло бути спричинено і від 1-ї механічної дії. За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до тіжких тілесних ушкоджень, що зумовили стійку втрату працездатності не менш ніж на одну третину /не менш 33%.

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілий ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_3 на фото як особу, яка нанесла йому тілесні ушкодження. В судовому засіданні він вказане підтвердив.

Під час проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_6 показав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_3 .

Додатковим висновком судово-медичного експерта підтверджено, що локалізація та характер виявленого у нього тілесного ушкодження в області правого ока, механізм його спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказує ОСОБА_6 в ході проведення слідчого експерименту за його участі.

Показання потерпілого, надані в суді, були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Свідок ОСОБА_10 .

В ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідок ОСОБА_10 , яка працювала продавчинею в магазині «Харківські ковбаси», АДРЕСА_3 , впізнала ОСОБА_3 на фото як особу, яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_6 15.01.2022 близько 10.00 години в приміщенні магазину «Харківські ковбаси» за зазначеною адресою.

В судовому засіданні вона розповіла про конфлікт, який виник між ними у приміщенні магазину, підтвердила бійку між ними на вулиці перед магазином, додала, що коли вона вийшла на вулицю, на плитці перед магазином лежав ОСОБА_6 , який потім зайшов до приміщення магазину і у нього з ока капала кров.

Показання свідка, надані в суді, були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Свідок ОСОБА_9 .

Під час проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_9 відтворив механізм нанесення ОСОБА_3 . ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, які мали місце 15.01.2022 близько 10-00 за адресою: АДРЕСА_2 біля магазину «Харківські ковбаси».

В судовому засіданні підтвердив сутичку між ними, яка переросла в бійку біля вказаного магазину, в ході якої він бачив, як обвинувачений сильно вдарив у відповідь потерпілого рукою, стиснутою в кулак, в обличчя, далі обвинувачений вдарив по тулубу спини потерпілого рукою, після чого потерпілий впав, далі обвинувачений вдарив його ногою по тулубу, коли він перебував на землі, стоячи на колінах.

Показання свідка, надані в суді, були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Свідок ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_16 , яка є колишньою дружиною ОСОБА_3 , з його слів підтвердила конфлікт, який стався між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 , зазначила, що з його слів, рука ОСОБА_3 випадково попала в обличчя ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив конфлікт, який стався між ним і ОСОБА_6 15.01.2022 близько 10.00 години в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по АДРЕСА_2 , під час якого правою рукою, як він вважає, випадково попав в його обличчя.

Стосовно думки необхідної оборони.

Суд не може прийняти думку захисника та обвинуваченого, висловлену у судових дебатах, про те, що обвинувачений діяв в стані необхідної оборони, тобто з метою захисту свого життя та здоров`я, та розцінює як обраний метод захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєний злочин. До такого висновку суд прийшов проаналізувавши діюче законодавство та всі матеріали кримінального провадження в їх сукупності і він ґрунтується на наступному.

Згідно ч.1 та ч. 3 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Для кваліфікації злочину за ст. 124 КК заподіяння тяжкого тілесного ушкодження повинно бути вчиненим з метою захисту охоронюваних правом інтересів від суспільно небезпечних посягань, але з перевищенням меж необхідної оборони. Перебування винного під час вчинення цього діяння у стані необхідної оборони є обов`язковою умовою.

Умовою необхідної оборони є наявність суспільно небезпечного посягання, яке повинно бути наявним, дійсним, реальним, а не в уяві особи, тобто таким, що фактично розпочалося і ще не закінчилося. Як правило, виявляється воно в активних діях особи, що здійснює посягання: застосуванні або загрозі застосування насильства, намаганні протиправно заволодіти майном, заподіяти шкоду, перешкодити нормальній роботі підприємств, установ, організацій тощо.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК).

Суд зазначає, що особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки в разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним заподіянням тяжкого тілесного ушкодження, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної або уявної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які би не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала би ту, яка для цього необхідна.

З фактичних обставин та матеріалів справи вбачається, що між обвинуваченим та потерпілим в приміщенні магазину виник конфлікт на ґрунті виниклих неприязних особистих відносин. Тобто встановлений мотив, через який обвинувачений спричинив потерпілому вказане тілесне ушкодження, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. Об`єктивних даних, що потерпілий наносив обвинуваченому тілесні ушкодження, матеріали кримінального провадження не містять. Достовірно встановлено, що потерпілий будь-яких предметів, пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень не мав. Наведене свідчить, що суспільно небезпечне посягання на обвинуваченого з боку потерпілого було відсутнє, що виключає можливість перебування ОСОБА_3 під час вчинення цього діяння у стані необхідної оборони.

Так, ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині повністю не визнав, він визнав лише сам факт бійки, а в дебатах зазначив, що діяв в стані необхідної оборони.

Втім свідок ОСОБА_9 вказав, що потерпілий вдарив обвинуваченого рукою, стиснутою в кулак в обличчя (якою саме рукою він наніс удар - свідок точно не вказав). Втім, як він пояснив далі, обвинувачений сильно вдарив у відповідь потерпілого рукою, стиснутою в кулак, в обличчя, далі обвинувачений вдарив по тулубу спини потерпілого рукою, після чого потерпілий впав, далі обвинувачений вдарив його ногою по тулубу, коли він перебував на землі, стоячи на колінах.

Свідок ОСОБА_10 бачила, як один чоловік перебіг через дорогу і далі він намагався розняти їх, відтягуючи обвинуваченого від потерпілого, який намагався стати на коліна.

При цьому судом встановлено, що потерпілий не чинив опору обвинуваченому, не спричиняв тілесні ушкодження обвинуваченому та не погрожував вчиненням таких дій, що підтверджується як показами потерпілого, так і показами свідків.

Висновку СМЕ чи будь-яких інших доказів наявності у обвинуваченого тілесних ушкоджень, які могли бути спричинені йому потерпілим, суду не надано.

З огляду на вказане суд вважає, що в момент нанесення потерпілому ОСОБА_6 тілесного ушкодження у його обличчя, обвинувачений ОСОБА_3 не перебував у стані необхідної оборони чи у стані перевищення її меж, а діяв у громадському місці у присутності інших осіб, тобто умисно з метою протиправного заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_6 .

Так, механізм спричинення тілесних ушкоджень повністю узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз, проведених у цьому кримінальному провадженні, які засвідчили наявність у потерпілого ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, локалізація та характер яких в області правого ока, механізм його спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказує ОСОБА_6 в ході проведення слідчого експерименту за його участі, і суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказує ОСОБА_3 в ході проведення слідчого експерименту за його участі.

Отже, твердження захисника, що у обвинуваченого був самозахист і у нього не було умислу на нанесення потерпілому тілесних ушкоджень - не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються вищенаведеними показами потерпілого та свідка, які є послідовними та об`єктивно підтверджуються іншими вищенаведеними судом письмовими доказами кримінального провадження.

Досліджені докази узгоджуються між собою і спростовують пояснення обвинуваченого, що тілесні ушкодження заподіяні ним потерпілому з метою самооборони.

Встановлені судом фактичні обставини свідчать, що обвинувачений вчинив діяння в обстановці, яка не містить ознак необхідної оборони, що зумовлює кримінально-правову оцінку вчиненого ним на загальних підставах.

Щодо посилання обвинуваченого на необережність спричинення потерпілому ушкодження ока.

Суд критично відноситься до показів обвинуваченого ОСОБА_3 в частині випадковості (необережності) потрапляння його руки, стиснутої в кулак, в обличчя ОСОБА_6 , з огляду на наступне.

Обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 121 КК, є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема з урахуванням способу, знаряддя злочину, кількості, характеру та локалізації тілесних ушкоджень, причин припинення злочинних дій, поведінки винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунків.

Так, умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого, у вигляді завдання тілесних ушкоджень, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками.

Кримінальна відповідальність за необережне тілесне ушкодження (ст. 128 КК) настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого ст. 121 КК, за умови, якщо було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, а за суб`єктивною стороною цей злочин проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Розмежування умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ч. 1 ст. 121 КК) і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (стаття 128 КК) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Крім того, під час визначення ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах із матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Як встановлено судом, дії ОСОБА_3 щодо потерпілого мали активний та раптовий характер та свідчать про те, що він, маючи можливість піти з даного місця без настання тяжких наслідків, не скористався даною можливістю умисно, завдаючи удар в обличчя потерпілого стиснутою в кулак рукою, розраховував на його вразливу дію і такі можливі наслідки, як отримання тілесних ушкоджень потерпілим, від чого його здоров`ю буде спричинено шкоду, і хоча не бажав, але свідомо припускав можливість їх настання. При цьому тяжкість цих наслідків у його свідомості не була конкретизована, тобто ОСОБА_3 діяв із невизначеним та непрямим умислом на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю потерпілому ОСОБА_6 .

Як зазначено у висновку ВС в постанові №689/332/18, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, особа має нести відповідальність за фактично заподіяну шкоду, тобто за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Такий висновок достатньо вмотивований і ґрунтується на доказах, які були предметом дослідження судом, зокрема на показаннях обвинуваченого і потерпілого, даних протоколів слідчих дій, висновків судово-медичної експертизи, які у своїй сукупності отримали належну оцінку суду.

Так, як встановлено судом, додатковим висновком судово-медичного експерта встановлено, що локалізація та характер виявленого у ОСОБА_6 тілесного ушкодження, механізм його спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказує ОСОБА_3 в ході проведення слідчого експерименту за його участі, оскільки в ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_3 зазначено лише про падіння ОСОБА_6 на бордюр, що не відповідає механізму встановленому при проведенні судово-медичної експертизи.

Судово-медичний експерт ОСОБА_15 у судовому засіданні вказала, що механізм нанесення тілесних ушкоджень за показами ОСОБА_3 не був розкритий.

При цьому додатковим висновком судово-медичного експерта підтверджено, що локалізація та характер виявленого у ОСОБА_6 тілесного ушкодження в області правого ока, механізм його спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказує ОСОБА_6 в ході проведення слідчого експерименту за його участі.

Свідок ОСОБА_9 бачив, як обвинувачений ОСОБА_3 сильно вдарив потерпілого ОСОБА_6 рукою, стиснутою в кулак. Далі обвинувачений вдарив по тулубу спини потерпілого рукою, після чого потерпілий впав, далі обвинувачений вдарив його ногою по тулубу, коли він перебував на землі, стоячи на колінах.

Наведене виключає нанесення випадкового (необережного) удару потерпілому у обличчя.

Разом з цим припущення ОСОБА_3 про те, що він наніс удар потерпілому у обличчя випадково, тобто з необережності, протирічить думки захисника та твердженню самого ОСОБА_3 про перебування останнього в стані необхідної оборони, тобто з метою захисту свого життя та здоров`я.

Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ст. 121 КК, що виключає можливість кваліфікації цього діяння за ознаками необережного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.

Інші аргументи захисника, висловлені ним у дебатах щодо неналежного складання і оформлення процесуальних документів під час досудового розслідування, судом не приймаються з огляду на те, що хоча і наявні деякі порушення КПК в частині оформлення документів (фото ОСОБА_18 в протоколі пред`явлення особи за фотознімками відрізняється від інших трьох фото; не конкретизовано мобільний телефон, на який здійснювався відеозапис під час проведення слідчих експериментів та інше), втім такі порушення суттєво не впливають на встановлені фактичні обставини і кваліфікацію дій обвинуваченого.

Надаючи оцінку цим доказам у своїй сукупності, у суду відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, внаслідок чого відсутні підстави для виправдання ОСОБА_18 .

Підсумок.

Всі досліджені судом докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що дії ОСОБА_3 , які виразилися в умисному нанесенні тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисному тілесному ушкодженні поєднаному зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

6.1.Загальні положення

При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

6.2.Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому.

Також з урахуванням ч. 2 ст. 66 КК України, суд вважає за необхідне визнати обставиною, що пом`якшує покарання, похилий вік обвинуваченого, що, вразі відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, може негативно вплинути на стан здоров`я останнього

Одночасно із вказаним, з урахуванням п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України, суд вважає за необхідне визнати обставиною, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

6.3. Призначення покарання

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений ОСОБА_3 був осудний у розумінні ст. 19 КК України. Так, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 28.04.2022, ОСОБА_3 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, на хронічне душевне захворювання, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, недоумство або інший хворобливий стан психіки не страждав і в теперішній час не страждає. За своїм психічним станом під час інкримінованого йому діяння він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час він також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.2 а.п. 147-149).

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, виходячи з положень ч. 5 ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії тяжкого злочину.

При призначенні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, враховує:

1. Ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, і від якого для потерпілого настали тяжкі наслідки;

2. Дані про особу обвинуваченого, який:

- не судимий;

- до вчинення злочину вів активний спосіб життя, притаманний людям з правомірною моделлю поведінки;

- має похилий вік (73 роки);

- не є особою з інвалідністю;

- має хронічні захворювання;

- утриманців не має;

- має вищу освіту;

- має ступінь кандидата наук;

- має свідоцтва і патенти на винаходи;

3. Соціальне та матеріальне становище обвинуваченого, який є соціально адаптованим в суспільстві:

- офіційно є керівником підприємства;

- неодружений;

- має постійне місце реєстрації і проживання;

4. Добровільне відшкодування шкоди;

5. Думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане із реальним позбавленням волі;

6. Неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра;

7. Наявність обставин, що пом`якшують покарання;

8. Наявність обставини, обтяжуючої покарання;

Приймаючи до уваги сукупність вище перелічених обставин, при призначенні покарання, з урахуванням наведених вище всіх обставин і того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде мінімальне покарання, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України, що, на думку суду, відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципам індивідуалізації, пропорційності і справедливості.

Застосування положень ст. 75 КК України

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

На думку суду, з урахуванням вищевикладеного, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (від якого тяжких наслідків не настало), особи винного, є підстави для застосування ст. 75 КК України, що відповідає загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у ст. ст. 50, 65 КК України та роз`ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи із наступного.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003№ 7«Про практику призначення судами кримінального покарання» вказано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом, в тому числі і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Так, ОСОБА_3 вперше вчинив злочин, є особою похилого віку, відшкодував шкоду потерпілому.

Відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням як підстава для застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням за ст. 75 КК судом встановлена на стадії судового розгляду кримінального провадження, до ухвалення вироку та призначення покарання, тобто до набрання вироком законної сили (постанова колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 06.12.2023 у справі № 501/740/20: https://reyestr.court.gov.ua/Review/115445752).

Також суд звертає увагу на те, що думка потерпілого щодо міри та розміру покарання засудженому має враховуватися під час призначення покарання, водночас не є вирішальною для суду.

Тому, враховуючи дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що до вчинення злочину він вів активний спосіб життя, притаманний людям з правомірною моделлю поведінки, є соціально адаптованим в суспільстві, є особою похилого віку, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має вищу освіту, навички керівника підприємства, має ступінь кандидата наук, має свідоцтва і патенти на винаходи,злочин ним вчинено вперше, добровільне відшкодування шкоди, а також те, що він має постійне місце реєстрації та проживання, тісні соціальні зв`язки, офіційне працевлаштування, дві обставини, які пом`якшують покарання, приймаючи до уваги сукупність обставин, які одночасно пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність претензій з боку потерпілого та його думку про призначення покарання без реального позбавлення волі, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Саме на такій позиції ґрунтується рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15рп/2004 у справі №1-33/2004 року.

Призначене покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення цивільного позову

У даному кримінальному провадженні судом прийнята відмова від цивільного позову (т. 1 а.п. 161).

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Судом вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід ОСОБА_3 не застосовувався. Клопотань про застосування запобіжного заходу не надходило, а тому враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.

Витрати на проведення експертизи відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не застосовувався.

Цивільний позов відсутній.

Витрати за проведення судових експертиз відсутні.

Речові докази відсутні.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1