№ 323/1407/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Приморського Василівського району Запорізької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, батька дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацевлаштованого, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , несудимого;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з неповною середньою освітою (6 класів), неодруженого, непрацевлаштованого, що проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , такого, що не має судимостей;

- обвинувачених за ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачені за попередньою змовою між собою вчинили два епізоди злочинного посягання проти чужої власності за таких обставин.

В середині жовтня 2019 року, близько 22-00 години, обвинувачені, керуючись умислом на крадіжку, за попередньою змовою між собою з будинку АДРЕСА_4 , куди вони проникли шляхом виставлення віконного скла, таємно викрали належний потерпілому ОСОБА_4 камін «Уголек 3 М» вартістю 266 грн. 67 коп.

Продовжуючи вчинення кримінально караних діянь обвинувачені за попередньою змовою між собою, керуючись умислом на крадіжку, близько 00-00 годин 24 березня 2020 року з будинку АДРЕСА_4 , куди вони проникли шляхом виставлення віконного скла, таємно викрали належний потерпілому ОСОБА_4 автомобільний акумулятор «FireBall Premium» 60 Ah вартістю 1156 грн. 79 коп.

Допитані в судовому засіданні обвинувачені повністю визнали винуватість у вчиненні таємного заволодіння чужим майном за вказаних в обвинуваченні обставин і дали показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караних діянь.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_6 показав, що вчинив крадіжку, оскільки випробовував гострі фінансові проблеми. В середині жовтня 2019 року діяв за попередньою змовою з ОСОБА_5 , заздалегідь обравши для вчинення викрадення садибу потерпілого, оскільки він та його співучасник знали, що господар будинку рідко буває в ньому, бо проживає в м. Запоріжжі. На території садиби опинилися, переплигнувши через паркан, а до житла проникли шляхом виставлення віконного скла, яке після вчинення крадіжки поставили на місце. Викрадений камін залишався у нього вдома до його вилучення співробітниками поліції.

Таким саме чином співучасники проникли до садиби і до житла 24 березня 2020 року та викрали автомобільний акумулятор, який згодом продали сторонній особі. Продавця добровільно назвали поліції і поліцейські вилучили акумулятор в ході досудового розслідування. Під час вчинення другого епізоду віконне скло розбилось.

ОСОБА_5 дав показання, аналогічні показанням ОСОБА_6 .

У вчиненні злочину щиро розкаялися. Пояснили, що повністю усвідомили згубність та протиправність вчиненого і жалкують про те, що сталося.

Цивільний позов потерпілого у сумі 17000 грн. не визнали, пояснивши, що предмети викрадення неушкодженими повернуті потерпілому, а до викрадення іншого майна, яке потерпілий згадує в позові, вони непричетні.

Потерпілий не оспорюючи фактичні обставини вчинення злочинів, заявляє, що обвинуваченими було викрадено значно більше майна. Пояснив, що не проживає постійно в належному йому будинку АДРЕСА_4 , використовуючи його як дачу. Зокрема, заявляє про причетність обвинувачених до викрадення належних йому електровентилятора, двох електроподовжувачів, електрокабелів, електромагнітоли, електропилки, електродрелі, електрошуруповерта, електроліхтаря, трьох електробритв, приладу для влаштування сигналізації, фляги, білизняного шнура, плоскогубців, топору плотницького, макету гвинтівки.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися, при цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинувачених:

- за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням до житла.

Констатуючи обвинувачення, наведене судом, таким, що визнано доведеним, суд не бере до уваги твердження потерпілого про те, що у нього був викрадений значно більший обсяг майна, виходячи з такого.

Завданням кримінального провадження в силу ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Однією з засад кримінального судочинства є диспозитивність процесу, відповідно до якої суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом (ст. 26 КПК України).

Правосуддя у кримінальному провадженні здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченим Кримінальним процесуальним кодексом України.

Межі здійснення правосуддя в конкретному кримінальному провадженні визначені статтею 337 КПК України, за змістом якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Виключенням з цього правила є встановлені наведеною статтею кримінального процесуального законодавства випадки, коли суд вправі вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, і таке право суду простирається лише на зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, і таке посягання на межі судового розгляду продиктовано метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод (ч. 3 ст. 337 КПК України).

За змістом ч. 2 ст. 337 КПК України під час судового розгляду прокурор може, зокрема, змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення.

Проти обвинувачених висунуте обвинувачення про вчинення кримінально караного діяння, предметом посягання якого є певні речі, а саме: викрадений в жовтні 2019 року камін «Уголек 3 М» вартістю 266 грн. 67 коп. та автомобільний акумулятор «FireBall Premium» 60 Ah, таємне заволодіння яким вчинено 24 березня 2020 року.

Правом змінити обвинувачення в суді прокурор не скористався.

Обвинувачення у викраденні предметів матеріального світу, перелік яких наводить потерпілий, без проведення досудового розслідування фактичних обставин викрадення цих предметів вочевидь погіршило б становище осіб, підданих кримінальному переслідуванню, тому з урахуванням наведених положень закону, лише якому підпорядковується суд у здійсненні правосуддя, такий вихід за межі висунутого обвинувачення є неприпустимим.

При цьому суд вважає за можливе визнати доведеним обвинувачення в межах процедури, встановленої частиною 3 статті 349 КПК України, оскільки фактичні обставини висунутого проти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачення по суті ніким не оспорюються, тобто учасники погоджуються з тим, що за вказаних в обвинуваченні обставин в середині жовтня 2019 року обвинувачені за попередньою змовою між собою таємно заволоділи каміном «Уголек 3 М» вартістю 266 грн. 67 коп., а 24 березня 2020 року - автомобільним акумулятором «FireBall Premium» 60 Ah.

Заяви ж потерпілого, який не заперечує проти того, що викрадення означених предметів мали місце за викладених в обвинуваченні обставин, про значно більший обсяг предметів викрадення, виходить за межі висунутого обвинувачення, тому не може бути предметом дослідження судом у відсутність повідомлення про підозру в такому викраденні та пред`явлення обвинувачення з приводу цього.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винних, обставин, що пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З урахуванням наведених міркувань при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачені вчинили два злочини, які є тяжкими в розумінні статті 12 КК України.

Разом з тим враховує суд і щире каяття обвинувачених, їх позицію, що полягає у послідовному повному визнанні винуватості, що лягло на вівтар сприяння суду у правильному встановленні фактичних обставин справи.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинувачених, і не вбачає обставин, що обтяжують їх покарання.

Суд в силу ст. 65 КК України враховує і задовільні дані про особи обвинувачених, які мають постійне місце проживання, роботу, хоча й у відсутність офіційного працевлаштування, обвинувачений ОСОБА_5 є батьком дитини 2021 року народження; є вільними від хворобливих звичок, що становлять небезпеку для оточення; не мають судимостей; їх молодий вік, що у сукупності свідчить на користь здатності переоцінити зміст своєї згубної поведінки та повернутися до справжніх духовних і соціальних цінностей та в цілому вказує на достатньо високий рівень їх соціалізації.

Сукупність згаданих судом пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин та наведені задовільні дані про обвинувачених дають суду підстави для призначення покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальному розмірі, встановленому в санкції частини статті звинувачення, а також для звільнення від відбування покарання з випробуванням з встановленням мінімального іспитового строку.

Суд вважає, що вказані вид та розмір покарання, а також застосування інституту звільнення від його відбування не зашкодять реалізації загальних цілей покарання, якими, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Потерпілим заявлено цивільний позов, в якому він просить стягнути з цивільного відповідачів у відшкодування майнової шкоди 17000 грн., не обґрунтовуючи його жодними фактичними даними.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розв`язаний шляхом отримання пояснень цивільного позивача та цивільних відповідачів, дослідження наданих в обґрунтування позовних вимог доказів.

Через повернення предметів, викрадення яких інкриміновано обвинуваченим, та непричетність до таємного заволодіння іншими предметами, які зазначає потерпілий, обвинувачені не визнають цивільний позов.

Вислухавши сторони, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови в їх задоволенні.

Розв`язання цивільного позову в кримінальному провадженні внормовано статтею 128 КПК України, відповідно до якої особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У відповідності до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування майнової шкоди, спричиненої злочином, та стягнення безпідставно набутого майна» при розгляді цивільного позову у кримінальній справі суд може керуватися відповідними нормами цивільного та цивільного процесуального законодавства.

Керуючись наведеними у згаданій постанові роз`ясненнями, при розв`язанні позову суд виходить з такого.

Загальні підстави відшкодування майнової шкоди встановлені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка його спричинила, за умови, що дії останньої були протиправними, між ними та спричиненою шкодою є причинний зв`язок та наявна вина вказаної особи.

Розв`язуючи позов, суд знаходить, що пред`явлені вимоги є неналежними до вказаного кримінального провадження, оскільки позивачем не доведено, що обвинуваченим пред`явлено обвинувачення у викраденні майнових цінностей, вартість яких просить стягнути на його користь потерпілий, тобто у суду немає підстав констатувати наявність передумов для відшкодування шкоди в цій частині, а саме: винні протиправні дії, що спричинили майнову шкоду, та причинний зв`язок між цими діями та шкодою.

Що стосується предметів, викрадення яких інкриміноване обвинуваченим, вони передані потерпілому на зберігання і будуть повернуті йому в порядку ст. 100 КПК України на підставі вироку суду.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні видатки на проведення судових експертиз у відповідності до ст. 124 КПК України належить покласти на обвинувачених в рівних частках, стягнувши їх з них у дохід держави.

Такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт предметів викрадення, підлягає скасуванню.

У зв`язку з належною процесуальною поведінкою обвинувачених та у відсутність відповідних клопотань учасників провадження суд не вбачає підстав для застосування до них запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 визнати винуватими у вчиненні злочину, що передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі кожному.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання обвинувачених звільнити, якщо вони протягом іспитового строку тривалістю в один рік не скоять нового злочину і виконають покладені на них в силу ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинувачених не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь держави по 1821 грн. 13 коп. витрат з проведення судових експертиз.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді від 07.04.2020 року на камін «Уголек 3 М», автомобільний акумулятор «FireBall Premium» 60 Ah.

Речові докази камін «Уголек 3 М», автомобільний акумулятор «FireBall Premium» 60 Ah, передані на зберігання потерпілому ОСОБА_4 , - повернути йому за належністю.

Цивільний позов ОСОБА_4 залишити без задоволення.

На вирок суду може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження, які не були присутні в залі судового засідання під час проголошення вироку, його копію буде направлено не пізніше наступного дня після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1