печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9922/24-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000288 від 15.04.2021, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, громадянина Ізраїлю, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 319, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 319 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурори: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; захисник ОСОБА_7 ; підозрюваний ОСОБА_8 , перекладач ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В :

01.03.2024 року старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 за погодженням з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням у кримінальному провадженні № 0000288 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під домашнім арештом підозрюваному ОСОБА_11 .

У клопотанні слідчий зазначає, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_12 кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 319, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 319 КК України. У зв`язку із наявними ризиками передбаченими ч. 1 ст. 177 КПК України, у органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, у виді запобіжного заходу, посилаючись на мету і підстави застосування такого запобіжного заходу слідчий просить застосувати громадянину Ізраїлю ОСОБА_11 тримання під домашнім арештом строком на 60 днів.

В судовому засіданні прокурори ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали подане клопотання, посилаючись на його обґрунтованість.

Захисник ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечувала, вказувала на те, що повідомлення про підозру ОСОБА_11 було вручено без забезпечення перекладу на мову, якою він володіє в обсязі достатньому для розуміння її суті, а затримання відбулось незаконно, також без забезпечення перекладача, та без належних на те правових підстав.

Підозрюваний ОСОБА_8 проти задоволення клопотання заперечував та пояснив суду, що отримане ним повідомлення про підозру викладене українською та російською мовами, а для нього достатньо зрозумілою мовою є іврит, однак переклад на іврит, ані повідомлення про підозру, ані клопотання про застосування запобіжного заходу не забезпечувався, що на його думку, призвело до ускладнення своєчасного та повного розуміння обставин справи. Вказав, що наданий йому переклад російською мовою не надає можливість в повному обсязі зрозуміти суть підозри.

Вивчивши клопотання та скаргу, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, вислухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000288 від 15.04.2021 року за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 319, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 319, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 320, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 320, ч. ч. 1, 2 ст. 255 КК України.

28.02.2024 року о 14 год. 36 хв. ОСОБА_11 повідомлено про підозру у сприянні незаконній видачі рецепта на право придбання наркотичних засобів з корисливих мотивів, організованою групою, в тому числі повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 319, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 319 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є 1) особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, 2) особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та 3) особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином, аналіз змісту ч. 1 ст. 42 KПК України визначає, що підозра (кримінальне переслідування у формі підозри) починається з моменту, коли особі повідомлено про підозру або ця особа затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Згідно ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Відповідно до вимог ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального проваджений була застосована належна правова процедура.

Згідно із ст. 7 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також мови, якою здійснюється кримінальне провадження, згідно якого кримінальне провадження здійснюється державною мовою.

Як зазначається у ч. 2 ст. 29 КПК України особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається зі змісту повідомлення про підозру громадянину Держави Ізраїль ОСОБА_11 вручено 28.02.2024 року о 14 год. 36 хв. на українській мові без здійснення перекладу тексту повідомлення на мову, якою він володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення. У той же час адвокат ОСОБА_7 у повідомленні про підозру внесла зауваження, що права та обов`язки роз`яснювалися ОСОБА_11 не зрозумілою йому мовою.

Згідно із ч. 3 ст. 29 КПК України слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Тобто, даною нормою кримінально-процесуального закону, визначається обов`язковість повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінального правопорушення на тій мові, якою вона володіє. Недотримання зазначених вимог вказує на вручення повідомлення про підозру із порушенням приписів Глави 22 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 КПК України у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).

Право підозрюваного або обвинуваченого користуватися послугами перекладача є обов`язковим та невід`ємним елементом права останнього на справедливий суд.

Так, у відповідності до пп. «є» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача якому визначено, що право па допомогу перекладача стосується, як усних виступів, так і документальних матеріалів кримінального проваджений. Ці гарантії надані з метою реалізації права на справедливий суд.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 19.12.1989 року по справі «Case of Brozicek v. Italy» пункт 38-41, рішення від 17.02.2004 року по справі «Табай проти Франції» «Tabai v. France») визначено суттєвим порушенням права на захист та вимог ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини пред`явлення особі обвинувачення мовою якою він не володіє.

Також згідно Європейського суду з прав людини (справа Камасінські проти Австрії) Суд вказав, що обвинувачений, який не володіє мовою, якою ведеться судовий розгляд, може бути поставлений у невигідне становище в тому випадку, якщо йому не буде надано можливість ознайомитися з обвинувальним актом у перекладі зрозумілою йому мовою.

При цьому в розумінні практики Суду під обвинувальним актом слід розуміти також і повідомлення про підозру.

З огляду на викладене випливає висновок про те, що перекладу підлягають основні документи кримінального провадження, що надають можливість обвинуваченому/підозрюваному бути ознайомленим з порушеною проти нього справою та мати можливість викласти суду свою версію подій. При цьому повідомлення про підозру є одним із основних та важливих документів, для особи щодо якої розпочату процедуру притягнення до кримінальної відповідальності.

Разом з цим, стороною захисту наголошується, що під час вручення ОСОБА_11 підозри, останній повідомив слідчого що він не володіє українською мовою та не розуміє суті пред`явленої йому підозри, що є грубим порушенням прав підозрюваної особи у кримінальному провадженні.

Доводи прокурора зводяться до того, що органом досудового розслідування складено переклад повідомлення про підозру російською мовою та вручено ОСОБА_11 , сприймаються слідчим суддею критично, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та встановлених в судовому засіданні обставин, ОСОБА_8 є громадянином Держави Ізраїль, якому 28.02.2024 року о 14 год. 36 хв. ОСОБА_11 вручено повідомлення про підозру на українській мові.

Орієнтовно о 17 год. цього ж дня громадянину Держави Ізраїль ОСОБА_11 вручено переклад повідомлення про підозру з української на російську мову без підпису слідчого та прокурора у кримінальному провадженні № 0000288, за підписом перекладача ТОВ «АНТ СЕРВІС» ОСОБА_13 , який здійснив переклад 27.02.2024 року, що на день раніше дати складання повідомлення про підозру.

Натомість, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором та має містити їх підписи.

При цьому, громадянин Держави Ізраїль ОСОБА_8 у судовому засіданні зауважив, що повідомлення про підозру зрозумілою для нього мовою, яка є івритом не отримував.

Належний переклад прав та обов`язків, що є невід`ємною частиною при повідомлення про підозру також не отримав.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції гарантує наявність у національному праві засобу правового захисту для забезпечення прав і свобод, викладених у ній [Рекомендація Rec (2004)61259].

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 19.12.1989 по справі «Case of Brozicek v. Italy» пункт 38-41), визначено суттєвим порушенням права на захист та вимог ст. 6 Конвенції пред`явлення особі обвинувачення мовою якою він не володіє.

У відповідності до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

З огляду на це, враховуючи, що органом досудового розслідування у порушення вимог ч. 2 ст. 29 КПК України повідомлено про підозру мовою якою не володіє підозрювана особа та слідчому на момент вручення підозри, як встановлено, було відомо про даний факт та те, що ОСОБА_8 є громадянином Держави Ізраїль, слідчий суддя приходить до висновку, що останній не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Крім наведених вище обставин з матеріалів провадження вбачається, що 28.02.2024 року старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 вручив ОСОБА_11 клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, викладене російською мовою без підпису слідчого та прокурора у кримінальному провадженні № 0000288, за підписом перекладача ТОВ «АНТ СЕРВІС» ОСОБА_13 , який здійснив переклад 27.02.2024 року, що на день раніше дати складання цього клопотання.

При цьому, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що є предметом даного судового розгляду, громадянину Держави Ізраїль ОСОБА_11 в порушення ч. 2 ст. 184 КПК України не надано, що є грубим порушенням прав особи у кримінальному провадженні.

Причин ненадання підозрюваному клопотання прокурори в судовому засіданні пояснити не спромоглися.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що 28.02.2024 року вручення громадянину Держави Ізраїль ОСОБА_11 повідомлення про підозру у передбачений законом спосіб та клопотання про застосування запобіжного у виді домашнього арешту не відбулося, і фактично на цю дату ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваної особи у кримінальному провадженні, а тому застосування будь - яких запобіжних заходів до нього є неможливим.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, захисник ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді зі скаргою на незаконне затримання громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України.

Вирішуючи питання про законність затримання ОСОБА_4 слідчим суддею встановлено, що після вручення ОСОБА_11 повідомлення про підозру, о 17 год. 30 хв. 28.02.2024 року без забезпечення перекладу на мову якою він володіє в обсязі достатньому для розуміння, було здійснено його затримання в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615, п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 208 КПК України. Під час затримання у ОСОБА_4 було вилучено посвідку на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. ст. 42, 208 КПК України підозрюваний має права вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або незвільнена з-під варти після внесення заставив установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Наведені вище положення ст. 206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовується саме в таких випадках.

Стаття 206 КПК надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України якщо наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені ст. 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, - уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати таку особу.

Досліджуючи протокол затримання ОСОБА_4 , встановлено, що причиною затримання слугувало "обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину".

З пояснень прокурора в судовому засіданні встановлено, що наведені вище обставини випливають з рапорту працівника оперативного підрозділу від 23.02.2024 року. Знаючи про такі обставини 23.02.2024 року затримання ОСОБА_4 відбулося лише 28.02.2024 року, що не є (невідкладними) діями, які дають право уповноваженій службовій особі без ухвали слідчого судді, суду, затримати таку особу.

Таким чином, встановивши, що затримання громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_4 відбулося в порушення п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, без ухвали слідчого судді, суду та враховуючи відомості про не вручення ОСОБА_11 повідомлення про підозру та не набуття ним статусу підозрюваної особи у кримінальному провадженні № 0000288, його затримання є незаконним.

За таких обставин, з урахуванням загальних засад кримінального провадження, таких як, верховенство права, диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя приходить до висновку про вручення повідомлення про підозру в порушення Глави 22 КПК України, про незаконне затримання ОСОБА_4 п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, що тягне за собою відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 29, 42, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 206, 208, 276-278, 309, 615 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Скаргу захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_7 в порядку ст. 206 КПК України на незаконне затримання громадянина Ізраїлю ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати незаконним затримання громадянина Ізраїлю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке відбулося 28.02.2024 о 17 год. 30 хв. на підставі протоколу затримання особи.

Негайно звільнити з-під варти громадянина Ізраїлю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в залі суду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1