ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1845/24 Справа № 206/1887/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

11 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000021 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_11 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого: - вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2009 року за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; - вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2011 року за ст. 186 ч. 2, ст. 70 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців; - вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2015 року за ст. 128, ст. 296 ч. 3, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки; - вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2022 року за ст. 296 ч. 1 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року ОСОБА_7 засуджено:

- за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2022 року, більш суворим покаранням за цим вироком ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

До набрання вироком законної ОСОБА_7 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 1 307 гривень 60 копійок процесуальних витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

09.07.2024 року від прокурора надійшло клопотання про продовження строку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, оскільки спливає термін строку продовження запобіжного заходу.

Обгрунтовуючи заявлене клопотання прокурор посилається, на тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які є нетяжким та тяжким злочинами, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі до 8 років, особу обвинуваченого, який неодноразово порушував зону домашнього арешту та пошкоджував електронний засіб контроллю- ремінець браслет трекер, тобто нехтував правилами та обов`язками, які були покладені на нього, самовільно залишав місце свого мешкання, не з`являвся до судового засідання, у зв`язку з чим був оголошений у розшук що на переконання прокурора свідчить про наявність ризику переховування від суду. До того ж, прокурор звернув увагу і на постанову ВС від 16.04.2024, в якій колегія суддів не знайшла підстав для обрання Нікітіну більш м`якого запобіжного заходу. За таких обставин прокурор вважає, за необхідне продовжити ОСОБА_7 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, оскільки інкриміновані обвинуваченому злочину, пов`язані із застосуванням насильства.

11.07.2024 від захисника ОСОБА_8 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання захисник посилається на те, що заявлені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є нічим не підтвердженими та такими, що з огляду на стадію кримінального провадження припинили своє існування. Так, захисник вказує, що тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень не є вагомою підставою для тримання особи під вартою, тобто тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , не виправдано тим, що існують ознаки суспільного інтересу, а тому факт тримання ОСОБА_7 , під вартою суперечить Конвенції про захист основоположних прав та свобод людини, практиці Європейського суду з прав людини, Конституції України та іншим законодавчим актам України. Крім того, сторона захисту вважає що в даному конкретному випадку суспільний інтерес втратив свою актуальність, навіть навпаки переважає сторону захисту. Кількість людей, що готові взяти обвинуваченого на поруки, а також їхня репутація свідчить про суспільний інтерес, що пов`язаний саме з захистом обвинуваченого від свавілля правоохоронної та судової системи.

До того ж захисник вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, а саме має постійне місце проживання, родити та малолітніх дітей на утриманні, матір майже пенсійного віку, яка частково перебувала на утриманні обвинуваченого до ув?язнення. Також, захисник зазначає, що за період утримання в установі, ОСОБА_7 одружився, а його дружина має стабільний дохід та готова утримувати останнього на період поки він працевлаштується та отримуватиме доходи, а також може внести заставу, якщо така буде визначена обвинуваченому. Крім того, захисник вказує, що обвинувачений має бажання працевлаштуватися та ТОВ «Охоронна фірми К-19», готова укласти з ним трудовий договір та забезпечити останнього місцем роботи

Вказує захисник і про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , за місцем проживання характеризується позитивно, та він будучи патріотом держави підтримує свою дружину в волонтерській та благодійній діяльності, що також в умовах воєнного стану свідчить про його високу репутацію серед суспільства, й обвинуваченому не вручалися повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, майнова шкода завдана була відшкодована потерпілому ОСОБА_12 , останній заявив, що претензій до обвинуваченого не має, а відтак захисник вважає, що на цей час є всі підстави для змінити запобіжного заходу стосвно обвинуваеного на більш м`який, не пов`язанний з триманням під вартою

Крім того, захисник зазначає, що визначений ухвалою апеляційного суду розмір застави 6000 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 18168000 гривень є надмірним та неспівмірним з урахуванням даних сімейного та майнового стану обвинуваченого ОСОБА_7 та тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується останній, суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України та вимогам ст. ст. 178, 182, 183 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини.

????Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала клопотання та просила його задовольнити й заперечувала проти задоволення клопотання адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти задоволення клопотання прокурора та підтримали клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи клопотань, колегія суддів дійшла таких висновків.

Вирішуючи питання обґрунтованості клопотань прокурора та захисника ОСОБА_8 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється за правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

У відповідності з вимогами ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 1 статті 183 КПК України, передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

З огляду на те, що апеляційною інстанцією кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на цей час не розглянуто, й вирок суду першої інстанції не набрав законної сили, у зв`язку зі скасуванням вироку апеляційного суду постановою Верховного Суду, й неможливість проведення апеляційного перегляду до закінчення строку тримання під вартою, визначеного ухвалою апеляційного від 13.06.2024, на переконання колегії суддів, є необхідність розглянути клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів, у відповідності до ст. 178 КПК України, враховує ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, які нетяжким та тяжким злочинами, суворість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, зокрема у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, особу обвинуваченого.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Разом з цим, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 не може не усвідомлювати імовірність повторного визнання його винуватим за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 289 ч. 2, ст. 146 ч. 2 КК України, до того ж, він вже раніше порушував вимоги застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та самовільно залишив місце свого мешкання, при цьому пошкодивши та знявши електронний засіб контролю, та не з`явився до судового засідання призначеного на 08.09.2021, після чого почав переховуватись від суду, в зв`язку з чим останнього було оголошено в розшук, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме переховування від суду.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, що всупереч твердженням захисника ОСОБА_8 , не є стримуючим фактором для обвинуваченого ОСОБА_7 , й суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Разом з цим, апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 178 КПК України враховує, особу обвинуваченого ОСОБА_7 його вік та стан здоров`я, а також його зв`язки з матір`ю, наявність місця реєстрації, та позитивну характеристику від сусідів, що при цьому не виключає можливість тримання під вартою обвинуваченого.

В той же час, апеляційний суд зазначає, що ці обставини існували і на момент вчинення обвинуваченим інкримінованих йому злочинів, однак не стали тими, стримуючими факторами, які б могли запобігти їх вчиненню, у зв`язку з чим відповідні доводи клопотання адвоката є неприйнятними.

Отже, на переконання апеляційного суду, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на свободі обвинувачений може переховуватися від суду, не зменшився та продовжує існувати.

Апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Отже, колегія суддів, враховуючи вищенаведене, а також те, що апеляційне провадження щодо обвинуваченого не закінчено, вважає, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, тому доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , є обгрунтованими, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Апеляційний суд звертає увагу, що кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії щодо ухилення від суду, достатньо обґрунтованого припущення та така оцінка, що стосується перспективних фактів, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, що спростовує твердження сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження ризиків, заявлених стороною обвинувачення.

До того ж, матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Отже, на думку колегії суддів, зважаючи на ступінь тяжкості та суспільну небезпеку інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не дають підстав для висновку, що більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, здатний гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого, враховуючи і усвідомлення ним можливості повторного визнання його винуватим за висунутим йому обвинуваченням та попереднє порушення запобіжного заходу.

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позбавлення волі людини не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (рішення ЄСПЛ справі Мамедова проти Росії). Тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ справах справах Ідалов проти Росії, Гарицький проти Польщі, Храїді проти Німеччини, Ілійков проти Болгарії).

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи викладене, характер інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, майнового стану обвинуваченого, а також наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та того, що попередньо застосований стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ним був порушений, а також тривалість тривалість перебування обвинуваченого під вартою, а саме майже 3 роки, колегією суддів було визначено обвинуваченому заставу, як альтернативний запобіжний захід. Разом з цим, враховуючи, що ризики., які існували на початковій стадії кримінального провадження, частково зменшилися та припинили існувати, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити раніше визначений розмір застави до 3000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевказаним ризикам, хоча і є значною, однак не буде для нього завідомо непомірною.

Керуючись ст. ст. 401, 405 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_13 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 вересня 2024 року.

Зменшити ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави до 3000 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 9084000 (дев`ять мільйонів вісімдесят чотири тисячі) гривень, яку обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, поточний рахунок отримувача: UA1086699, та надати документи, що підтверджують сплату застави прокурору.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з - під варти, у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосований запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити ОСОБА_7 та заставодавцю, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в окремому порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4