ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000650 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 4 ст. 191 КК України, на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року про арешт майна, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

в режимі відеоконференції:

власника майна ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року клопотання прокурора задоволено частково та накладений арешт на майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: - земельну ділянку із кадастровим номером :07:001:0264, площею 0,24 га;

- земельну ділянку із кадастровим номером :07:001:0269, площею 0,15 га, шляхом заборони відчуження зазначеного майна.

У іншій частині клопотання відмовлено.

Слідчий суддя, врахувавши наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 4 ст. 191 КК України, обґрунтованість розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також враховуючи можливий ризик втрати майна, за рахунок якого її може бути відшкодовано, дійшов висновку про необхідність накладення арешту на майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині, яка є співрозмірною із розміром завданої шкоди шляхом заборони відчуження зазначеного майна, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

В апеляції:

- захисник просить поновити строк на оскарження судового рішення, скасувати його та у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити.

В обґрунтування причин пропуску строку вказує, що резолютивна частина оскарженого рішення була оголошена 26.01.2024 року, а її повний текст - 29.01.2024 року. При цьому ні підозрювана ні її захисник не були присутні під час оголошення повного тексту ухвали, оскільки знаходяться у м. Запоріжжі, а відносно підозрюваної обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Повний текст сторона захисту отримала 01.02.2024 року, що підтверджується розпискою захисника.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, оскільки відсутні підстави ухвалення такого рішення.

Вказує, що прокурором не надано слідчому судді вагомих доказів обґрунтованості підозри та запропоноване стороною обвинувачення обмеження прав власності ОСОБА_5 є неспіврозмірним із розміром шкоди, нібито завданим кримінальним правопорушенням.

Зазначає, що наявність майнової шкоди, завданої інтересам держави жодним доказом не підтверджена, що з одного боку виключає в діях ОСОБА_5 склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України, а з іншого - вказує на відсутність правових підстав для стягнення таких збитків, а відповідно й накладення арешту на майно підозрюваної.

Вважає, що прокурор не мав повноважень для звернення із позовною заявою, на яку посилається у клопотанні про арешт майна. В даному кримінальному провадженні у якості потерпілого залучено Дніпропетровський науково-дослідний інститут судових експертиз, а у якості представника потерпілого допитаний начальник юридичного відділу цього Інституту, у зв`язку з чим у даному випадку наявний компетентний орган у розумінні приписів ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Звертає увагу на те, що в належний спосіб прокурором не доведені повноваження на звернення до суду із позовом, на який посилається слідча суддя в оскарженій ухвалі як на підставу для накладення арешту на майно підозрюваної, враховуючи, що розумні строки звернення до суду із таким позовом не вичерпані.

Заслухавши представника та власника майна, які кожен окремо та разом підтримали доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, просили його задовольнити, перевіривши матеріали та обговоривши доводи клопотання, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Зважаючи не те, в судовому засіданні була оголошена резолютивна частина оскарженого рішення, повний текст якого отриманий представником 29.01.2024 року, з метою доступу до правосуддя, колегія суддів вважає за необхідне клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, що оскаржується, задовольнити.

Вислухавши власника майна та її представника, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Так, зі змісту ч. 1 ст. 170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до статей 7 та 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

Так, зі змісту клопотання і доданих до нього витягу із ЄРДР слідує, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000650 27.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, 13.12.2023 року - за ч. 4 ст. 191 КК України.

З`ясовано та підтверджено матеріалами провадження, що 13.12.2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 4 ст. 191 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень була предметом ретельного дослідження слідчого судді при розгляді клопотання прокурора, у зв`язку з чим дійшов висновку про її наявність з огляду на зібрані під час досудового розслідування докази у їх сукупності.

Слід зауважити, що наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин, що їй інкримінований. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" від 28 жовтня 1994 року, "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року). Досліджені слідчим суддею матеріали достатньо дають підстави дійти висновку, що дана особа могла б скоїти інкриміновані їй злочини, тобто ймовірно є підстави допустити її причетність до їх вчинення, що і є і цьому провадженні однією із складових підстав застосування заходу забезпечення кримінального провадження - арешту майна. А тому, доводи представника щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні нею інкримінованих злочинів під час вирішення питання про арешт майна підозрюваної не є достатньо обґрунтованими. Встановлено, що 19.01.2024 року у кримінальному провадженні № 0000650 прокурором до ОСОБА_5 пред`явлений цивільний позов про стягнення на користь Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України 330 300 грн. в якості відшкодування шкоди, спричиненої інтересам держави.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). А за змістом ч. 6 ст. 170 КПК України, за вищезазначеною підставою арешт накладається лише 1) на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, 2) за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Враховуючи, клопотання про арешт майна у цьому кримінальному провадженні з підстави забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення надійшло до слідчого судді та розглянуто останнім після повідомлення особі про підозру, висновок про існування ризику втрати майна, за рахунок якого можливе відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, є реальним та обґрунтованим, а тому накладення на нього арешту є виправданим та необхідним для забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

А тому, незастосування заходів забезпечення кримінального провадження, може призвести до приховування та передачі іншим особам, власником вищезазначеного.

За наведеного, при вирішенні питання про арешт майна було досліджено усі матеріали, що мають значення для вирішення питання, враховано правову підставу для накладення арешту, а саме з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 173 КПК України, тому необхідність накладення арешту на майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 в частині, яка є співрозмірною із розміром завданої шкоди, а саме на: земельну ділянку із кадастровим номером :07:001:0264, площею 0,24 га; земельну ділянку із кадастровим номером :07:001:0269, площею 0,15 га, шляхом заборони відчуження зазначеного майна.

Посилання представника на те, що наявність майнової шкоди, завданої інтересам держави, жодним доказом не підтверджена, а в діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини обвинуваченої в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються. Ствердження представника про те, що прокурор не мав повноважень для звернення із позовною заявою, на яку посилається у клопотанні про арешт майна, не є слушними, оскільки ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» не містить заборони здійснення такого представництва на даній стадії кримінального провадження.

На підставі викладеного, з огляду на вищенаведене, оскаржене рішення постановлене відповідно до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляції не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим, апеляційні вимоги задоволенню не підлягають, а оскаржена ухвала повинна бути залишена без змін.

У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням в межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні відповідно до ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, ОСОБА_5 не позбавлена права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_5 адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000650 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 4 ст. 191 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4