Справа № 573/575/24
Провадження №1-кп/573/80/24
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2024 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 12 березня 2024 за № 0000122 по обвинуваченню

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуваючого, не особа з інвалідністю, раніше не судимого,

за ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

09 березня 2024 в післяобідній час, більш точного часу в ході і досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , не маючи дозволу від власника, вільно пройшов до території подвір`я та в подальшому до житлового будинку АДРЕСА_3 , де проживає його знайомий ОСОБА_5 .

Зайшовши до будинку ОСОБА_4 почав гукати господаря, намагаючись таким чином привернути увагу власника будинку. Розуміючи, що ніхто не виходить та не відповідає йому, впевнившись в тому, що в будинку нікого немає, останній оглянув кімнату будинку та помітив, що на столі під стіною справа наявний гаманець темно-коричневого кольору, з якого виднілись грошові кошти. Саме у цей час у ОСОБА_4 виник умисел на таємну викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, того ж дня та у той самий час, ОСОБА_4 впевнившись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, тобто діючи таємно, у період воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій у вигляді завдання матеріальної шкоди власнику майна, взяв із гаманця грошові кошти в сумі 9700 гривень, купюрами 500 гривень та 200 гривень, у невстановленій їх кількості, номери яких в ході досудового розслідування встановити не вдалось, які знаходилися в гаманці, належному ОСОБА_5 та покинув місце вчинення крадіжки з викраденим майном, чим отримав реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно- небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав та пояснив, що 09 березня 2024 року в післяобідній час, він вільно пройшов до території ломогосподарства АДРЕСА_3 , де проживає знайомий ОСОБА_5 , оскільки сусідка сказала, що він його шукає.

У дворі потерпілого не було, тоді він зайшов до будинку та почав гукати господаря. Розуміючи, що ніхто не виходить та не відповідає йому, впевнившись в тому, що в будинку нікого немає, він оглянув кімнату будинку та помітив, що на столі лежав гаманець темно-коричневого кольору, з якого виднілись гроші та вирішив їх викрасти. Впевнившись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, взяв грошові кошти в сумі 9700 гривень, купюрами 500 гривень та 200 гривень, які знаходилися в гаманці, належному ОСОБА_5 та покинув будинок з викраденими грошима, розпорядившись ними на власний розсуд, які згодом відшкодував в повному розмірі.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

Згідно із статтею 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання суд враховує, що згідно з класифікацією ст. 12 КК України вчинене останнім кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Дані про особу обвинуваченого зокрема те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, не працюючий, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, непрацююча, не особа з інвалідністю (а. с.21-25).

Суд враховує визначену пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставину, передбачену ст. 66 КК України, якою є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого злочином збитку шляхом повернення викрадених коштів.

Обставин, які б обтяжували б покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, у судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, беручи до уваги, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені вище обставини, з урахуванням особи обвинуваченого, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд дійшов висновку, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, необхідно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від призначеного покарання з іспитовим терміном.

Призначення обвинуваченому зазначеного покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Також суд враховує думку потерпілого ОСОБА_5 , який зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, оскільки останній відшкодував збитки.

Цивільний позов та судові витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України (а. с. 26-27 ).

Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 13.03.2024 накладено арешт на майно, який необхідно скасувати, оскільки необхідність у ньому відпала (а. с. 29-30).

Під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у рамках даного кримінального провадження не обирався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, суд також не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбуття покарання з випробуванням, якщо протягом 1 (одного) року він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання.

Скасувати арешт, накладений 13.03.2024 ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області на мотоцикл «ІЖ Юпітер» з боковим причепом червоного кольору без державного номерного знаку з номером рами НОМЕР_1 та номером двигуна НОМЕР_2 .

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази:

- мотоцикл «ІЖ Юпітер» з боковим причепом, червоного кольору, без д.н.з., з номером рами НОМЕР_1 та з номером двигуна НОМЕР_2 , який перебуває на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 , - повернути ОСОБА_4 , як власнику майна.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя