КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 07 травня 2024 року апеляційні скарги представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 та захисника підозрюваного ОСОБА_7 , - ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2024 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на мобільний телефон марки «Iphone» моделі «13 Pro Max» серійний номер НОМЕР_1 сірого кольору у прозорому чохлі із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» із номером телефону НОМЕР_2 ; ноутбук марки «DELL» моделі P73MFG YR:2018 сірого кольору; на планшет марки «Apple» номер моделі MHW93FD/А серійний номер НОМЕР_3 PXG чорного кольору у чорному чохлі та на грошові кошти, а саме на купюри номіналом 100 доларів США в кількості 1599 штук та номіналом 50 доларів США у кількості 2 штуки.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_5 , - адвокат ОСОБА_6 та захисник підозрюваного ОСОБА_7 , - ОСОБА_8 , кожен окремо, подали апеляційні скарги.

Зокрема, адвокат ОСОБА_6 просила ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти купюри номіналом 100 доларів США в кількості 1599 штук, номіналом 50 доларів США у кількості 2 штук, та в цій частині постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання.

Адвокат ОСОБА_8 просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в накладенні арешту на мобільний телефон марки «Iphone» моделі «13 Pro Max» серійний номер НОМЕР_1 сірого кольору у прозорому чохлі із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» із номером телефону НОМЕР_2 ; ноутбук марки «DELL» моделі P73MFG YR:2018 сірого кольору; на планшет марки «Apple» номер моделі MHW93FD/А серійний номер НОМЕР_3 PXG чорного кольору у чорному чохлі та на грошові кошти, а саме на купюри номіналом 100 доларів США в кількості 1599 штук та номіналом 50 доларів США у кількості 2 штуки.

Апелянти вважають оскаржувану ухвалу незаконною в частині накладення арешту на грошові кошти, через невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам провадження.

Стверджують, що вилучені грошові кошти належать не підозрюваному, а його сину ОСОБА_5 , відтак їх не можна вважати такими, що набуті кримінально-протиправним шляхом. Зокрема, 25 грудня 2023 року ОСОБА_5 виїжджаючи за межі України разом з родиною, передав своїм батькам ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на зберігання арештовані грошові кошти.

Окрім того, вказані арештовані грошові кошти набуто ОСОБА_5 у законний спосіб, що підтверджується долученими в суді першої інстанції доказами.

Органом досудового розслідування не доведено, що вказані грошові кошти відповідають ознакам, передбачених ст. 98 КПК України.

Адвокат ОСОБА_8 також зазначає, що ноутбук, планшет та мобільний телефон вилучено всупереч ухвалі слідчого судді.

Також, під час проведення обшуку ОСОБА_7 надав слідчому паролі доступу до техніки, вказавши де саме і які документи знаходяться, однак в порушення вимог ч. 6 ст. 236 КПК України вказану інформацію в протоколі обшуку не відображено.

07 травня 2024 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшла заява захисника підозрюваного ОСОБА_7 , - ОСОБА_8 , про відмову від поданої апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Якщо ухвала суду першої інстанції не була оскаржена іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2024 року, підлягає закриттю, у зв`язку з відмовою апелянта від апеляційної скарги за погодженням із ОСОБА_7 .

В судове засідання представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_5 , - адвокат ОСОБА_6 не з`явилася, про причини не явки суд не повідомила, хоча про час та дату судового засідання повідомлена у передбачений законом спосіб. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності адвокат ОСОБА_6 , що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України)

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 18 вересня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000939, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що ПрАТ «Кременчуцький Завод дорожніх машин» () упродовж 2022 року після повномасштабного вторгнення російської федерації до України, починаючи з 30.05.2022 продовжує протиправно здійснювати виробництво та експорт вироблених товарно-матеріальних цінностей, у вигляді: «обладнання асфальтозмішувальних та грунтозмішувальних установок, вузлів і агрегатів до них» з України до російської федерації, використовуючи для цього схему так званого перерваного транзиту, тобто здійснення умисної поставки у супереч забороні на адресу резидента держави-агресора з використанням підприємств-прокладок, метою використання яких є документальне приховання фактичного отримувача товару.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до організації протиправного механізму, в частинні здійснення контролю, оформленні первинних митних, бухгалтерських документів та безпосередньо договорів під час здійснення зовнішньоекономічної діяльності ПраТ «Кредмаш» із підприємствами, що зареєстровані в російській федерації приймають участь особи, з числа співробітників товариства, в тому числі Голова правління - директор ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1

11 січня 2024 року, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2023 року, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено речі та грошові кошти.

11 січня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

11 січня 2024 року постановою слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_11 вилучені речі та грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000939.

12 січня 2024 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, яке вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2024 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000939 про накладення арешту на майно, вилученого під час проведеного обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, наявні достатні підстави для його арешту.

Крім того, вказане майно у даному кримінальному провадженні постановою слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_11 від 11 січня 2024 року визнано речовими доказами, відтак є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказане майно, у тому числі і на грошові кошти, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Твердження апелянта, що вилучені грошові кошти належать не підозрюваному, а його сину ОСОБА_5 , які набуто у законний спосіб, підлягають перевірці органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування, з урахуванням обставин кримінального провадження.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 з урахуванням викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 , - ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2024 року,- закрити, у зв`язку з відмовою захисника ОСОБА_8 від апеляційної скарги за погодженням із підозрюваним ОСОБА_7 .

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 761/2010/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_15

Справа № 11сс/82/2155/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК