10.04.2024
Справа № 331/2046/24
Провадження № 1-кс/331/693/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року місто Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , погоджене із прокурором який здійснює процесуальне керівництво ОСОБА_4 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000552, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.04.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим із прокурором який здійснює процесуальне керівництво, про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000552, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.04.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено наступне.

Слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000552, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.04.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

20.03.2024 слідчим слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області за погодженням із процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури у кримінальному провадженні №0001555 від 18.09.2023 складено, та відповідно до вимог ст.ст. 111, 135, 276-278 КПК України, 22.03.2024 повідомлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, уродженця с. Ботієве, Приазовський район, Запорізької області, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який не є особою щодо якої, згідно ст. 480 КПК України передбачений особливий порядок кримінального провадження, раніше не судимий, про те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф володимир путін та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст.2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (ХХV) від 21.12.1965 №2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів ЗС рф на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України затверджених Верховною радою України, зокрема Указом Президента України від 05 лютого 2024 року №49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 3564-ІХ від 06.02.2024, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб до 13 травня 2024 року.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаних наказів військово-політичного керівництва рф, військовослужбовці зс рф, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі і АДРЕСА_1 , яке було захоплено 25.02.2022.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон №1207-VII), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (в редакції від 20.12.2023), територія Мелітопольської міської територіальної громади, Мелітопольського району Запорізької області є такою що перебуває у тимчасовій окупації з 25.02.2022.

Після остаточної військової окупації території Мелітопольського району Запорізької області, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захоплених військових шляхом територіях Мелітопольського району Запорізької області, представники збройних формувань рф, діючи за підтримки місцевих колаборантів, окупаційної адміністрації та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення із числа діючих та колишніх співробітників правоохоронних органів України, не пізніше квітня 2022 року створили на тимчасово окупованій території Запорізької області незаконний правоохоронний орган Головне управління МВС в Запорізькій області» мовою оригіналу: «Главное управления МВД в Запорожской области» (в подальшому не пізніше лютого 2023 року було змінено назву на Управління Міністерства внутрішніх справ російської федерації «Мелітопольське» мовою оригіналу «Управление Министерства внутренних дел Российской Федерации «Мелитопольское»), на захопленій матеріально-технічній базі Мелітопольського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, наділивши його всіма необхідними владними повноваженнями, необхідними для здійснення поліцейського контролю місцевого населення.

Відповідно до статті 2 ЗУ «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів належать - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Так, не пізніше червня 2023 року (точні дата та час органом досудового розслідуванням не встановлені) громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи у м. Мелітополь, Запорізької області, яке з 25.02.2022 та станом на день підписання повідомлення про підозру є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючі відповідні навички та досвід роботи у правоохоронному органі, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора, та добровільно зайняв посаду «чергового відділу Державної інспекції безпеки дорожнього руху Управління міністерства внутрішніх справ росії «Мелітопольське» (мовою оригіналу: «инспектор отдела Государственной инспекции безопасности дорожного движения Управления министерства внутренних дел России «Мелитопольское») у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Запорізької області, а саме «Управління Міністерства внутрішніх справ російської федерації «Мелітопольське» мовою оригіналу «Управление Министерства внутренних дел Российской Федерации «Мелитопольское», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Після цього, громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Мелітополь, Запорізької області, діючи умисно, із власних корисливих мотивів, маючі відповідні навички та досвід роботи у правоохоронному органі та виконуючи свої функціональні обов`язки в інтересах окупаційної влади, добровільно займаючи посаду «чергового відділу Державної інспекції безпеки дорожнього руху Управління міністерства внутрішніх справ росії «Мелітопольське» (мовою оригіналу: «инспектор отдела Государственной инспекции безопасности дорожного движения Управления министерства внутренних дел России «Мелитопольское») здійснював в межах своїх службових повноважень прийом дзвінків від місцевого населення та фіксував інформацію про вчинення діянь на підпорядкованій йому території, тим самим вчиняв протиправні дії в інтересах окупаційної влади, пов`язані з охороною прав, правопорядку, що здійснюються від імені та за стандартами держави-агресора на тимчасово окупованій території міста Мелітополь Запорізької області, реалізація яких в свою чергу забезпечує становлення та зміцнення окупаційної влади рф шляхом функціонування незаконно створеного окупаційного правоохоронного органу рф на окупованій території України.

За викладених вище обставин, громадянин України ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, тобто добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

22.03.2024 слідчим направлено постанову до Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях, та відповідно до доручення від 10.01.200969 для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі призначено захисника адвоката ОСОБА_6 , якому 22.03.2024 вручено копію повідомлення про підозру ОСОБА_7 за ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Враховуючи перебування ОСОБА_5 на тимчасово окупованій території Запорізької області, а саме у м. Мелітополь Запорізької області, відсутності поштового зв`язку на вказаній території, з метою виклику ОСОБА_5 до слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Запорізькій області, для вручення оригіналу повідомлення про підозру, а також його допиту в якості підозрюваного та проведення інших слідчих (розшукових) дій, у газеті «Урядовий кур`єр» у розділі «Оголошення» у номері 60 ( НОМЕР_1 ) від 22 березня 2024 року було опубліковано повістки про виклик ОСОБА_5 до слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Запорізькій області на 26 березня 2024 року, 27 березня 2024 року, 28 березня 2024 року, у цьому ж номері газети «Урядовий кур`єр» у розділі «Оголошення» було опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Також, з метою виклику ОСОБА_5 для участі у слідчих діях, 22 березня 2024 року на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора було розміщено текст повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, та опубліковано повістки про виклик ОСОБА_5 до слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Запорізькій області на 26 березня 2024 року, 27 березня 2024 року, 28 березня 2024 року.

Проте, дотепер ОСОБА_5 не з`явився за викликом та жодним чином не повідомив про причини неявки, у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що підозрюваний переховується від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

На даний час підозрюваний ОСОБА_5 згідно отриманої інформації переховується від органів слідства та суду та перебуває на окупованій території м. Мелітополь Запорізької області.

01.04.2024 прокурором матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001555 від 18.09.2023 відносно підозрюваного ОСОБА_5 виділені в окреме кримінальне провадження №0000552 від 01.04.2024.

01.04.2024 постановою слідчого підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у державний та міжнародний розшук, проведення якого доручено оперативним співробітникам Мелітопольського РВ УСБУ в Запорізькій області.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 особливо тяжкого злочину, підтверджується зібраними з дотриманням вимог КПК України доказами, а саме:

Повідомленням оперативного підрозділу про виявлення кримінального правопорушення від 13.03.2022;

Допитами в якості свідків із числа місцевих жителів, котрі вказали, що неодноразово особисто бачили як ОСОБА_5 здійснював в межах своїх службових повноважень прийом дзвінків від місцевого населення та фіксував інформацію про вчинення діянь на підпорядкованій йому території, тим самим вчиняв протиправні дії в інтересах окупаційної влади, пов`язані з охороною прав, правопорядку, що здійснюються від імені та за стандартами держави-агресора на тимчасово окупованій території міста Мелітополь Запорізької області, реалізація яких в свою чергу забезпечує становлення та зміцнення окупаційної влади рф шляхом функціонування незаконно створеного окупаційного правоохоронного органу рф на окупованій території України;

Протоколами пред`явлення особи для впізнання за участю свідків, які в ході допиту давали свідчення стосовно протиправної діяльності ОСОБА_5 на тимчасово окупованій території м. Мелітополь Запорізької області, які серед пред`явлених їм фотознімків впізнали ОСОБА_5 ;

Іншими зібраними відповідно до КПК України доказами.

Таким чином, встановлено наявність достатніх доказів для обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у протиправних діях, а саме добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Так, згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Таким чином, з урахуванням санкції ч. 7 ст. 111-1 КК України, орган досудового розслідування відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 170 КПК України повинен вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні з метою його конфіскації.

Відтак, санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України, за якою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру, передбачена можливість додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Під час досудового розслідування встановлено, що у підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявне наступне майно:

об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 245, Загальна площа (кв.м): 109.7, житлова площа (кв.м): 58.1, Опис: А-1 житловий будинок, Б-1 котельня, В-1 літня кухня, Г-1 гараж, Д-1 сарай, Е-1 сарай, Ж-1 сарай, Пг льох, т/д вбиральня/душова, №1,2 огорожа, №3 водогін, яка на праві спільної часткової власності належить

ОСОБА_5 у розмірі частки 1/5, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується відповідними інформаційними довідками.

Виходячи з того, що ОСОБА_5 достовірно відомо про те, що він має статус підозрюваної особи, у вчинені особливо тяжкого злочину, тому на теперішній час з метою уникнення від кримінальної відповідальності переховується від органів досудового розслідування та суду на тимчасово окупованій території м. Мелітополь Запорізької області, а також ОСОБА_5 має сталі зв`язки із представниками окупаційної влади держави-агресора російської федерації, наразі в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що наявні ризики відчуження, перереєстрації наведеного вище переліку майна ОСОБА_5 , з метою унеможливлення застосування до нього заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та подальшої його конфіскації, шляхом встановлення заборони на користування, розпорядження та відчуження вказаним вище майном, орган досудового розслідування вважає за доцільне, здійснити розгляд цього клопотання без повідомлення про це підозрюваної та сторону захисту, з метою запобігання настанню негативних наслідків для кримінального провадження.

У цей час незастосування заборони або обмеження в користуванні, розпорядженні наведеним вище майном підозрюваного може призвести до: їх перереєстрації на інших фізичних або юридичних осіб, а отже неможливості забезпечити їх спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання, тобто спричинення істотної шкоди інтересам держави.

Враховуючи цей факт, керуючись ч. 2 ст. 172 КПК України «клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна», прошу провести розгляд клопотання без виклику підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника.

Слідчий у судове засідання не з`явився, повідомлялась належним чином, причини неявки не відомі.

Слідчий суддя вивчивши матеріали справи, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності володільця майна та слідчого.

Вивчивши матеріали справи слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Так, згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частина 3 ст. 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, за змістом вказаних положень закону арешт може бути накладено слідчим суддею на майно, яке є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

При вирішенні питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя, відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України, враховує: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При дослідженні матеріалів, доданих до клопотання, слідчий суддя доходить висновку, що стороною кримінального провадження, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, доведено наявність правових підстав для накладення арешту на майно, через що клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявне наступне майно:

-об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 245, Загальна площа (кв.м): 109.7, житлова площа (кв.м): 58.1, Опис: А-1 житловий будинок, Б-1 котельня, В-1 літня кухня, Г-1 гараж, Д-1 сарай, Е-1 сарай, Ж-1 сарай, Пг льох, т/д вбиральня/душова, №1,2 огорожа, №3 водогін, яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5 у розмірі частки 1/5, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується відповідними інформаційними довідками.

Виконання ухвали доручити співробітникам УСБУ в Запорізькій області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1