ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3169/23 Номер провадження 11-кп/814/1322/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 13 лютого 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» про заміну на підставі ст.82 КК України невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у вигляді обмеження волі засудженому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимому, засудженому в цьому провадженні

29 січня 2015 року Черкаським районним судом Черкаської області за п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ст.71 КК України на 14 років 4 місяці позбавлення волі.

Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_8 не став на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 13 лютого 2024 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання установи виконання покарань про заміну ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у вигляді обмеження волі на підставі ст.82 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що засуджений став на шлях виправлення, так як за час відбування покарання позитивно характеризується, багато разів заохочувався, працевлаштований токарем, дотримується зразкової поведінки й сумлінного ставлення до праці, не порушує умови відбування покарання, отримує заробітну плату, з якої здійснюється відшкодування шкоди потерпілим, має намір її компенсувати, визнає винуватість та щиро розкаюється у вчинених злочинах, і в поданні установи виконання покарань зазначено про можливість застосування до нього положень ст.82 КК України.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

Частинами 1 та 4 ст.82 КК України передбачено, що особам, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Виходячи з положень ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

У п.п.1, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" зазначено, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. При вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом приписів ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Становлення ж особи на шлях виправлення являє собою прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про таке ставлення повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування в установі виконання покарань.

При цьому, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 29 січня 2015 року Черкаським районним судом Черкаської області ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ст.71 КК України на 14 років 4 місяці позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_8 разом із іншими двома засудженими в солідарному порядку на користь потерпілої ОСОБА_9 21 526 гривень майнової шкоди та 300 000 гривень моральної шкоди.

11 березня 2016 року Ленінським районним судом м. Полтава зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 06 лютого 2014 року до 07 квітня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (т.1 а.о.с.55-57).

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено те, що він 15 вересня 2010 року приблизно о 23 годині в с. Тубільці Черкаського р-ну Черкаської обл. разом зі співучасниками, діючи за попередньою змовою між собою групою осіб, із застосуванням насильства умисно відкрито викрали майно ОСОБА_10 на загальну суму 3 664 гривні.

Затим 02 лютого 2014 року приблизно о 22 годині ОСОБА_8 у населених пунктах Черкаського р-ну Черкаської обл., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом зі співучасниками, діючи за попередньою змовою між собою групою осіб, з метою вбивства, в ході конфлікту умисно нанесли ОСОБА_11 ножем, металевою плішнею, руками й ногами численні удари в голову й тулуб, заподіявши ОСОБА_11 низку тілесних ушкоджень, у тому числі черепно-мозкову травму, яка супроводжувалась кровотечею та потраплянням крові у дихальні шляхи, від чого настала смерть ОСОБА_11 (т.1 а.о.с.30-37).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_8 визначено з 06 лютого 2014 року, кінець строку покарання 07 квітня 2027 року (з урахуванням зарахованого строку попереднього ув`язнення).

Тобто є наявними передумови (формалізовані підстави, що пов`язуються із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.82 КК України щодо ОСОБА_8 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак для застосування положень ст.82 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений став на шлях виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі знаходиться з 06 лютого 2014 року, під час перебування в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» притягувався до дисциплінарної відповідальності із застосуванням до нього догани, яка наразі погашена, заохочень не мав, характеризувався посередньо, до суспільно-корисної праці не залучався, на заходи виховного характеру реагував не завжди належним чином, винуватість у вчинених злочинах визнавав частково.

Із 22 травня 2015 року засуджений відбуває покарання в ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)», де притягувався до дисциплінарної відповідальності із накладенням на нього стягнення у вигляді догани, яке наразі знято, 04 квітня 2022 року в категоричній формі відмовився від чергування відповідно до встановленого графіка, за що з ним проводилась бесіда профілактичного характеру, отримував 30 заохочень у вигляді подяк і зняття раніше накладеного стягнення, характеризувався як позитивно, так і задовільно, працевлаштований, до праці ставиться сумлінно, бере участь у виховних заходах, не компенсував у повному обсязі заподіяну злочинами шкоду, має виконавчі провадження на загальну суму 355 905 гривень 26 копійок, із яких утримано із засудженого 2 564 гривні 17 копійок, у тому числі за заявою 2 131 гривню 08 копійок, у той час як ОСОБА_8 загалом за час відбування покарання отримував заробітну плату в сумі 17 318 гривень 36 копійок, винуватість у вчинених злочинах визнав частково, що підтверджується даними характеристик ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» від 20 квітня 2015 року, ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» від 17 лютого 2020 року, 01 липня 2022 року, 02 жовтня та 16 листопада 2023 року, 07 лютого 2024 року з додатками, матеріалів про працевлаштування, заохочення, стягнення й оголошення бесіди щодо засудженого, судових рішень за результатами розгляду кримінального провадження трьома судовими інстанціями (т.1 а.о.с.30-36, 43-49, 59-62, 121, 203, т.2 а.о.с.17, 29, 58-68, а.с.п.3-13, 54-65, 68, 70-74).

При цьому, за рішеннями комісії виправної колонії №4 від 17 лютого 2020 року, №14 від 01 липня 2022 року, №19 від 02 жовтня 2023 року через відсутність систематичного процесу виправлення засудженого було неодноразово відмовлено в поданні матеріалів про застосування щодо останнього положень ст.ст.100, 101, 82, 81 КК України (т.1 а.о.с.201, т.2 а.о.с.27, 56).

Окрім того, місцевий суд обґрунтовано врахував те, що ОСОБА_8 засуджений, зокрема, за вчинення особливо тяжкого злочину з невідворотними наслідками у вигляді смерті людини, вчиненого в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що в поведінці ОСОБА_8 спостерігаються позитивні тенденції, однак вона була нестабільною та не характеризувалась своєю сумлінністю, позитивністю протягом усього строку відбування покарання, засуджений, хоча й був працевлаштований і отримував заробітну плату, але з урахуванням її отриманого розміру не вживав достатніх та належних заходів для компенсування шкоди потерпілій стороні, не надав належний критичний осуд своїй злочинній поведінці та є відсутніми підстави для висновку про таке систематичне здійснення процесу виправлення ОСОБА_8 , що міг би ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання, в тому числі у вигляді обмеження волі.

Колегія суддів зауважує, що в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк відбування покарання. При цьому, застосовані до ОСОБА_8 стягнення за порушення встановленого порядку відбування покарання хоча й зняті, погашені, однак свідчать про його схильність до свідомого порушення встановлених КВК України заборон шляхом ігнорування попередньо накладеного стягнення і те, що він після вчинення злочинів допустив протиправну поведінку й у місцях позбавлення волі.

Окрім того, засуджений раніше звільнявся від відбування заходу примусу у вигляді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку на підставі ст.75 КК України за вчинення насильницького злочину, проте це не призвело до позитивних змін у особі ОСОБА_8 та свідчить про недієвість застосування до нього заходів виконання покарання не в умовах позбавлення волі.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави для висновку про те, що засуджений став на шлях виправлення і таке становлення підтверджувало би доцільність і необхідність застосування до нього положень ст.82 КК України шляхом обрання йому заходу примусу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Так, доцільність і необхідність заміни невідбутої частини покарання викликана тим, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути необхідним, і подальше його виправлення можливе в умовах відбування більш м`якого виду покарання, чого не встановлено в цьому провадженні. У даному випадку хоча відбутий ОСОБА_8 строк покарання узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.82 КК України щодо засудженого є невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні подання про заміну ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 13 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4