Провадження № 1-кс/686/3899/24
02 травня 2024 року м. Хмельницький
На цей час долю вищевказаних речових доказів не вирішено.
Заступник начальника СВ Хмельницького РУП ГУНП просить вирішити долю цих речових доказів шляхом їх знищення.
Дослідивши подане клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність його повернення особі, яка його подала.
Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Згідно із до ч. 1ст. 171 КК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Частиною 3 ст. 174 КПК України визначено, що прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації..
Отже, вирішення питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні, яке закрите, здійснюється за правилами ст..171-174 КПК України судом на підставі відповідного клопотання уповноваженого суб`єкта з урахуванням обмежень, викликаних закінченням досудового розслідування у кримінальному провадженні.
Отже, уповноважена на здійснення досудового розслідування особа у такому кримінальному провадженні внаслідок його закриття не може звертатися із таким клопотанням.
Разом із цим, КПК України визначено, що прокурор - особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень.
Згідно із висновками Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 554/2506/22 від 15 квітня 2024 року, суд виснував, що чинний кримінальний процесуальний закон розрізняє поняття «суд» та «слідчий суддя», визначаючи стадії кримінального провадження (досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність) здійснення ними своїх повноважень та належним чином розмежовуючи їх. Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Пунктом 29 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 №1104, визначено, що речові докази у вигляді предметів чи товарів, що належать до вилучених з обігу на підставі відповідного рішення слідчого судді, суду передаються для їх технологічної переробки або знищуються.
Відповідно до Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду (у новій редакції), затвердженої наказом від 27.08.2010 N 51/401/649/471/23/125, до вилучених з обігу належать:
- предмети, придбання і використання яких здійснюється за особливими дозволами і вичерпний перелік яких визначений законодавством України;
- предмети, виготовлення, придбання, зберігання, збут і розповсюдження яких забороняється законодавством;
Тобто, у випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання подане в порядку ч. 9 ст. 100 КПК про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею.
Водночас із цим клопотанням, адресованим слідчому судді, а не суду звернувся заступник начальника СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 , відомості щодо повноважності якого для звернення із таким клопотанням та обґрунтування підстав звернення як належного суб`єкта у кримінальному провадженні, досудове розслідування у якому закінчене, відсутні.
Разом із цим, вимога клопотання щодо надання дозволу уповноваженій комісії дозволу на знищення речових доказів не є належною , оскільки указане питання нормативно врегульоване зазначеною інструкцією а повноваженням суду є вирішення долі речових доказів, а не надання дозволу комісії, діяльність якої передбачена локальними нормативними документами правоохоронного органу.
З огляду на викладене, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити стороні обвинувачення право на звернення із клопотанням про вирішення долі речових доказів до суду, а не до слідчого судді із документальним підтвердженням процесуального зв`язку із кримінальним провадженням після його закінчення та статусу відповідного суб`єкта відповідно до КПК України, що свідчить про існування права на звернення із таким клопотанням.
За таких обставин, клопотання підлягає поверненню ініціатору як подане неналежним суб`єктом звернення із роз`ясненням, що повноваженнями на вирішення клопотання про надання дозволу на знищення речових доказів у кримінальному провадженні по суті наділений суд.
Керуючись ст.ст.171-173 КПК України, слідчий суддя
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя