Провадження №1-кс/369/2087/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

за участю захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання начальника відділення СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001470 від 17.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання начальника відділення СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001470 від 17.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що У провадженні СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001470 від 17.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , маючи прямий умисел направлений на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та подальший незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи при цьому що PVP є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, у невстановлений досудовим розслідуванням час незаконно придбав з метою подальшого збуту у невстановленої досудовим розслідуванням особи у невстановленому досудовим розслідуванням місці вказану особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, яку незаконно зберігав за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 з метою незаконного збуту до 17.06.2024 року.

У подальшому, 17.06.2024 у період часу з 16 год. 52 хв. до 19 год. 46 хв., на підставі ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області, працівниками поліції було проведено обшук за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого було виявлено та вилучено вилучено 8 (вісім) прозорих зіп-пакетів із нашаруваннями речовини невідомого походження; 2 (два) прозорі зіп-пакети із порошкоподібною речовиною білого кольору; 3 (три) прозорих зіп-пакети із кристалічною речовиною білого кольору, з яких було здійснено відбір речовини для проведення експертизи; 1 (один) прозорий зіп-пакет із білою порошкоподібною речовиною, з якого було здійснено відбір речовини для проведення експертизи; пакет білого кольору в середині якого знаходиться біла кристалічна речовина, з якого було здійснено відбір речовини для проведення експертизи.

Відповідно до висновку експерта, у наданих на дослідження речовинах виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP вагою 0,755 г.

Загальна маса PVP в речовині становить 0,755 г.

PVP, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» «Список № 2 Психотропні речовини, обіг яких обмежено» в «Таблиці І», є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

У вчиненні вказаного злочину підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець смт. Ворзель, Бучанського району, Київської області, із середньою освітою, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Причетність підозрюваного ОСОБА_5 до вчинення даного злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом обшуку від 17.06.2024, протоколом затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України, висновками судових експертиз матеріалів, речовин та виробів та іншими матеріалами у сукупності.

Так, 18.06.2024 року у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, слідчим за погодженням з прокурором, ОСОБА_5 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

ОСОБА_5 підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України за ступенем тяжкості є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти.

У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування у розумні строки, виникла необхідність у застосуванні щодо підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим ризикам, передбаченим п. п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та які вказують що підозрюваний може:

- переховатись від органу досудового розслідування та/або суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- вчинення інші кримінальні правопорушення;

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Зокрема, ризик переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що підозрюваний, усвідомлюючи можливість реального покарання за злочин у вчиненні якого підозрюється, санкція статті якого, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років з конфіскацією майна, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого, прокурора та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Оцінюючи ризик переховування підозрюваного з позиції практики Європейського суду із захисту прав людини, зазначає, що підозрюваний усвідомлюючи можливість реального покарання за вчинення кримінальних правопорушень, яке за ступенем тяжкості є тяжким злочином, та покарання за якій становить від 3 до 7 років позбавлення волі, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого, прокурора та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

При цьому, підозрюваний немає на утриманні дітей або батьків похилого віку, не одружений та законного джерела доходів, тобто у нього відсутні фактори, які б втримали його від зміни місця проживання.

Вказане також підтверджує реальність ризику, що ОСОБА_5 , з метою уникнення покарання буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Враховуючи ці обставини і тяжкість вчиненого ним злочину, існує реальний ризик переховування підозрюваної з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким підозрюваний ОСОБА_5 може впливати на свідків, у кримінальному провадженні, зазначає, що на даний час з останніми проведені не всі необхідні слідчі дії у даному кримінальному провадженні, вони ще не допитані судом безпосередньо, а з урахуванням обставин вчинення злочину, він зможе впливати на них з метою зміни ними своїх показань або неявки в подальшому у судові засідання.

Щодо наявного ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний момент органом досудового розслідування не встановлено місцезнаходження всіх речових доказів, розслідування триває, а тому є всі підстави вважати, що перебуваючи не під вартою останній зможе переховувати вказані речі.

На підставі вищевикладеного, слідча просила застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив суд задовольнити його.

У судовому засіданні захисник та підозрюваний проти вимог клопотання заперечували, просили суд відмовити в задоволенні клопотання та обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що у провадженні СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001470 від 17.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Як вбачається з поданого клопотання, у вчиненні вказаного злочину підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець смт. Ворзель, Бучанського району, Київської області, із середньою освітою, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

18.06.2024 року у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, слідчим за погодженням з прокурором, ОСОБА_5 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Причетність підозрюваного ОСОБА_5 до вчинення даного злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до клопотання.

Так, частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, встановив, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».

Конституція України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Досліджуючи матеріали клопотання відносно підозрюваного ОСОБА_5 , суддя вважає, що клопотання не містить переконливого обґрунтування про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Разом з цим, доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості переховування підозрюваної від органів досудового слідства та суду, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Долучені до клопотання докази, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази, надавши оцінку встановленим фактам щодо особи підозрюваного, наявність ризиків у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що запобіжний захід на застосуванні якого наполягає сторона обвинувачення не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри, може забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 107, 176, 177, 178, 179, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця смт. Ворзель, Бучанського району, Київської області, із середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строків досудового розслідування, а саме до 15 серпня 2024 року, включно.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати підозрюваного:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього;

- не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора чи суду з місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 ;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього, про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими, підозрюваними у даному кримінальному провадженні.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Строк дії ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та покладення обов`язків відповідно до ч. 5 ст. 194 КК України визначити строком до 15 серпня 2024 року, включно в межах строків досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена до Київського Апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду проголошено 24 червня 2024 року об 10:00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_7