Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

11 липня 2024 року м. Рівне

Справа № 569/8305/24

Провадження № 11-сс/4815/190/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

слідчого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2024 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000049 від 22.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Рівненській області ОСОБА_6 та накладено арешт на купюри, зовні схожі на долари США, номіналом по 100 доларів США 200 купюр в розмірі 20000 доларів США з позбавленням будь-яких осіб, які мають відношення до вказаного майна, можливості відчужити, розпоряджатися та користуватися ним.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом при розгляді клопотання про арешт майна не було підтверджено можливості використання майна, як доказу у кримінальному провадженні та не вмотивовано розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження. Вважає, що слідчим суддею також не було доведено ймовірності приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майно, адже воно не є предметом вчинення злочину, а є об`єктом вчиненої провокації.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на купюри, зовні схожі на долари США, номіналом по 100 доларів США 200 купюр в розмірі 20000 доларів США.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти її задоволення, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту та перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що групою слідчих слідчого управління ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000049, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.04.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Згідно клопотання, 17 травня 2024 року в ході затримання ОСОБА_8 в порядку ст.208 КПК України було виявлено та вилучено: купюри зовні схожі на долари США номіналом по 100 доларів США 200 купюр в розмірі 20000 доларів США.

Вказані матеріальні об`єкти, вилучені в ході обшуку, визнані речовими доказами у порядку ст.98 КПК України постановою від 18.05.2024 року і мають доказове значення у кримінальному провадженні, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вони є доказами злочину щодо якого триває досудове розслідування у даному кримінальному провадженні.

Під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність його задоволення, оскільки не застосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна, у зв`язку з чим можуть настати наслідки, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судді місцевого суду з огляду на наступне.

Так, клопотання про накладення арешту на майно мотивовано тим, що грошові кошти були знаряддям та предметом вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення..

На думку апеляційного суду, матеріалами клопотання та доводами прокурора підтверджено, що в даному випадку мають місце відповідні ризики щодо майна, а саме можливість його приховування, пошкодження, знищення, відчуження, доведено необхідність виконання завдання арешту майна, а саме запобігання можливості таких ризиків.

Крім того, арешт майна у даному кримінальному провадженню є необхідним для забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин кримінального провадження, тобто для забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення арешту на грошові кошти слідчий суддя дотримався вимог, передбачених ст.172, 173 КПК України, належним чином дослідив додані до клопотання матеріали кримінального провадження та врахував правову підставу для їх арешту та інші обставини провадження, а тому посилання захисника в апеляційній скарзі з цього приводу є необґрунтованими.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження прав завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає, оскільки обставини в кримінальному провадженні вимагають вжиття саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Крім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України. У випадку визнання судом його винним, останньому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Під час апеляційного розгляду захисником не було надано суду доказів, що грошові кошти, на які накладено арешт, набуті ОСОБА_8 законним шляхом, тому законність їх надходження має бути перевіреним під час досудового розслідування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.132,170,173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слід зауважити, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Проте апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст.219 КПК України. При цьому ОСОБА_8 не позбавлений права надати слідчому додаткові докази на підтвердження зазначених в апеляційній скарзі обставин чи звернутися до слідчого судді у порядку ст.174 КПК України із заявою про зняття арешту на майно.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження, заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, зі з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2024 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000049 від 22.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3