Номер провадження № 1-кп/756/847/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуюч ого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 05.07.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002445, у відношенні:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Маріуполь Донецької області, громадянина України, українця, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 07.09.2020 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, звільненого 15.06.2023 року по відбуттю строку покарання;

- 17.08.2023 року Солом`янським районним судом м. Києва за ст.395 КК України до покарання арешту строком на 3 місяці;

- 29.11.2023 року Солом`янським районним судом м. Києва, змінений Київським апеляційним судом ухвалою від 20.03.2024, за ч.4 ст.185, ч.4 ст.70 КК України - до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років;

-26.04.2024 Подільським районним судом м.Києва за ч.4 ст.186, ч.4 ст.70 КК України - до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 04.07.2023, приблизно о 21 год. 33 хв., перебуваючи в приміщені магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану та реалізуючи його, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає та діє він таємно, підійшов до вітрин з товаром звідки взяв, належні ТОВ «ФОРА» товари, а саме: горілку марки «Хлібний Дар Класична», об`ємом 1 літр, вартістю 223 грн. 20 коп. (без урахування ПДВ), ковбасу марки «Премія Українська с/к в/с в/у ДСТВУ», вартістю 249 грн. 88 коп. (без урахування ПДВ), на загальну суму 473 грн. 10 коп. (без урахування ПДВ),

Продовжуючи реалізовувати свій умисел, ОСОБА_7 , тримаючи при собі викрадений товар, направився до виходу із вказаного магазину, однак свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки пройшовши лінію кас, був затриманий охоронцем вказаного магазину.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення в разі доведення його до кінця, ОСОБА_7 міг спричинити ТОВ «ФОРА» майнову шкоду на загальну суму 473 грн. 10 коп. (без урахування ПДВ).

Отже, ОСОБА_7 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, а саме закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердив обставини, а саме, що 04.07.2023 прийшов в приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою АДРЕСА_3 , де з полиць взяв ковбасу та горілку, пішов на вихід, але його зупинила охорона магазину, після чого він вказаний товар повернув. У вчиненому кається, просить суворо не карати.

Прокурор у судовому засіданні вважав, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкримінований ОСОБА_7 злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, 4 ст. 185 КК України, вчинено останнім, кваліфікацію органом досудового розслідування здійснено правильно, яку доведено в судовому засіданні наданими суду доказами, а тому просить суд визнати ОСОБА_7 винуватим за пред`явленим обвинуваченням та призначити покарання за ч.2 ст.15, за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням вимог ст. 70 ч.1,4 КК України, за сукупністю злочинів.

Представник потерпілого подав заяву про можливість розгляду кримінального провадження за його відсутності.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_7 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, а саме закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття. При цьому судом не було встановлено обставин, які би обтяжували покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України.

Суд також ураховує надані показання обвинуваченим, які ніким не ставились під сумів, що у вчиненому злочині кається.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочинів, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до категорій тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, їх вид та суспільну небезпечність. Наслідки вчинення злочинів, зокрема, відсутність у потерпілих претензій матеріального характеру до обвинуваченої, які не заявляли цивільний позов. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особистість обвинуваченої, яка винуватість у вчиненні злочинів визнала, раніше не судима, неофіційно, але працює.

При дослідженні особистості обвинуваченого, відповідно до положень ст. 50 КК України, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто при призначенні покарання у виді позбавлення волі, а отже підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 75 КК України, тобто зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням - судом не встановлено як і підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69, 69-1 КК України.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_7 раніше був засуджений вироком Подільського районного суду міста Києва від 26.04.2024 за ч.4 ст. 186, ч.4 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. Як убачається з наведеного вироку, злочин за цим вироком ОСОБА_7 учинив до постановлення вироку Подільським районним судом міста Києва від 26.04.2024, а отже покарання слід призначити в порядку ч. 1, 4 ст. 70 КК України, а саме шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого, остаточно призначивши покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Таким чином, оскільки ОСОБА_7 вже відбуває з 15.08.2023 покарання за вироком Подільського районного суду міста Києва від 26.04.2024, відповідно до речення другого ч. 4 ст. 70 КК України, слід зарахувати відбуте ОСОБА_7 покарання за вказаним вироком, у якості відбутого покарання за новим вироком, а саме з 15.08.2023 і до дня набуття новим вироком законної сили.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення волі хоча і є винятковим, але застосовується щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та щодо останнього набув законної сили вирок Подільського районного суду міста Києва від 26.04.2024, за яким ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі. Указані обставини свідчать, що наразі підстави для обрання запобіжного заходу обвинуваченому до набуття вироком законної сили - відсутні.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Процесуальні витрати в провадженні відсутні.

Речові докази відповідно до ст.100 КПК України, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Подільського районного суду міста Києва від 26.04.2024 у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання в виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, відбуте покарання за вироком Подільського районного суду міста Києва від 26.04.2024, а саме відбуте покарання з 15.08.2023 і до дня набуття цим вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набуття вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набуття вироком законної сили - не обирати.

Речові докази: горілка марки «Хлібний Дар Класична», об`ємом 1 літр, ковбаса марки «Премія Українська с/к в/с в/у ДСТВУ», вагою 0,368 кг., які передано на відповідальне зберігання ТОВ «ФОРА» - залишити в володінні останнього.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1