Справа № 624/383/23
провадження № 1-кп/624/16/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року Кегичівський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кегичівка, Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новолуганське, Артемівського району, Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого 30.11.2022 Кегичівським районним судом Харківської області за ч 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- обвинувачення: прокурора Кегичівського відділу Красноградської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4

- захисту: обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 06.02.2020 по справі № 624/28/20 розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Судовим наказом Кегичівського районного суду Харківської області від 29.05.2020 з ОСОБА_3 було стягнуто на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 26.05.2020 і до досягнення дитини повноліття.

На підставі цього судового наказу Кегичівським відділом державної виконавчої служби у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), відкрито виконавче провадження № 62283127 від 09.06.2020 про примусове стягнення з ОСОБА_3 аліментних платежів на утримання неповнолітньої дитини.

Вироком Кегичівського районного суду від 30.11.2022 ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

За вищезазначеним вироком ОСОБА_3 визнаний винним у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду - наказом Кегичівського районного суду Харківської області від 29.05.2020, коштів (аліментів) на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період часу починаючи з 26.05.2020 по липень 2022 року, із заборгованістю у розмірі 41506,46 гривень.

Не зважаючи на зазначене, ОСОБА_3 продовжував ухилятись від сплати аліментів.

Так, ОСОБА_3 не маючи наміру працювати задля заробітку коштів на утримання своєї неповнолітньої дитини, тобто маючи прямий злочинний умисел на злісне ухилення від сплати аліментів встановлених судовим наказом, в період з липня 2022 року по квітень 2023 року не здійснював виплати щомісячних аліментних платежів, внаслідок чого виникла заборгованість за цей період в розмірі 31060,15 гривень. Загальна сума заборгованості станом на квітень 2023 року становить 71341,78 гривень.

ОСОБА_3 за цей час не перебував на обліку в Кегичівській районній філії Харківського обласного центру зайнятості.

Про обов`язковість виконання судового наказу Кегичівського районного суду Харківської області від 29.05.2020, ОСОБА_3 був обізнаний. Неодноразово під час виконавчого провадження №62283127 попереджався працівниками Кегичівського відділу державної виконавчої служби у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про необхідність сплачувати кошти на утримання неповнолітньої дитини, а також про відповідальність за ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання неповнолітньої дитини, але будучи фізично здоровим та маючи реальну змогу працювати та виконувати рішення суду, маючи умисел на ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), ігноруючи рішення суду та ухиляючись від його виконання, систематично не сплачував аліменти.

Крім того, ОСОБА_3 обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я не має, інвалідом не являється, заходів щодо працевлаштування не вживав, однак отримував певний дохід від тимчасових заробітків, які жодним чином не легалізував, кошти на утримання дитини (аліменти) систематично не сплачував, участі в утриманні неповнолітньої дитини не приймав, будь-якої іншої допомоги не надавав.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний дія фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних дія розвитку дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України ( ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»). Предметом основної турботи га основним обов`язком батьків забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч.ч. 7, 8 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст. 51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі (ст. 180) та гарантується Державою. В свою чергу, статтею 15 Сімейного кодексу чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

При цьому діяння можуть виразитись як у прямій відмові від cплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.

За змістом ст.27 Конвенції ООН та вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечені фінансових можливостей та умов життя, необхідних для розвитку дитини, яка потребує піклування кожного дня, а тому, навіть у випадку тимчасової втрати доходу, батьки зобов`язані невідкладно вжити всіх необхідних заходів для належного забезпечення, зокрема шляхом працевлаштування на іншу роботу звернення до центру зайнятості.

Враховуючи, що ОСОБА_3 будучи засудженим вироком Кегичівського районного суду від 30.11.2022 за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, продовжує невиконувати судовий наказ Кегичівського районного суду Харківської області від 29.05.2020 про стягнення аліментів, і таким чином умисно, злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання його неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим відповідно до розрахунку за виконавчим провадженням № 62283127 від 09.06.2020 заборгованість зі сплати аліментів у період серпня 2022 року по квітень 2023 року, із заборгованістю за цей період у розмірі 31060,15 гривень. Загальна сума заборгованості становить 71341,78 гривень.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні винним себе визнав повністю, пояснив, що дійсно вчинив інкримінований йому кримінальний проступок при вищезазначених обставинах. У вчиненому щиро розкаявся, погодився, що винний, а тому має нести покарання.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд кримінального провадження без її участі, щодо виду та міри покарання покладається на розсуд суду.

Визнавальні свідчення обвинуваченого суд вважає правильними та достовірними, а також такими, що відповідають матеріалам кримінального провадження, оскільки вони надані послідовно, несуперечливо та кладе в основу обвинувального вироку.

Зважаючи на те, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку, погодився з правовою кваліфікацією своїх дій, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого.

Таким чином, суд знаходить вину обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведеною, а скоєне ним підлягаючим кваліфікації за ч. 2 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів,) вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до кримінального проступку.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий за ч. 1 ст. 164 КК України, це кримінальне правопорушення вчинив в період іспитового строку, перебуває на обліку Красноградського РС №2 філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області, перебуває на обліку військовозобов`язаних запасу в ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працює, на обліку Кегичівського відділу Красноградської філії ХОЦЗ з лютого 2020 року по 05.05.2023 не перебував, на обліках у лікаря нарколога та психіатра, а також як інвалід не перебуває.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Суд приходить до висновку, що обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального проступку, не зменшує його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, яке передбачено законом.

Підстав для застосування ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Із врахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 164 КК України, особи обвинуваченого, обставини, яка пом`якшує, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставин скоєння кримінального проступку та відношення до скоєного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення покарання у виді громадських робіт та вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді арешту строком на 6 місяців.

На думку суду це покарання є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Призначаючи остаточне покарання обвинуваченому суд враховує, що вироком Кегичівського районного суду Харківської області від 30.11.2022 ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

При призначенні покарання за сукупністю вироків, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 71 КК України, та призначити покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Кегичівського районного суду Харківської області від 30.11.2022.

На підставі ч.1 ст. 72 КК України менш суворий вид покарання за цим вироком 6 місяців арешту переводиться в більш суворий вид покарання призначений попереднім вироком суду обмеження волі, у співвідношенні одному дню арешту відповідають два дні обмеження волі.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов не заявлявся, арешт на майно не накладався.

Речові докази та судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_3 винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 72 КК України перевести 6 (шість) місяців арешту на 1 (один) рік обмеження волі та відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Кегичівського районного суду Харківської області від 30.11.2022 у виді одного місяця обмеження волі, остаточно призначивши ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця обмеження волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного приведення цього вироку до виконання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1