Справа № 724/35/20
Провадження № 1-кп/724/1/24
У Х В А Л А

13 березня 2024 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання доказів недопустимими поданого у рамках кримінального провадження № 0000322 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Хотинського районного суду Чернівецької області перебуває кримінальне провадження № 0000322 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.

Захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про визнання доказів недопустимими із-за використання державним обвинуваченням доказів, які суперечать об`єктивній стороні ч. 3 ст. 296 КК України. Посилається на те, що досліджені судом матеріали досудового розслідування базуються на доказах отриманих у незаконний спосіб, особами які не мають будь-яких процесуальних повноважень на їх вилучення та приєднання до справи, а саме відеоматеріали 21 листопада 2021 року досліджувались судом по магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які надані за запитом начальника ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_6 , без ухвали слідчого судді, саме за запитом начальника ВП, який не мав будь-якого законного права та повноважень на вчинення слідчо-процесуальних дій у кримінальному провадженні. Начальник ВП самостійно взяв на себе обов`язки слідчого, що не передбачено КПК України і суперечить останньому. Разом з тим, будь-який відеоматеріал -, касети, диски тощо, 06.11.2019 з місця події слідчою не вилучався. Тобто отримавши диск з невідомих джерел, досудове слідство визнало його доказом у справі, що в подальшому досліджувалось судом і приєднано до матеріалів справи та створено штучні докази вини обвинуваченого ОСОБА_5 і вказує на незаконний обвинувальний акт.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні вказаного клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити, вказавши, що начальник ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_6 неодноразово робив запити в даному кримінальному провадженні не будучи слідчим. Крім того, захисник зіслався на рішення Верховного Суду щодо невірної кваліфікації дій ОСОБА_5 .

Суд, заслухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, дослідивши клопотання, приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;

2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;

3) порушення права особи на захист;

4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;

5) порушення права на перехресний допит.

При наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: 1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи 2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Відповідно дост.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно висновків Верховного Суду (постанова по справі № 204/6541/16-к від 15.06.2021) Суд визнавав, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Таким чином, сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, у тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді.

Враховуючи вищевикладене, положення ст.ст. 86, 87 КПК України, суд вважає, що визнання недопустимим відеозаписів, які містяться на оптичному диску«Kodak» DVD-R 4.7 GB 16х з написом на аркушу паперу на якій прикріплений конверт із ним «Відеозапис з магазину «Рома», на даній стадії судового розгляду не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено очевидної недопустимості вказаного доказу та не встановлено істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно ч. 1 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Таким чином, вирішення питання допустимості вказаного доказу буде проводитися під час оцінки всіх доказів в сукупності в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 84, 87, 89, 93, 94, 99 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання доказів недопустимими поданого у рамках кримінального провадження № 0000322 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_7 ЄФТЕНЬЄВ