ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/565/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.302 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ),

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.302 КК України,

ВСТАНОВИЛА

За обставин детально викладених у вироку ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за наступних обставин.

Так, 05 серпня 2021 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, в ході проведення оперативної закупки ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_8 на його особистий мобільний телефон НОМЕР_1 та домовився з останнім, що ОСОБА_8 за грошову винагороду організує йому зустріч з повією, яка надасть ОСОБА_9 послуги сексуального характеру за грошові кошти.

Після чого, того ж дня, приблизно о 18 годині 45 хвилин, ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на звідництво для розпусти, з метою наживи, на автомобілі «Deawoo Lanos» в кузові білого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , привіз дівчину на ім`я ОСОБА_10 для інтимного відпочинку за адресою: АДРЕСА_3 , сауна « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де їх чекав ОСОБА_9 . З автомобіля, яким користується ОСОБА_8 , вийшла дівчина та ОСОБА_9 передав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 150 гривень за таксі та 200 гривень за звідництво. Тим самим, ОСОБА_8 звів дівчину на ім`я ОСОБА_10 з ОСОБА_9 , яка отримала від останнього грошові кошти у сумі 600 гривень за надання послуг сексуального характеру. У подальшому, дівчина на ім`я ОСОБА_10 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , сауна « ІНФОРМАЦІЯ_2 », надала ОСОБА_9 послуги сексуального характеру у вигляді орального сексу за грошову винагороду.

Крім того, 12 серпня 2021 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, в ході проведення оперативної закупки ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_8 на його особистий мобільний телефон НОМЕР_1 та домовився з останнім, що ОСОБА_8 за грошову винагороду організує йому зустріч з повією, яка надасть ОСОБА_9 послуги сексуального характеру за грошові кошти.

Після чого, того ж дня, приблизно о 18 годині 40 хвилин, ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на звідництво для розпусти, з метою наживи, на автомобілі «Deawoo Lanos» в кузові білого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , привіз дівчину на ім`я ОСОБА_10 для інтимного відпочинку за адресою: АДРЕСА_4 , де їх чекав ОСОБА_9 . З автомобіля, яким користується ОСОБА_8 , вийшла дівчина та ОСОБА_9 передав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 200 гривень за таксі та 200 гривень за звідництво, та наперед 600 гривень дівчині на ім`я ОСОБА_10 , яка після їх отримання підійшла до авто та передала частину грошей ОСОБА_8 . Тим самим, ОСОБА_8 звів дівчину на ім`я ОСОБА_10 з ОСОБА_9 , яка отримала від останнього грошові кошти у сумі 600 гривень за надання послуг сексуального характеру. У подальшому, дівчина на ім`я ОСОБА_10 , знаходячись в за адресою: АДРЕСА_4 , надала ОСОБА_9 послуги сексуального характеру у вигляді класичного та орального сексу за грошову винагороду.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.302 КК як звідництво для розпусти, вчинене з метою наживи. Йому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік і на нього покладено відповідні обов`язки.

Вирішено питання щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 через відсутність в діях останнього складу злочину.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що ОСОБА_8 не вчиняв активних дій з підшукування осіб, які бажають задовольнити свої статеві пристрасті, свідки самі були ініціаторами відвідин, про що самі вільно пояснили. Крім того, вочевидь мало місце надання ОСОБА_11 оплатних сексуальних послуг протягом тривалого часу (зайняття проституцією), за що вона так і не притягалася до відповідальності. В порушення ст. 214 КПК відомості про вчинення кожного епізоду кримінального правопорушення до ЄРДР внесені не були. Вказала, що за змістом рапорту о/у УБЗПТЛ ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_12 . ОСОБА_8 на момент його подання (дата подання невідома, тому неможливо встановити на який саме момент в часі), завербував та втягнув приблизно трьох осіб жіночої статі в зайняття проституцією за грошову винагороду. Зазначила, що злочин, передбачений ч.2 ст.302 КК, є нетяжким, що унеможливлює проведення НСРД. На думку сторони захисту, кримінальне правопорушення навмисно було кваліфіковано за ч.3 ст.303 КК для можливості проводити НСРД, в матеріалах справи відсутнє належне обґрунтування зміни кваліфікації з ст.303 КК на ст.302 КК. Не зрозуміло як, починаючи досудове розслідування через внесення відомостей про роботу «домів розпусти», орган досудового розслідування, маючи перед собою докази їх роботи, різко змінив курс на таксиста, залишивши, при цьому, «дім розпусти» функціонувати і надалі. Вважала, що наявна провокація вчинення злочину з боку працівників поліції. Стороною обвинувачення не надано суду жодних відомостей, які б підтверджували наявність у правоохоронних органів конкретних та об`єктивних підстав для проведення НСРД (контролю за вчиненням злочину стосовно ОСОБА_8 ), отже їх дії є підбурюванням ОСОБА_8 до вчинення злочину та були спровоковані ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та працівниками правоохоронних органів. Отже, всі докази, отримані в результаті проведення НСРД, є недопустимими. ОСОБА_11 займалася наданням інтимних послуг ще до першої зустрічі із ОСОБА_8 , тому неможливо сказати, що він «завербував та втягнув» її в зайняття проституцією за грошову винагороду. Жодного місця розпусти створено, утримано не було, будь-яких заходів або активних дій зі сторони ОСОБА_8 із підшукування чи схиляння до розпусти інших осіб також вчинено не було. Також незрозуміло джерело походження грошових коштів, якими користувався ОСОБА_9 для замовлення інтимних послуг. Грошові кошти, визнані речовими доказами, не були оглянуті судом безпосередньо в судовому засіданні на предмет належного запакування до спеціального файлу та наявності опечатаної бірки, що не виключає вільний доступ до речових доказів для їх фальсифікації. Судом не дотримано вимог положень ст.358 КПК щодо порядку дослідження документів. Суд, не оголосивши та фактично не дослідивши документи, необґрунтовано послався на ці докази у вироку, чим грубо порушив вимоги ст.23 КПК. Зазначила, що допитаний свідок ОСОБА_9 не зміг пояснити за що саме сплатив грошові кошти ОСОБА_8 під час першої зустрічі, а другий раз свідок взагалі не пам`ятає скільки платив ОСОБА_8 та за що. Також свідок зазначив, що не пам`ятає чи оговорювали вони з ОСОБА_8 суму та за які саме послуги він її отримає. Надані покази свідком ОСОБА_11 нічим не підтверджуються. Навпаки, її покази щодо необхідності сплати грошей ОСОБА_8 за підшукування для неї клієнтів спростовуються протоколом огляду аудіорозмови від 05.08.2021 року, з якого вбачається розмова про отримання ОСОБА_8 грошових коштів саме за надання послуг з перевезення. Наданий стороною обвинувачення відеозапис від 05.08.2021 року є неналежним доказом, оскільки жодним чином не підтверджує провину обвинуваченого. Протокол обшуку автомобіля від 12.08.2021 року також не містить інформації про причетність ОСОБА_8 до інкримінованого йому злочину, оскільки наявність в ньому грошей в сумі 800 грн. об`єктивно підтверджує лише факт оплатного зайняття ним перевезеннями фізичних осіб в таксі, що також підтверджується інформацією, викладеною у протоколі огляду від 31.08.2021 року (аудіорозмови від 05.08.2021 року). На думку апелянта, суд беззаперечно обрав версію сторони обвинувачення, невірно відобразив покази учасників процесу, що підтверджується різницею, наявною між викладом обставин у вироку суду та аудіозаписом судових засідань. Показання ОСОБА_8 , надані ним як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, є послідовними, логічними та не спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах.

Оцінка доказів, згідно зі ст.94 КПК, є виключно компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.

Свій висновок щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні передбаченого ч.2 ст.302 КК кримінального правопорушення, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

В основу обвинувального вироку суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання свідків, а також дані, які були встановлені із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених місцевим судом.

Апеляційним судом встановлено, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку, і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, доведеність його вини у вчиненні цього злочину та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_8 складу інкримінованого йому за ч.2 ст.302 КК злочину колегія суддів знаходить неспроможними.

Суд у вироку навів переконливі мотиви, з яких підстав він не приймає до уваги показання обвинуваченого про відсутність в його діях складу інкримінованого злочину, з огляду на те, що вони спростовуються послідовними та детальними показаннями свідків та письмовими доказами, які узгоджуються між собою та суперечать показанням обвинуваченого, а об`єктивні дії обвинуваченого проаналізовані в контексті ст.302 КК.

Частиною 2 статті 302 КК передбачено кримінальну відповідальність, зокрема за звідництво для розпусти з метою наживи.

Звідництво для розпусти - це посередництво для розпусти. Воно полягає у підшукуванні учасників розпусних дій, схилянні розпусти тощо.

Тобто звідництво - це своєрідне посередництво, що виявляється у вчиненні будь-яких дій (а не тільки активних), які сприятимуть добровільним сексуальним стосункам незнайомих осіб між собою, в тому числі, дії, які полягають у підшукуванні звідником осіб, які бажають задовольнити свої статеві пристрасті, і у зведенні їх з тим хто може надати сексуальні послуги.

Як встановлено місцевим судом, звідництво ОСОБА_8 проявлялось в підшукуванні та отриманні замовлень від чоловіків-клієнтів, які потребували оплатних сексуальних послуг, і зведенні їх із ОСОБА_11 , яка займалася наданням сексуальних послуг за гроші.

На наявність в діях ОСОБА_8 складу передбаченого ч.2 ст.302 КК злочину, вказує той факт, що він достовірно знав, що ОСОБА_11 надає сексуальні послуги за гроші.

Такі висновки місцевий суд обґрунтовано зробив, виходячи з показань свідка ОСОБА_11 , яка поясняла, що вона обмінялася з ОСОБА_8 телефонами, оскільки останній під час їхнього спілкування повідомив їй, що у нього є клієнти, які потребують надання інтимних послуг. Зазначила, що з моменту знайомства з ОСОБА_8 до подій, які мали місце у серпні 2021 року, останній привіз їй 4-5 клієнтів. Кожного разу вона платила ОСОБА_8 по 100 грн. за те, що він привіз для неї клієнта (суму саме в такому розмірі озвучував їй ОСОБА_8 ). Також зазначила, що сплачені ОСОБА_13 (клієнтом) грошові кошти ОСОБА_8 були за те, що ОСОБА_8 знайшов її для ОСОБА_13 та за послуги таксі.

Допитаний свідок ОСОБА_9 зазначив, що був запрошений працівниками поліції у якості закупного, які надали йому номер телефону ОСОБА_8 . Він зателефонував за наданим номером і ОСОБА_8 погодився надати йому дівчину для інтимних послуг та на його прохання декілька разів привозив йому дівчину. Кожного разу він сплачував ОСОБА_8 грошові кошти окремо за послуги таксі та окремо за дівчину.

Вказані обставини також підтверджуються й даними НСРД - телефонних розмов між ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_9 , зі змісту яких однозначно вбачається обізнаність ОСОБА_8 про те, з якою метою ОСОБА_9 просив його привезти дівчину.

Крім того, колегія суддів зазначає, що за результатами проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки та аудіо-, відеоконтролю особи встановлено факт передачі ОСОБА_9 грошових коштів ОСОБА_8 за послуги таксі та у якості винагороди за надану дівчину та факт передачі ОСОБА_11 частини грошових коштів, отриманих від клієнта, ОСОБА_8 .

Колегія суддів звертає увагу, що допитаний в суді першої інстанції обвинувачений не заперечував факт спілкування із ОСОБА_11 з приводу її роботи, яка жалілася, що немає роботи та дала свій номер телефону на випадок, якщо будуть питати клієнти. Також ОСОБА_8 не заперечував той факт, що він двічі привозив ОСОБА_11 на прохання ОСОБА_9 для надання сексуальних послуг.

Судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, а саме те, що ОСОБА_8 підшукував чоловіків-клієнтів, які бажали отримати оплатні сексуальні послуги за гроші, потім зв`язувався з ОСОБА_11 , яка надавала такі послуги, та домовлявся з нею про зустріч, після чого забирав її з місця, де вона в цей час перебувала, та відвозив на зустріч з клієнтом, достовірно знаючи, що він домовляється та привозить дівчину для надання сексуальних послуг.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що в даному випадку ОСОБА_8 виконував роль посередника у відносинах чоловіків - клієнтів та дівчини, що надає сексуальні послуги за гроші. Безпосереднього спілкування - домовленостей про зустрічі між свідком ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не було.

Вказані обставини підтверджують показання свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_8 підшукував осіб, які бажають задовольнити свої статеві пристрасті з нею та займався звідництвом.

Факт того, що обвинувачений ОСОБА_8 отримував грошову винагороду від чоловіків-клієнтів за підшукування дівчат для надання інтимних послуг, а також безпосередньо від самої повії також підтверджується протоколом обшуку автомобіля «Deawoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 від 12.08.2021 року, під час проведення якого, зокрема було вилучено три грошові купюри номіналом 200 гривень та дві грошові купюри номіналом 100 грн. Під час проведення огляду вказаних купюр 13.08.2021 року встановлено відповідність серій та номерів купюр на трьох грошових купюрах номіналом 200 гривень із серіями та номерами купюр, які були видані ОСОБА_9 відповідно до протоколу видачі грошових коштів для проведення оперативної закупки від 12.08.2021 року.

Твердження захисника про те, що свідки самі були ініціаторами відвідин, тобто ОСОБА_8 не вчиняв жодних активних дій з підшукування осіб, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки для кваліфікації дій особи за ст.302 КК достатньо вчинення будь-яких дій (не тільки активних), які сприятимуть добровільним сексуальним стосункам незнайомих осіб між собою, в тому числі, дій, які полягають у підшукуванні звідником осіб, які бажають задовольнити свої статеві пристрасті, і у зведенні їх з тим хто може надати сексуальні послуги.

Посилання захисника на не притягнення до відповідальності ОСОБА_11 за заняття проституцією не відноситься до обставин даного кримінального провадження та не впливають на висновки місцевого суду про винуватість ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому злочину.

Довод захисника про те, що в порушення ст.214 КПК відомості про вчинення кожного епізоду кримінального правопорушення до ЄРДР внесені не були, є безґрунтовним, оскільки першочергово відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР 04.03.2021 року за №0000197 за первинною правовою кваліфікацією ч.2 ст.303 КК.

В подальшому, під час проведення досудового розслідування постановою слідчого СВ ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_14 від 27.08.2021 року було змінено правову кваліфікацію у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000197, з ч.2 ст.303 КК на ч.2 ст.302 КК.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає порушень вимог ст.214 КПК під час внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР у даному кримінальному провадженні.

З цих же підстав є безґрунтовним й довод захисника про відсутність належного обґрунтування зміни правової кваліфікації з ст.303 КК на ст.302 КК, з огляду на наявність вмотивованої постанови слідчого про зміну правової кваліфікації.

Стосовно посилання захисника на ту обставину, що злочин, передбачений ч.2 ст.302 КК, є нетяжким, що унеможливлює проведення НСРД, колегія суддів зазначає, що з витягу з ЄРДР вбачається, що правовою кваліфікацією кримінального правопорушення було визначено ч.2 ст.303 КК.

Відповідно до ст.12 КК передбачений ч.3 ст.303 КК злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, отже вимоги ч.2 ст.246 КПК під час досудового розслідування були дотримані.

Таким чином, у органу досудового розслідування були законні підстави для проведення оперативно-розшукових заходів та негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_8 , результати яких виступають доказами у кримінальному провадженні.

Слід відмітити, що слідчі дії, зокрема і НСРД проведені в рамках кримінального провадження №0000197.

Подальша перекваліфікація дій ОСОБА_8 на ч.2 ст.302 КК, який є нетяжким злочином, не впливає на законність та допустимість доказів, зібраних в результаті негласних слідчих (розшукових) дій у рамках кримінальних правопорушень проти громадського порядку та моральності.

Отже докази, отримані під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, є належними та допустимими.

Твердження захисника про те, що досудове розслідування було розпочато за фактом функціонування домів розпусти є надуманими, оскільки 03.03.2021 року співробітником СКП УБЗПТЛ ГУНП був складений рапорт на підставі протоколу прийняття заяви від ОСОБА_15 , який повідомив про таксиста, який надав йому дівчат, що надають інтим-послуги за грошові кошти, та прохав притягнути до кримінальної відповідальності невстановлених осіб, які організували на території м.Запоріжжя злочинну схему з надання інтимних послуг за грошову винагороду. На підставі вказаного рапорту 04.03.2021 року були внесені відомості до ЄРДР за правовою кваліфікацією ч.2 ст.303 КК.

Доводи захисника про наявність провокації вчинення злочину ОСОБА_8 з боку правоохоронних органів, у зв`язку з чим всі докази, отримані в результаті проведення НСРД, слід визнати недопустимими, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_11 , з яких вбачається, що ОСОБА_8 неодноразово привозив їй клієнтів для надання сексуальних послуг, а вона в свою чергу за кожного клієнта сплачувала ОСОБА_8 по 100 грн.

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками 27.08.2021 року свідок ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_8 як таксиста, який за грошову винагороду підшукував їй клієнтів для надання інтимних послуг.

Більш того, сам ОСОБА_8 в суді першої інстанції вказав про обізнаність щодо роду занять ОСОБА_11 та зазначив, що взяв її номер телефону на випадок, якщо будуть питати клієнти.

Судова колегія звертає увагу, що свідок ОСОБА_11 була попереджена судом першої інстанції про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а тому відсутні підстави вважати, що вказаний свідок обмовила обвинуваченого або надала неправдиві покази щодо нього.

Колегія суддів не вбачає жодних ознак провокації або підбурювання в діях свідка ОСОБА_9 , оскільки під час телефонної розмови між свідком та ОСОБА_8 останній одразу ж погодився знайти ОСОБА_9 дівчину для інтимних послуг.

Телефонні дзвінки ОСОБА_9 з проханнями привезти дівчину не можна розцінювати як тиск на ОСОБА_8 , оскільки по характеру цих розмов вони були зверненням, а не вимогою, до того ж такі, що мали усталений характер.

Досліджені обставини засвідчують, що ОСОБА_8 міг відмовитись від звідництва, але жодного разу цього не зробив.

Наведеним встановлено відсутність ознак, притаманних провокації злочину правоохоронними органами, а саме спонукання до вчинення злочину

ОСОБА_8 показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_8 діяв ініціативно, добровільно, усвідомлено, коли виступав посередником між ними. А повідомлена свідком ОСОБА_11 кількість випадків звідництва, а саме 4-5 клієнтів з моменту знайомства і до подій, які мали місце у серпні 2021 року, свідчить про систематичність, узгодженість, самостійність дій ОСОБА_8 .

Судова колегія зауважує, що свідок ОСОБА_9 був допитаний в суді першої інстанції та підданий захистом перехресному допиту, місцевим судом була надана можливість опитати вказаного свідка з питань підбурювання, що свідчить про дотримання судом принципу змагальності.

За таких обставин, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що в даному випадку мала місце провокація злочину.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів законності походження грошових коштів, які використовувались при оперативній закупці, то апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів провадження, контроль за вчиненням злочину проводився на підставі постанов прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, із застосуванням аудіо-, відеоконтролю особи, з втратою та без втрати грошових коштів.

Працівникам правоохоронних органів було надано дозвіл на проведення контролю за вчиненням злочину відносно ОСОБА_8 з використанням грошових коштів та з залученням особи ОСОБА_9 .

Перед проведенням НСРД - контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, із застосуванням аудіо-, відеоконтролю особи, з втратою та без втрати грошових коштів, складались відповідні протоколи огляду ОСОБА_9 , а також протоколи видачі грошових коштів для проведення оперативної закупки.

Обставини проведення оперативної закупки, із застосуванням аудіо-, відеоконтролю особи, з втратою та без втрати грошових коштів, зафіксовано у протоколах про результати проведення контролю за вчиненням злочину.

Зокрема, зі змісту цих протоколів вбачається, що працівниками поліції в присутності двох понятих громадянину ОСОБА_9 видавались грошові кошти в сумі 1250 грн. та 1500 грн.

З протоколів видачі грошових коштів для проведення оперативної закупки від 05.08.2021 року та 12.08.2021 року вбачається, що зазначені грошові кошти належать УМП ГУНП в Запорізькій області та призначені саме для проведення оперативної закупки у громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, враховуючи викладене, у матеріалах справи наявні відповідні документи, які підтверджують джерело походження коштів, які надавались ОСОБА_9 , та якими він розраховувався із ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .

Не ґрунтується на законі й твердження захисника про те, що в суді першої інстанції не були досліджені документи, які є в матеріалах кримінального провадження, а також грошові кошти, визнані речовими доказами.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів, зокрема, шляхом оголошення документів.

Відповідно до ст.358 КПК протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження. Учасники судового провадження мають право ставити запитання щодо документів. Тобто, зі змісту цієї норми закону вбачається, що дослідження документа полягає в тому, що він оголошується в судовому засіданні ініціатором подання, сторони ознайомлюються з його змістом та мають право поставити свої запитання.

Цих вимог суд першої інстанції дотримався, усі документи, на які є посилання у вироку, були оголошені в судовому засіданні, а речові докази безпосередньо оглянуті судом, що підтверджується журналами та звукозаписами судових засідань, тобто таким чином було здійснено їх дослідження.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що допитаний свідок ОСОБА_9 не зміг пояснити за що саме сплатив грошові кошти ОСОБА_8 та в якому розмірі є неприйнятними, оскільки під час допиту в суді першої інстанції свідок вказав, що розраховувався із ОСОБА_8 окремо за послуги таксі та окремо за дівчину. Та обставина, що свідок не зміг пригадати у якому розмірі він сплачував ОСОБА_8 грошові кошти, не впливає на правильність висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченого.

До того ж факт сплати ОСОБА_9 грошових коштів за надання ОСОБА_8 дівчини для інтимних послуг підтверджується й протоколами про результати контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки та протоколами про результати проведення аудіо-, відеоконтролю особи, з яких вбачається, що 05.08.2021 року ОСОБА_9 передав ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 150 грн. за послуги таксі та 200 грн. за надану дівчину, а 12.08.2021 року - у сумі 200 грн. за послуги таксі та 200 грн. за надану дівчину.

Твердження захисника про те, що покази свідка ОСОБА_11 щодо необхідності сплати грошей ОСОБА_8 за підшукування для неї клієнтів спростовуються протоколом огляду аудіорозмови від 05.08.2021 року, є надуманими, оскільки зі змісту розмови ОСОБА_8 з дружиною не вбачається, що грошові кошти у сумі 100 грн. були надані ОСОБА_11 саме за послуги таксі. До того ж ОСОБА_8 під час телефонної розмови повідомив дружині про сплату ОСОБА_9 50 грн. за послуги таксі, на що вона запитала чому він сказав 50, а не 100, а ОСОБА_8 в свою чергу відповів, що це стільки коштує, так як він проїхав дві зупинки.

Відхиляє колегія суддів й доводи захисника про те, що наданий стороною обвинувачення відеозапис від 05.08.2021 року є неналежним доказом, оскільки жодним чином не підтверджує провину обвинуваченого, виходячи з наступного.

Доказами у кримінальному провадженні у відповідності до положень ч.1 ст.84 КПК є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

У даному випадку досліджений судом першої інстанції відеозапис підтверджує факт надання ОСОБА_11 інтимних послуг ОСОБА_9 , що є предметом доказування у даному кримінальному провадженні.

Твердження захисника про те, що протокол обшуку автомобіля від 12.08.2021 року також не містить інформації про причетність ОСОБА_8 до інкримінованого йому злочину, оскільки наявність в ньому грошей в сумі 800 грн. об`єктивно підтверджує лише факт оплатного зайняття ним перевезеннями фізичних осіб в таксі, що також підтверджується інформацією, викладеною у протоколі огляду від 31.08.2021 року (аудіорозмови від 05.08.2021 року), спростовуються протоколом огляду предмету від 13.08.2021 року, під час якого були оглянуті грошові кошти у сумі 800 грн., вилучені в ході проведення санкціонованого обшуку автомобіля, та встановлено, що серії та номери на трьох купюрах номіналом 200 грн. збігаються з серіями та номерами купюр, які були видані ОСОБА_9 відповідно до протоколу видачі грошових коштів для проведення оперативної закупки від 12.08.2021 року.

Доводи захисника про те, що суд невірно відобразив покази учасників процесу, що підтверджується різницею, наявною між викладом обставин у вироку суду та аудіозаписом судових засідань, є надуманими та такими, що повністю спростовуються звукозаписами судових засідань.

Стосовно посилань захисника на те, що показання ОСОБА_8 , надані ним як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, є послідовними, логічними та не спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, колегія суддів зазначає, що версія обвинуваченого про його невинуватість, оскільки він працює таксистом та не займався звідництвом, а отримані від ОСОБА_9 грошові кошти вважав чайовими, є способом захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєний злочин, так як вина ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.2 ст.302 КК злочину підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів, які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

За таких умов, всі докази, якими суд першої інстанції обґрунтував доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.2 ст.302 КК кримінального правопорушення є належними та допустимими, отриманими відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Апеляційною інстанцією не вставлено неповноти судового розгляду, оскільки місцевий суд при розгляді даного провадження детально перевірив усі доводи сторони захисту, переважна більшість яких є аналогічними при апеляційному розгляді, та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

Районний суд, аналізуючи допустимість наданих стороною обвинувачення доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх збирання, досліджені докази обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним вирок суду залишити без змін, що обумовлює відхилення апеляційної скарги захисника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4