КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/149/18 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/799/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю:прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого

в режимі відеоконференції - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцяміста Кременець Тернопільської області, громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ранішесудимого: 01.12.2006 року Кременецьким районним судом Тернопільської області за ч.2 ст.186, ч. 1 ст.187 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого 23.05.2011 року по відбуттю покарання; 22.03.2012 року Кременецьким районним судом Тернопільської області за ч.2 ст.186, ст.395 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільненого 20.07.2013 року по відбуттю покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк на 8 (вісім) років з конфіскацією майна, належного йому на праві власності, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань ОСОБА_8 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією майна, належного йому на праві власності.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід, застосований до ОСОБА_8 у виді тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор», - залишено без змін. Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено відраховувати з 04 листопада 2020 року, тобто з моменту затримання, та зараховано в строк відбуття покарання знаходження під вартою з 07 жовтня 2017 року по 07 січня 2018 року. Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку ОСОБА_8 , будучи раніше судимим та притягнутим до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став, та знову вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, а також таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за таких обставин.

Так, приблизно о 19 годині 15 хвилин, 06.10.2017 року ОСОБА_8 разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи на залізничній станції «Караваєві дачі» за адресою: м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, 48 , помітивши раніше незнайомого їм ОСОБА_10 та, з метою заволодіння майном останнього, діючи спільно та узгоджено групою осіб, підійшли до нього та розпочали розмову, та у ході спілкування особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з метою подолання опору потерпілого, тримаючи руку в кишені куртки, в яку він був одягнутий, висловлював погрозу застосувати ніж та вбивством потерпілого ОСОБА_10 , чим застосував психологічний тиск, здійснивши погрозу застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу.

У той же час ОСОБА_8 , діючи спільно та узгоджено з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, розпочав перевіряти вміст кишень потерпілого. Знайшовши у задній правій кишені штанів ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 800,0 гривень, купюрами номіналом 200 гривень - 3 шт., 100 гривень - 1 шт., 50 гривень - 1 шт., 20 гривень - 2 шт. та 10 гривень - 1 шт., діючи відкрито, ОСОБА_8 , підтримуючи погрози насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, викрав дані кошти та передав їх особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.

Після цього, ОСОБА_8 спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, зникли з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, таким чином, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 800 гривень.

Крім того, ОСОБА_8 , 04.11.2020 року, приблизно 16 годині 20 хвилин, знаходячись за адресою: м. Київ , вул. Борщагівська, 171/18 та побачивши на станції оренди, поблизу зупинки громадського транспорту велосипед марки «ВіkеNow», №1189, номер рами НОМЕР_1 , маючи корисливий умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, з метою особистого та незаконного збагачення, ОСОБА_8 , діючи умисно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, знаючи, що вищевказаний велосипед заблокований, взяв зі стоянки по вул. Борщагівській, 171/18 в м. Києві вищевказаний велосипед марки «ВіkеNow», який належить ТОВ «БАЙК-НАУ», вартістю 16 400 гривень, та, незважаючи на те, що заднє колесо було заблоковано, припіднявши, покотив до підземного переходу, таким чином зникнув з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, чим завдав ТОВ «БАЙК-НАУ» матеріальну шкоду на вище зазначену суму.

В подальшому, ОСОБА_8 по АДРЕСА_4 був затриманий працівниками поліції з вищевказаним викраденим велосипедом та майно було повернуте.

Не погоджуючись із вироком суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок та кримінальне провадження щодо обвинуваченого закрити. Відповідно до ст. 396 КПК України просив дослідити докази: відео з камер спостереження станції « Караваєві Дачі » за участю обвинуваченого та потерпілого та дослідити показання потерпілого.

На підтвердження своїх апеляційних вимог зазначає про недоведеність вини ОСОБА_8 за пред`явленим йому обвинуваченням, оскільки докази надані стороною обвинувачення не мають беззаперечної сили стосовно доведеності вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.185 КК України.

При цьому захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а саме судом не перевірені та не спростовані доводи сторони захисту та не усунуто сумніви в невинуватості обвинуваченого, які могли вплинути на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, визначення виду покарання.

Звертає увагу на те, що в своїх показаннях обвинувачений пояснив, а потерпілий ОСОБА_10 підтвердив, що ОСОБА_8 не мав біля себе ножа та не погрожував потерпілому, стояв мовчки і потім тільки перевірив кишені одягу потерпілого, свою присутність обвинувачений не заперечував, однак вчинення обвинуваченим дій насильницького характеру щодо потерпілого, останній заперечував. При огляді відео з камери спостережень не встановлено факт насильницьких дій обвинуваченого і невстановленої особи відносно потерпілого. Крім того, судом не було встановлено, що обвинувачений мав намір заволодіти велосипедом.

Отже, на думку захисника, судом не встановлено суб`єктивну сторону кримінального правопорушення в діях ОСОБА_8 відповідно до ч.2 ст. 187 КК України, а саме намір вчинити фізичне насильство, яке є небезпечним для життя і здоров`я особи, з метою заволодіння майном потерпілого. Тобто, вироком суду встановлено, що у ОСОБА_8 не було мотиву на здійснення розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ст. 411 КПК України висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та згідно положень ст. 413 КПК України судом застосовано закон, який не підлягав застосуванню. При цьому, захисник посилається на рішення Конституційного Суду України від 20.10.2011 року № 12рп/2011.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з неправильною кваліфікацією його дій, дослідити матеріали кримінального провадження та скаргу розглянути з його участю. Вважає, що вирок є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, суд не дотримався положень ст.23 КПК України, показання представника потерпілого ОСОБА_12 не було досліджено безпосередньо в судовому засіданні, тому пояснення останнього не можуть враховуватися як доказ і є припущеннями. Зазначає, що сторона обвинувачення відмовилася від допиту свідків, а його клопотання про допит свідків суд безпідставно відхилив. Крім того, вказує на те, що не було враховано його прохання щодо проведення експертизи з метою зняття інформації з його мобільного телефону про здійснення ним оплати оренди велосипеда, що підтверджує законність взяття ним велосипеда в оренду.

Щодо обвинувачення за ч.2 ст. 187 КК України, обвинувачений вважає, що показання потерпілого ОСОБА_10 не було перевірено в повному обсязі в судовому засіданні, а лише однобічно, не враховано зауваження сторони захисту щодо припущення наявності ножа, в чому був невпевнений і сам потерпілий, суд в ході судового розгляду неодноразово безпідставно відхиляв відводи, клопотання і зауваження сторони захисту, в тому числі й щодо порушень статей 177, 178 КПК України та наявності підстав постановлення виправдувального вироку або кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, що свідчить про упередженість судового розгляду та потягло призначення йому найсуворішої міри покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2023 року скасовано вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України і провадження в цій частині закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. В решті вирок залишено без змін. Визнано ОСОБА_8 таким, що відбув покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року та звільнено обвинуваченого з-під варти негайно за відсутності інших підстав для його тримання під вартою.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20 вересня 2023 року скасовано ухвалу Київського апеляційного суду від 30 січня 2023 року щодо ОСОБА_8 і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та обвинуваченого, який визнав кваліфікацію його дій за ст. 187 КК України та просив пом`якшити йому розмір покарання у виді позбавлення волі до 7 років, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та вирок місцевого суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Згідно із ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку.Встановлені судом першої інстанції обставини узгоджуються з фактичними обставинами кримінального правопорушення, викладеними в обвинувальному акті органу досудового розслідування.

Як убачається з вироку, суд зазначив, що стороною обвинувачення надано достатньо належних, допустимих та безсумнівно переконливих доказів, що підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення поза розумним сумнівом, в обсязі обвинувачення, який суд вважав доведеним.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений не вчиняв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 187 КК України, що у ОСОБА_8 не було мотиву на здійснення розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб та наміру вчинити фізичне насильство, яке є небезпечним для життя і здоров`я особи, з метою заволодіння майном потерпілого, на думку колегії суддів не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та спростовуються дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку.

Так, на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, не зважаючи на невизнання вини ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував та послався на такі докази, зокрема:

- показання потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні повідомив, що 06 жовтня 2017 року, знаходився на залізничній станції «Караваєві дачі», щоб їхати додому, до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_8 та невідомий чоловік, кавказької зовнішності, який попросив придбати йому алкогольних напоїв, на що він відмовив, сказавши, що не має грошей та попрямував до залізничної станції, та зайшовши до станції, підійшов до каси придбати білет, а потім став поблизу турнікетів. В цей час до нього підійшли вище вказані особи та чоловік кавказької зовнішності сказав, що він ображений та почав вимагати гроші. Після того, як він пояснив, що грошей не має та хотів піти, чоловік кавказької зовнішності, тримаючи руку в кишені почав погрожувати, що дістане ніж та заріже його. Дані погрози він висловлював неодноразово. Реально сприймаючи загрозу своєму життю, він не став чинити опору, тому чоловік на ім`я ОСОБА_13 став перевіряти вміст кишень одягу. Знайшовши у задній кишені штанів грошові кошти в сумі 800 гривень, різними купюрами, він забрав їх та також погрожував. Також потерпілий повідомив, що під час злочинного нападу вказаних осіб, він повідомив, що не зможе вийти наступного дня на роботу, так як вони відібрали усі гроші, на що ОСОБА_13 сказав телефонувати своєму начальникові. Потім ОСОБА_8 сам зателефонував йому та про щось розмовляли. Через кілька хвилин ОСОБА_13 та чоловік кавказької зовнішності відійшли від нього та вийшли із залізничного вокзалу на вулицю, а він, прийшовши до тями, викликав працівників поліції. Стверджував, що напад був здійснений з погрозою застосування ножа, на який вказували нападники. З достовірністю вказати про те, що він бачив ніж не може, тому що був дуже наляканий та схвильований, проте погрози його застосування постійно звучали;

- заявою потерпілого ОСОБА_10 про напад на нього особами під погрозою застосуванням предмета, схожого на ніж, та заволодіння грошима, в сумі 800 гривень 06.10.2017 року, приблизно 19 годині 20 хвилин по вулиці Гетьмана, 48 в м. Києві (станція « Караваєві дачі »);

- відомостями з автоматизованої системи «Армор» про реєстрацію та вжиті заходи у зв`язку з повідомленням потерпілого ОСОБА_10 про вчинений відносно нього злочин 06.10.2017 року;

- даними протоколу огляду місця події від 06.10.2017 року, під час якого в присутності потерпілого ОСОБА_10 встановлено місце вчинення злочину та оглянуто приміщення вестибюлю залізничної станції « Караваєві дачі » по вулиці Гетьмана, 48 у м. Києві ;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання з фототаблицею від 07.10.2017 року, під час якого потерпілий ОСОБА_10 серед чотирьох осіб впізнав ОСОБА_14 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, як особу, яка, погрожуючи застосування ножа, вчинила напад на нього в приміщенні залізничної станції «Караваєві дачі» по вулиці Гетьмана, 48 у м. Києві , заволодівши грошима;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання з фототаблицею від 07.10.2017 року, під час якого потерпілий ОСОБА_10 серед чотирьох осіб впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка, вчинила напад на нього в приміщенні залізничної станції «Караваєві дачі» по вулиці Гетьмана, 48 у м. Києві , при цьому нишпорила по кишенях та заволоділа грошима;

- даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 07.10.2017 року з фототаблицею до нього, під час якого, в присутності захисника, затримано ОСОБА_8 у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 28.12.2017 року із застосуванням відеозапису, який переглянуто в судовому засіданні, під час якого потерпілий ОСОБА_10 показав місце та обставини вчинення стосовно нього нападу, під час якого двоє чоловіків заволоділи його грошима із погрозами застосуванням ножа, які відповідають його показанням у судовому засіданні;

- даними протоколу перегляду відеозапису від 08.10.2017 року в приміщенні залізничної станції «Караваєві дачі» по вулиці Гетьмана, 48 у м. Києві 06.10.2017 року в період часу з 19 год. 18 хв до 19 год. 26 хв, та, наданими Центром регіональних перевезень пасажирів ПАТ «Укрзалізниця», відеоматеріалами до нього.

При цьому, місцевий суд у вироку обґрунтовано зазначив про критичне ставлення щодо твердження обвинуваченого про неправильну кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 187 КК України, а саме як такі, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене, оскільки вони спростовуються сукупністю належних, достовірних та допустимих доказів у справі та у своєму взаємозв`язку безсумнівно спростовують показання обвинуваченого, з чим погоджується й колегія суддів.

Поряд з цим, місцевим судом встановлено, що надані в судовому засідання показання потерпілого ОСОБА_10 , протоколи пред`явлення останньому осіб для впізнання від 07.10.2017 року, матеріали проведеного слідчого експерименту від 28.12.2017 року, а також відеоматеріали з камер спостереження на станції «Караваєві дачі» прямо вказують на те, що злочин вчинив обвинувачений ОСОБА_8 спільно з особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, за обставин, встановлених судом. Показання потерпілого ОСОБА_10 повністю узгоджуються із доказами, зібраними у кримінальному проваджені, які зазначені раніше, та підтверджують обставини надходження до поліції повідомлення про вчинений злочин; визначення місця злочину згідно з протоколом огляду місця події; швидке реагування та затримання осіб, причетних до його вчинення; впізнання потерпілим ОСОБА_8 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та підтвердження своїх показань потерпілим в ході відтворення обстави події.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов належного висновку про відсутність підстав ставити під сумнів вказані докази, оскільки вони узгоджують між собою, є належними, допустимими, достовірними, повністю доповнюють показання потерпілого ОСОБА_10 , які логічні, послідовні, не викликають сумнівів у суду, з яких встановлено фактичні обставини події. Дії обвинуваченого та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, були об`єднані єдиним умислом, з метою подолання опору потерпілого, обоє, не приховуючи своїх дій, вчинили напад та відкрито заволоділи грошима потерпілого. Такі дії обвинуваченого та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, які вирізняються своєю узгодженістю та цілеспрямованістю, раптовістю та чітким спрямуванням на висловлення погроз потерпілому, виявлення та вилучення матеріальних цінностей, з метою зникнення із місця події, підтверджують наявність умислу на спільне заволодіння чужим майном за попередньою змовою. Спосіб вчинення кримінального правопорушення свідчить про спрямованість умислу на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.

Суд також слушно зазначив у вироку мотиви про те, що агресивна та раптова поведінка обвинуваченого та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, під час вчинення злочину, застосування погроз позбавлення життя під час заволодіння майном потерпілого, тобто психологічне насильство, безсумнівно вказують на те, що злочин вчинено із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. При цьому, фізична, психологічна та кількісна перевага обвинуваченого та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження над потерпілими, постійні погрози застосувати ніж, який є знаряддям, використання якого здатне спричинити тяжку шкоду здоров`ю людини чи смерть, встановлена обстановка та спосіб вчинення злочину, вказують на те, що потерпілий у даному випадку сприймав дії обвинуваченого та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, як такі, що містять погрозу його здоров`ю та життю, а обвинувачений безумовно розумів це та використав для безперешкодного заволодіння грошима потерпілого. На переконання суду, таких дій було достатньо для того, щоб продемонструвати дійсність та реальність погроз.

Крім того, суд зазначив, що з показань потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що до події із обвинуваченим жодних стосунків вони не підтримували, знайомі не були, тобто не встановлено жодної зацікавленості потерпілого для обмови обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, а тому його показання визнано судом як достовірні.

Не встановлено зазначених обставин й апеляційним судом під час апеляційного розгляду, які б ставили під сумнів показання потерпілого та досліджені місцевим судом докази щодо доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні ним розбійного нападу за обставин, викладених у вироку.

Положення ч. 3 ст. 404 КПК України визначають умови, за яких суд апеляційної інстанції зобов`язаний дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та може дослідити докази.

В апеляційній скарзі сторона захисту просила дослідити докази: матеріали кримінального провадження і судового розгляду, відео з камер спостереження станції « Караваєві Дачі » за участю обвинуваченого та потерпілого, та показання потерпілого, які він надавав в судовому засіданні. При цьому клопотання судовою колегією було задоволено в частині дослідження відеоматеріалу, в іншій частині відмовлено.

Дослідивши під час апеляційного розгляду кримінального провадження в судовому засіданні, зокрема, відеофайли «d07_md_ch07_35_01», «d07_md_ch07_05» (т.2,а.п.29), які містяться на компакт-диску до протоколу перегляду відеозапису від 08 жовтня 2017 року, та на не дослідження в повному обсязі яких послався Верховний Суд в своїй постанові, апеляційний суд знаходить можливим відмітити про те, що зафіксовані на цих відеофайлах фактичні обставини події кримінального правопорушення відповідають показанням потерпілого в судовому засіданні та узгоджуються з висновками суду першої інстанції в цій частині, а саме щодо надання оцінки дослідженому протоколу перегляду відеозапису від 08 жовтня 2017 року з камер спостереження станції « Караваєві Дачі » за участю обвинуваченого та потерпілого (т.2, а.п.30-31).

Отже, з урахуванням досліджених доказів під час апеляційного розгляду провадження, на переконання колегії суддів є неспроможними посилання захисника в скарзі на те, що при огляді відео з камери спостережень не встановлено факт насильницьких дій обвинуваченого та невстановленої особи відносно потерпілого.

З огляду на наведені висновки суду у вироку, колегія суддів вважає безпідставними вимоги захисника, що судом не перевірені та не спростовані доводи сторони захисту та не усунуто сумніви в невинуватості обвинуваченого, які могли вплинути на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також доводи обвинуваченого у апеляційній скарзі про не виконання судом вимог ст.23 КПК України та в судовому засіданні не було перевірено в повному обсязі показання потерпілого.

Твердження обвинуваченого про не врахування судом зауваження сторони захисту щодо припущення наявності ножа є необґрунтованими, оскільки у вироку суд зазначив, що не виявлення стороною обвинувачення ножа в ході досудового розслідування, не спростовує самий факт висловлення погроз на його використання під час розбійного нападу на потерпілого.

З приводу посилання у скарзі ОСОБА_8 на наявність підстав кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки зазначена кваліфікація дій не знайшла свого підтвердження доказами в даному провадженні, та в судовому засіданні в апеляційному суді обвинувачений погодився з кваліфікацією дій за ч.2 ст. 187 КК України.

Крім того, матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що стороною захисту відповідно до вимог чинного кримінального процесуального закону порушувалося питання щодо проведення експертизи з метою зняття інформації з мобільного телефону обвинуваченого про здійснення ним оплати оренди велосипеда, тому в цій частині апеляційні вимоги ОСОБА_8 необґрунтовані.

В частині доводів обвинуваченого про призначення йому найсуворішої міри покарання у виді 9 років позбавлення волі та посилання захисника на вплив неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність на вид призначеного покарання, колегія суддів зазначає про наступне.

Так, суд першої інстанції, призначаючи покарання, діяв із дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України. Судом враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини провадження, та обставини, що пом`якшують покарання не встановлено, а обставина, що обтяжує покарання суд визнав рецидив злочинів, що ОСОБА_8 вчинив умисні корисливі та закінчені не тяжкий та тяжкий злочини, дані про особу обвинуваченого, який характеризується негативно, офіційно не працює, не одружений, осудний (висновок судово-психіатричного експерта №625 від 17.11.2020 року), на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, має не погашену судимість.

При цьому, суд звернув увагу, що ОСОБА_8 є особою, яка раніше вчинила розбій. Дана ознака не врахована органом досудового розслідування для кваліфікації дій останнього, та не може бути застосована судом, у зв`язку з неможливістю погіршення становища обвинуваченого.

Урахувавши всі обставини кримінального провадження, думку сторони обвинувачення та потерпілого, суд дійшов висновку за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання, за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності, з його реальним відбуванням на строк 9 років, яке є необхідним для можливого виправлення і перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, що цілком відповідає меті покарання, тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, оскільки його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства. При цьому, за ч.2 ст.187 КК України суд визначив покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, яке за своїм розміром є близьке до мінімального, передбаченого санкцією вказаної статті кримінального закону.

При цьому суд не знайшов підстав для застосування статей 69, 75 КК України, враховуючи те, що ОСОБА_8 притягується до відповідальності за сукупністю кримінальних правопорушень, злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України є тяжким, вчинений із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, обвинувачений раніше судимий та на даний час притягується до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, що вказує про негативну соціальну спрямованість його особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Враховуючи наведене, встановлені у кримінальному провадженні обставини вчинених кримінальних правопорушень, їх характер і ступінь тяжкості, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючої обставини, дані про особу обвинуваченого, який має не погашену судимість та раніше вчиняв корисливі кримінальні правопорушення проти власності, апеляційний суд погоджується з видом та розміром призначеного ОСОБА_8 покарання в межах санкцій ч.2 ст.185, ч. 4 ст. 187, ч.1 ст.70 КК України та не вбачає підстав для пом`якшення його розміру.

Апеляційні доводи обвинуваченого щодо призначення йому суворого покарання, є необґрунтованими та не узгоджуються із вимогами статей 50, 65 КК України.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4