УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року

м. Київ

справа № 521/2439/22

провадження № 51-936ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 29 червня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 0002790 щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ясенове-2 Любашівського району Одеської області, жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 29 червня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року, ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 146 КК - на строк 2 роки; ч. 3 ст. 187 КК - на строк 8 років з конфіскацією майна, ч. 3 ст. 289 - на строк 7 років.

На підставі ст. 70 КК ОСОБА_4 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

Вирішено питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим: у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у приміщення; незаконному заволодіння транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого; незаконному позбавлення волі людини за попередньою змовою групою осіб,

вчинених за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 20 травня 2016 року приблизно о 01:30, перебуваючи

на вул. Стовповій, 15Г у м. Одесі, за попередньою змовою зі ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 , матеріали щодо яких були виділені в окреме провадження та вони були засуджені вироками суду, через незачинені двері проникли до приміщення АЗС № 46 ТОВ «Торговий дім «САН ОЙЛ», де ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_7 твердим предметом по голові, після чого дістав з рюкзака пневматичний пістолет та направив його на ОСОБА_7 , тобто погрожуючи застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, наказав йому не рухатись, після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відкрито заволоділи майном загальною вартістю 3352,95 грн, завдавши ТОВ «Торговий дім «САН ОЙЛ» матеріальну шкоду на вказану суму. Після цього, ОСОБА_4 разом

зі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , погрожуючи ОСОБА_7 застосуванням фізичного насильства, відкрито заволоділи його майном загальною вартістю 2105 грн, завдавши йому матеріальну шкоду на вказану суму.

Після заволодіння майном ОСОБА_7 та ТОВ «Торговий дім «САН ОЙЛ»

ОСОБА_4 цього ж дня, перебуваючи за вищевказаною адресою, за попередньою змовою зі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 незаконно заволоділи автомобілем «ВАЗ 21013», д.р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , завдавши йому матеріальну шкоду на суму 25 000 грн.

Крім того, ОСОБА_4 того ж дня, перебуваючи за тією ж адресою, за попередньою змовою зі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи з мотивів запобігання

ОСОБА_7 повідомити правоохоронні органи, погрожуючи йому пістолетом, посадили останнього на заднє сидіння вищевказаного автомобіля «ВАЗ 21013» та розпочали рух.

Крім того, ОСОБА_4 20 травня 2016 року після позбавлення волі ОСОБА_7 , перебуваючи на вул. Преображенській у м. Одесі, за попередньою змовою

із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , погрожуючи пневматичним пістолетом, відкрито заволоділи майном ОСОБА_7 загальною вартістю 10 800 грн, завдавши йому матеріальну шкоду на вказану суму.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування вказаних вимог, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, а також посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заперечує свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Вказує на суперечності у показаннях свідків, відсутність його відбитків на пістолеті, рюкзаку та в автомобілі, а також посилається на неповноту судового розгляду. Наголошує, що зазначав про це і в апеляційній скарзі, однак суд апеляційної інстанції залишив вказані доводи поза увагою, не надавши на них вмотивованих відповідей.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо

з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту,

а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і

не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як убачається із копії вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок

про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК, послався на докази, що зібрані

у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Засуджений ОСОБА_4 , як видно з копій оскаржених судових рішень, свою вину

у пред`явленому обвинуваченні не визнав та показав, що він вживав алкогольні напої в депо, де були ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ; через деякий час ОСОБА_5 запропонував поїхати в бар, проте обвинувачений відмовився; він з ними їздив тільки на залізничний вокзал, де вони і попрощалися; у нього з собою був рюкзак, проте пістолета у нього

не було.

Незважаючи на таку позицію засудженого, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_9 .

Також суд обґрунтовано у вироку послався на дані, що містяться у: протоколах прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20 травня 2016 року, витягах з ЄРДР за №0001789, №0002790, протоколі огляду місця події від 20 травня 2016 року, свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, зберігальній розписці від 20 травня 2016 року, протоколі затримання від 20 травня

2016 року, протоколі огляду предметів від 23 травня 2016 року, постанові про визнання речових доказів від 23 травня 2016 року,висновку експерта №356-Б від 12 липня

2016 року, протоколі особистого огляду затриманої особи, протоколі затримання

від 15 грудня 2021 року; протоколі проведення слідчого експерименту від 08 липня 2016 року, протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками

від 13 вересня 2017 року, вироках Київського районного суду м. Одеси від 22 червня 2021 року (щодо ОСОБА_6 ) та Малиновського районного суду м. Одеси

від 21 лютого 2019 року (щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_10 ), також дані інших письмових доказів, яким надана належна правова оцінка в їх сукупності.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК.

При цьому суд у вироку зазначив, що винуватість обвинуваченого у скоєнні злочинів, підтверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками

від 13 вересня 2017 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_4 , як особу, яка вчинила у відношенні нього розбійний напад та заволоділа його автомобілем; показаннями свідка ОСОБА_5 , який показав, що бачив,

як потерпілий лежить на підлозі, а ОСОБА_4 стоїть з пістолетом, після чого вони всі їхали в машині, а потерпілий ОСОБА_7 сидів позаду, разом з ОСОБА_4 ; показаннями свідка ОСОБА_8 , який показав, що ОСОБА_4 та двоє хлопців пішли на заправку, після чого вони під`їхали на машині до нього та позаду, поруч

з ОСОБА_4 сидів потерпілий ОСОБА_7 , який нахилив голову поміж колін та казав, щоб йому віддали ланцюжок; протоколом огляду місця події від 20 травня 2016 року, відповідно до якого в викраденому автомобілі «ВАЗ 21013», д.р.н. НОМЕР_1 , знайшли частину викраденого майна; протоколом огляду предметів від 23 травня

2016 року, відповідно до якого було вилучено пневматичний пістолет ПМ-49; показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який є батьком останнього, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_7 вранці прийшов та розповів, що особи вчинили відносно нього розбійний напад та посадили в його машину, на якій поїхали.

Також суд, надаючи оцінку посиланням сторони захисту про те, що ОСОБА_8 та

ОСОБА_5 обмовляють ОСОБА_4 для уникнення кримінальної відповідальності, зазначив, що вказані особи вже були засуджені за участь у скоєні вказаних злочинів ( ОСОБА_5 ) та за неповідомлення про злочин ( ОСОБА_8 ), що унеможливлює бажання уникнути покарання.

Отже, як слушно вказав суд, сукупність досліджених доказів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, які відповідають вимогам належності та допустимості, дозволяють "поза розумним сумнівом" стверджувати, що саме ОСОБА_4 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Відповідно до ст. 374 КПКу мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК, є законним та вмотивованим, про що

також ствердив суд апеляційної інстанції, переглянувши вказане судове рішення

за поданими апеляційними скаргами.

Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.

При цьому суд перевірив та обґрунтовано спростував доводи апеляційних скарг сторони захисту, які аналогічні доводам у касаційній скарзі засудженого,

у тому числі стосовно того, що його обмовили та він не скоював інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Як слушно зазначив апеляційний суд, твердження сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому

злочинів спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими судом першої інстанції.

Крім цього, апеляційний суд, як убачається з оскарженої ухвали, обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції з приводу того, що показання одного

із свідків, а саме ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_4 не приймав участі у вчиненні злочинів, не узгоджуються із будь-якими іншими доказами, які було досліджено під час судового розгляду, а тому сам факт наявності таких показань не є беззаперечною обставиною, яка тягне за собою ухвалення виправдувального вироку.

Не залишив апеляційний суд, як і суд першої інстанції, поза увагою твердження сторони захисту щодо відсутності відбитків ОСОБА_4 на пістолеті «ПМ 49», зазначивши

про те, що в матеріалах кримінального провадження взагалі відсутня дактилоскопічна експертиза, а тому вищевказані доводи є неспроможними.

Таким чином, постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374,

419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

З урахуванням викладеного Суд не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, на що посилається засуджений у касаційній скарзі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень, Судом

не встановлено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Малиновського районного суду

м. Одеси від 29 червня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду

від 23 листопада 2023 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3