Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 511/1178/24

Номер провадження: 1-кп/511/175/24

09 квітня 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

ппрокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000074 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.01.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до вимог ст. 9 Закону України Про державний кордон України, перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюються в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, - споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Порушенням державного кордону України є перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Крім того, у зв`язку з військовою агресією Збройних Сил Російської Федерації, на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на всій території України запроваджено воєнний стан. Відповідно до постанови КМУ «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 та 03.03.2022 №194 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», з метою здійснення заходів правового режиму воєнного стану обмежено виїзд з України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Встановлено, що в січні 2024 року, у обвинуваченого ОСОБА_4 , виник злочинний умисел на незаконний перетин державного кордону. Реалізуючи свій злочинний умисел, шляхом підшукування відповідних шляхів перетину, він почав спілкування з невстановленою особою (Надалі Особа-1), яка в подальшому скоординувала ОСОБА_4 з невстановленою особою (Надалі Особа -2), яка запропонувала йому у сприянні та організації незаконного переправлення осіб через лінію державного кордону України, поза пунктами пропуску.

Надавши свою згоду на незаконне переправлення осіб через Державний кордон України, ОСОБА_4 , отримав від невстановленої особи вказівки прибути до АДРЕСА_2 , далі він повинен був зустріти 6- х чоловіків та в подальшому забезпечити їх прибуття до визначеного із Особа-2 місця, а саме в АДРЕСА_3 та залишити на місцевості впритул до лінії Державного кордону України, з метою подальшого незаконного перетину ним разом та чоловіками Державного кордону України, в бік Молдови, слідуючи вказівкам Особа 2.

В подальшому ОСОБА_6 виконуючи свою роль, спрямовану на реалізацію єдиного злочинного умислу з Особа - 2, щодо організації незаконного переправлення осіб через лінію державного кордону України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, розробив з Особа 2 спільний план, направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, відповідно до якого, він повинний був сприяти незаконному переправленню осіб через державний кордон України, шляхом організації перевезення осіб з АДРЕСА_3 та доставляння їх до лінії державного кордону України, у заздалегідь визначене Особа 2 місце.

Далі, на виконання спільного злочинного умислу обвинувачений ОСОБА_4 , 29.01.2024 року, отримавши від Особа -2 точне місце зустрічі з особами, яких необхідно переправити через Державний кордон України, зустрівшись з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , де у подальшому викликавши два автомобілі таксі фірми «838» вказав останнім сісти до автомобілів та направитись до АДРЕСА_3 .

У подальшому ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , почав рухатись в напрямку с. Широке, Роздільнянського району Одеської області, з метоюподальшого незаконного перетину державного кордону України відповідними особами, куди він мав доставити останніх та залишити їх на місцевості впритул до лінії Державного кордону України, де останні мали перетнути лінію державного кордону України в пішому порядку.

Прибувши до с. Широке, Роздільнянського району, Одеської області, обвинувачений ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вийшовши з автомобілів таксі фірми «838» діючи за вказівками Особи-2, ОСОБА_4 , виконуючи свою роль, спрямовану на реалізацію єдиного злочинного умислу з Особа - 2, щодо організації незаконного переправлення осіб через лінію державного кордону України, діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, розробив з Особа 2 спільний план, направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, відповідно до якого, він повинний був сприяти незаконному переправленню осіб через державний кордон України, діючи за прямими вказівками Особи-2, обвинувачений ОСОБА_4 , використовуючи месенджер «Телеграм» почав вести в пішому порядку вище вказаних осіб до державного кордону України.

Однак перетнути лінію державного кордону України обвинувачений ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не змогли через їх виявлення та затримання працівниками Держаної прикордонної служби України в с. Широке, Роздільнянського району Одеської області.

Дії, у яких обвинувачується ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 332 КК України, як організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, щодо кількох осіб.

15.03.2024 року між прокурором Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 472 КПК України укладено по даному кримінальному провадженню № 0000074 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.01.2024 року угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди прокурор Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_4 з другої сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.332 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також сторонами угоди узгоджено покарання, яке повинен понести обвинувачений за вчинення кримінального правопорушення за ч 2 ст. 332 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком, та покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України. Також сторони узгодили, застосування спеціальної конфіскації вимог ст. ст. 96-1, 96-2 КК України та дійшли згоди з приводу конфіскації в дохід держави мобільного телефону марки «іРhоnе SЕ» чорного кольору, ІМЕL1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 та мобільного телефону марки «Sаmsипg Gаlаху S6 еdgе» чорного кольору, ІМЕI НОМЕР_3 які належать ОСОБА_4 .

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, та наслідки її невиконання, які роз`яснені підозрюваному та прокурору.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення, шляхом опитування повідомив про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про визнання винуватості, розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди, просив вказану угоду із прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.

Прокурор Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 також не заперечувала проти затвердження укладеної угоди про визнання винуватості, також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, підтвердила в суді, що обвинувачений беззаперечно визнав обвинувачення в обсязі обвинувачення та погодився на призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 332 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком, та покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України. Також з приводу конфіскації в дохід держави мобільного телефону марки «іРhоnе SЕ» чорного кольору, ІМЕLL НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 та мобільного телефону марки «Sаmsипg Gаlаху S6 еdgе» чорного кольору, ІМЕI НОМЕР_3 які належать ОСОБА_4 .

Захисник ОСОБА_5 не заперечував проти затвердження укладеної угоди про визнання винуватості та підтвердив, що вона укладена у його присутності та за його участю. При укладенні угоди права та свободи обвинуваченого ОСОБА_4 порушені не були.

Суд роз`яснив обвинуваченому положення ч.2 ст.473 КПК України, відповідно до яких наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у пункті 90 рішення у справі "Нацвлішвілі і Тогонідзе проти Грузії" від 29.04.2014 (заява № 9043/05) зазначив, що не може бути нічого неналежного в самому процесі укладення угод щодо обвинувачень або міри покарання… У цьому зв`язку Суд дотримується думки про те, що угоди про визнання провини не лише надають такі вагомі переваги, як прискорений розгляд кримінальних справ і зменшення навантаження на суди, прокурорів і адвокатів, але можуть також за умови їх правильного застосування стати успішним інструментом у боротьбі з корупцією та організованою злочинністю і сприяти скороченню кількості призначених покарань, а внаслідок цього і кількості ув`язнених.

Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до правил ст. ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнав себе винуватим, згідно із ст.12 КК України є тяжким злочином.

Узгодженою угодою про визнання винуватості міра покарання для обвинуваченого установлена в межах ч.2 ст.332 КК України, з урахуванням характеризуючих даних обвинуваченого.

Так, ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відсутність тяжких наслідків злочину, раніше не судимий (т.2, а.к.п. 96), задовільно характеризується за місцем фактичного проживання на момент проведення досудового слідства (т.2, а.к.п.98), на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває (т.2, а.с.100,102).

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, про що вони підтвердили під час підготовчого судового засідання.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди, свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки її не виконання.

Частиною 5 ст.65 КК України встановлено, що у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Суд, при вирішенні питання про можливість призначення покарання узгодженого сторонами угоди, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 який раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність тяжких наслідків злочину, вважає, за можливе призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з можливим звільненням від відбування покарання, надавши іспитовий строк на підставі ст.75 КК України.

Таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, а також вказане покарання обумовлене укладеною сторонами кримінального провадження угодою про визнання винуватості.

Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.

Також, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.01.2024 року був накладений арешт на тимчасове вилучене майно, а саме: -мобільний телефон марки «IPHОNE SE 2020» чорного кольору, з ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з присутньою е-сім абоненту мобільного зв`язку «Лайфселл» НОМЕР_5 ; -мобільний телефон марки «IPHОNE 7» чорного кольору, з ІМЕІ: НОМЕР_6 ; -мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S6» чорного кольору, з ІМЕІ: НОМЕР_3 , в який вставлена сім-карта абоненту мобільного зв`язку «Водафон» НОМЕР_7 , у вигляді заборони розпорядження, користування та відчуження (т.2, а.к.п.89-90).

У відповідності до ст. 174 ч. 4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Суд вважає, що арешт, накладений на тимчасове вилучене майно підлягає скасуванню.

Згідно з ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно з ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення, за який передбачено основне покарання у виді позбавлення волі. Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду (ч. 2 ст. 96-1 КК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно є предметом кримінального правопорушення.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався, тому відсутні підстави для його застосування.

Долю речових доказів по справі суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.96-1, 96-2, 100, 124, 314, 368, 369-371,373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 15 березня 2024 року, укладену між прокурором Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0000074 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.01.2024 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до засудженого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.01.2024 року, на тимчасове вилучене майно, а саме: -мобільний телефон марки «IPHОNE SE 2020» чорного кольору, з ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з присутньою е-сім абоненту мобільного зв`язку «Лайфселл» НОМЕР_5 ; -мобільний телефон марки «IPHОNE 7» чорного кольору, з ІМЕІ: НОМЕР_6 ; -мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S6» чорного кольору, з ІМЕІ: НОМЕР_3 , в який вставлена сім-карта абоненту мобільного зв`язку «Водафон» НОМЕР_7 , у вигляді заборони розпорядження, користування та відчуження (т.2, а.к.п. 89-90).

Застосувати спеціальну конфіскацію щодо мобільного телефону марки «IPHОNE SE 2020» чорного кольору, з ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з присутньою е-сім абоненту мобільного зв`язку «Лайфселл» НОМЕР_5 та мобільного телефону марки «Samsung Galaxy S6» чорного кольору, з ІМЕІ: НОМЕР_3 , в який вставлена сім-карта абоненту мобільного зв`язку «Водафон» НОМЕР_7 , які належать ОСОБА_4 , після набрання вироком законної сили, конфіскувати в дохід держави.

Речові докази:

-мобільний телефон марки «IPHОNE 7» чорного кольору, з ІМЕІ: НОМЕР_6 , який зберігається в камері зберігання речових доказів Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області, згідно квітанції про отримання на зберігання речових доказів №63 (т.2, а.к.п. 136), після набрання вироком законної сили, повернути ОСОБА_4 ;

- мобільний телефон марки «IPHОNE 14 Pro» чорного кольору, з ІМЕІ 1: НОМЕР_8 , ІМЕІ 2: НОМЕР_9 , який відповідно до зберігальної розписки про отримання (т.1, а.к.п. 99), після набрання вироком законної сили, вважати повернутим ОСОБА_8 ;

- мобільний телефон марки «М1 А1», з ІМЕІ 1: НОМЕР_10 , ІМЕІ 2: НОМЕР_11 , який відповідно до зберігальної розписки про отримання (т.1, а.к.п. 101), після набрання вироком законної сили, вважати повернутим ОСОБА_7 ;

- мобільний телефон марки «Redmi Note 12» темно-синього кольору, з ІМЕІ 1: НОМЕР_12 , ІМЕІ 2: НОМЕР_13 , який відповідно до зберігальної розписки про отримання (т.1, а.к.п. 103), після набрання вироком законної сили, вважати повернутим ОСОБА_9 ;

- мобільний телефон марки «IPHОNE 12» синього кольору, з ІМЕІ 1: НОМЕР_14 , ІМЕІ 2: НОМЕР_15 , який відповідно до зберігальної розписки про отримання (т.1, а.к.п. 102), після набрання вироком законної сили, вважати повернутим ОСОБА_11 ;

- мобільний телефон марки «IPHОNE 7 Plus» чорного кольору, з ІМЕІ: НОМЕР_16 , який відповідно до зберігальної розписки про отримання (т.1, а.к.п. 100), після набрання вироком законної сили, вважати повернутим ОСОБА_10 ;

- мобільний телефон марки «IPHОNE 11 Pro» сірого кольору, з ІМЕІ 1: НОМЕР_17 , ІМЕІ 2: НОМЕР_18 , який відповідно до зберігальної розписки про отримання (т.1, а.к.п. 98), після набрання вироком законної сили, вважати повернутим ОСОБА_12 ;

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1