Справа № 456/1327/24
Провадження № 1-кс/456/736/2024
УХВАЛА

про відмову в допуску захисника

26 червня 2024 року Слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 , слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та з участю ОСОБА_6 , під час розгляду клопотання слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підозрюваному ОСОБА_5 , клопотання ОСОБА_6 про допуск до участі в справі як захисника підозрюваного,

в с т а н о в и в:

Суть питання, що вирішується, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

25.06.2024 до Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшло клопотання слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підозрюваному ОСОБА_5 . Розгляд клопотання призначено на 09.00 год. 26 червня 2024 року.

В судовому засіданні ОСОБА_6 заявив письмове клопотання про допуск його, як захисника підозрюваного ОСОБА_5 до участі в розгляді клопотання слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підозрюваному ОСОБА_5 . В обгрунтування клопотання ОСОБА_6 покликається на ст.59 Конституції України, згідно з якою кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав». В рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 зазначено, що звуження змісту існуючих прав і свобод - це зменшення ознак змістовних характеристик можливостей громадянина. Звуження обсягу існуючих прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод. В Рішенні від 16.11.2000 №13-рп/2000 у справі №1-17/2000 (справа про право вільного вибору захисника) Конституційний Суд України визнав, що положення ч.1 ст.59 Конституції України про те, що «кожен є вільним у виборі захисника своїх прав» потрібно розуміти як конституційне право особи з метою отримання правової допомоги обирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права, а також за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Допуск приватно практикуючого юриста, який займається наданням правової допомоги особисто або за дорученням юридичної особи, як захисника, жодним чином не порушує право підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного на захист. При цьому у вказаному рішенні КСУ послався на міжнародні норми. Зокрема, в «Основних принципах, що стосуються ролі юристів», прийнятих VIII Конгресом ООН з питань попередження злочинності та поводження з правопорушниками (27.08-07.09.1990 р.), передбачається, що кожна людина має право звернутися до будь-якого юриста за допомогою для захисту і відстоювання своїх прав та їх захисту на всіх стадіях кримінального судочинства (принцип 1). Жодний суд чи адміністративний орган, в якому визнається право на адвоката, не відмовляється визнавати права юриста захищати в суді інтереси свого клієнта (принцип 19). Водночас КСУ визнав неконституційними всі норми чинних на той момент законів (кодексів), які обмежували можливість надання правової допомоги виключно адвокатами. У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), справа N 1-23/2009 від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009, де вказано: «...3.1. Відповідно до Конституції України утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави(частина друга статті 3). ... Важливу роль у забезпеченні реалізації, захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина в Україні як демократичній, правовій державі відведено праву особи на правову допомогу, закріпленому у статті 59 Конституції України. Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер. У рішенні від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника, Конституційний Суд України вказав, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав"(частина перша статті 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин". Конституційний Суд України зазначає, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. За змістом статті 64 Конституції України( 254к/96-ВР) конституційне право кожного на правову допомогу у жодному випадку не може бути обмежено. У частині першій статті 59 Конституції України ( 254к/96-ВР ) не міститься обмежень стосовно кола суб`єктів надання правової допомоги та вимог щодо їх професійної підготовки...». У висновку Конституційного Суду України № 4-В/2019 від 31 жовтня 2019 року, вказано, зокрема ...Поняття "надання професійної правничої допомоги" не тотожне поняттю "представництво особи в суді". Надання професійної правничої допомоги здійснюють адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом. З аналізу частини першої статті 131-2 Конституції України у системному зв`язку з її статтею 59 випливає позитивний обов`язок держави, який полягає в гарантуванні участі адвоката у наданні професійної правничої допомоги особі з метою забезпечення її ефективного доступу до правосуддя за рахунок коштів держави у випадках, передбачених законом. ...».

При вирішенні клопотання про допуск його захисника, ОСОБА_6 просить врахувати статті 8, 9 Конституції України, ст.19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІУ «Про міжнародні договори України», Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ. Крім цього покликається на Міжнародний пакт про громадянські і політичні права, «Основні принципи, що стосуються ролі юристів», прийнятих VIII Конгресом ООН з питань попередження злочинності та поводження з правопорушниками (27.08-07.09.1990 р.). При цьому ОСОБА_6 зазначає, що незважаючи на наявність у КПК ч.2 ст.45, вирішуючи колізію між цією статтею вказаного Кодексу та нормами міжнародного права, є обов`язок застосовувати останні зважаючи на наявність ч.4 ст.9 КПКУ, де вказано, що у разі якщо норми цього Кодексу, тобто КПКУ, суперечать міжнародному договору, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України, тобто перераховані міжнародні норми, які мають вищу юридичну силу та жодних обмежень та додаткових вимог щодо представника (захисника) не передбачають. Також ОСОБА_6 свою позицію обгрунтовує рішенням ЄСПЛ справі «Загородній проти України» (3аява № 27004/06), постановою Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року, у справі № 334/3161/17, провадження №14-188цс20, постановою Верховного Суду від 21 червня 2023 року, у справі № 619/1908/23, провадження № 61-8428св23. При цьому ОСОБА_6 вважає, що норми ЦК мають пріоритет над іншими законами та Кодексами, в тому числі й процесуальними, щодо представництва (захисту).

Щодо статусу як адвоката ОСОБА_6 вказує на те, що він на даний момент є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 420, виданого 24.03.2006 на підставі рішення №2 Тернопільської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та посвідчення адвоката. При цьому вважає, що зважаючи на системне тлумачення ст.ст. 8,55 Конституції України, за якими громадяни здійснюють свої права за принципом дозволено все, що прямо не заборонено законом, будь-який громадянин чи фізична особа вправі залучити ОСОБА_8 в якості представника (захисника) для захисту своїх прав та інтересів. Свою позицію обгрунтовує висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 17.12.2020 в справі № 753/3423/19-ц, постановами Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 липня 2019 року у справі № 855/229/19 та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 910/3845/19, постановою Касаційного кримінального суду, викладеною у Постанові від 16 березня 2021 року по справі № 759/17836/17, постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 640/9124/19.

Позиція учасників кримінального провадження.

Підозрюваний ОСОБА_5 просить допустити ОСОБА_6 до участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу, як його захисника.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про допуск як захисника ОСОБА_5 ОСОБА_6 заперечив та вказав, що згідно з офіційною інформацією, яка міститься в Реєстрі адвокатів Національної асоціації адвокатів України, право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_6 (№ адвокатського свідоцтва 420 від 24.03.2006, виданого КДКА Тернопільської області) припинено згідно з п.4 ч.1 ст.32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 13.06.2019 на підставі рішення КДКА Дніпропетровської області (дисциплінарна палата) №6/ДПР 19 від 13 червня 2019 року. Прокурор просить суд при прийнятті рішення врахувати правові приписи ч.1 ст.45, ч.ч.1,2 ст.50 КПК України.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання заперечив та зазначив, що звернувся з письмовими запитами до Ради адвокатів та КДК Тернопільської області, до Ради адвокатів Дніпропетровської області, в яких просив повідомити про те, чи має право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_6 , якщо ні, просив вказати, коли його такого права позбавлено.

Заслухавши клопотання ОСОБА_6 , думку підозрюваного ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , оглянувши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про допуск як захисника підозрюваного до участі в справі за клопотанням слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підозрюваному ОСОБА_5 слід відмовити, з наступних підстав.

Установлені судом обставини, положення закону, яким суд керувався та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

В судовому засіданні під час встановлення анкетних даних учасників провадження, ОСОБА_6 вказав суду, що здійснює захист інтересів підозрюваного ОСОБА_5 , як адвокат на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 420, виданого 24.03.2006 на підставі рішення №2 Тернопільської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та посвідчення адвоката.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив повноваження ОСОБА_6 , як захисника та адвоката на представництво інтересів підозрюваного ОСОБА_5 , вказавши про те, що згідно з офіційною інформацією, яка міститься в Реєстрі адвокатів Національної асоціації адвокатів України, право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_6 (№ адвокатського свідоцтва 420 від 24.03.2006, виданого КДКА Тернопільської області) припинено згідно з п.4 ч.1 ст.32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 13.06.2019 на підставі рішення КДКА Дніпропетровської області (дисциплінарна палата) №6/ДПР 19 від 13 червня 2019 року.

Слідчий ОСОБА_9 позицію прокурора підтримав та вказав, що звернувся з письмовими запитами до Ради адвокатів та КДК Тернопільської області, до Ради адвокатів Дніпропетровської області, в яких просив повідомити про те, чи має право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_6 , якщо ні, просив вказати, коли його такого права позбавлено.

Згідно з ч.1 ст.45 КПК захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).

Згідно із ч. 1 ст. 50 КПК повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

ОСОБА_6 на підтвердження повноважень надав суду копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 420, виданого 24.03.2006 на підставі рішення №2 Тернопільської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та посвідчення адвоката.

Перевіривши повноваження ОСОБА_6 на представництво інтересів підозрюваного ОСОБА_5 при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу, судом встановлено, що згідно з інформацією, яка міститься в Єдиному реєстрі адвокатів Національної асоціації адвокатів України, право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_6 (№ адвокатського свідоцтва 420 від 24.03.2006, виданого КДКА Тернопільської області) припинено згідно з п.4 ч.1 ст.32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 13.06.2019 на підставі рішення КДКА Дніпропетровської області (дисциплінарна палата) №6/ДПР 19 від 13 червня 2019 року.

Відповідно до ч.2 ст.45 КПК України захисником не може бути адвокат, відомості про якого не внесено до Єдиного реєстру адвокатів України або стосовно якого у Єдиному реєстрі адвокатів України містяться відомості про зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, нормами КПК України чітко передбачено, що захисником у кримінальних провадженнях може бути адвокат, відомості про якого внесено до Єдиного реєстру адвокатів України та який є діючим, тобто таким діяльність якого не зупинена або не припинена.

З наведеного випливає, що адвокат діяльність якого зупинено або припинено фактично не має статусу адвоката та, відповідно, не має права захищати підозрюваного, обвинуваченого або засудженого у кримінальному процесі.

Відповідно п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-р/п (справа 1-17/2000) Положення частини першої статті 59 Конституції України про те, що "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав", в аспекті конституційного звернення громадянина ОСОБА 4 треба розуміти як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

При цьому, відповідно до п. п. 3-4 ст. 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Згідно з вимогами п.п. 11 п. 161 Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Статтею 8 Конституції України, встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до вимог п. 1 Перехідних положень Конституції України, закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Вирішення питання про наявність/відсутність в особи повноважень на здійснення правомочностей захисника у справі належить до дискреційних повноважень судді.

Враховуючи документально встановлені відомості про припинення права на зайняття адвокатською діяльністю у Єдиному реєстрі адвокатів України, що свідчить про відсутність повноважень ОСОБА_6 , суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про допуск як захисника підозрюваного до участі в справі за клопотанням слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підозрюваному ОСОБА_5 .

При цьому слід роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 правові приписи статті 48 КПК України, згідно з якими захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням у випадках та в порядку, визначених статтями 49 та 53 цього Кодексу.

Правові підстави та фактичні обставини, встановлені в судовому засіданні для звернення з повідомленням до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області та Ради адвокатів Дніпропетровської області про грубе порушення ОСОБА_6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правил адвокатської етики.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює право на справедливий суд, кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Поняття «розумний строк» оцінюється з урахуванням низки критеріїв, у тому числі - специфіки кримінальної справи, кількості епізодів звинувачення, поведінки сторін тощо, та не може визначатись однаково для кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до вимог ст. 20 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК України.

У відповідності до загальних засад кримінального провадження учасники кримінального провадження та їх представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Зловживання процесуальними правами визначається як дії, що суперечать завданню кримінального провадження.

Так згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені КПК України строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що розумність тривалості провадження має бути оцінена в світлі конкретних обставин справи з врахуванням певних критеріїв, серед яких складність справи та поведінка заявника (рішення у справах «Пелісьє і Сассі проти Франції», «Вергельський проти України»).

У розумінні ЄСПЛ сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Оцінюючи поведінку заявника, необхідно брати до уваги, зокрема, і факти невиконання ним процесуальних обов`язків, наприклад, неодноразові неявки в судове засідання без поважних причин, якщо це призвело до порушення розумного строку судового розгляду.

В ухвалі Верховного Суду у справі №676/7346/15-к від 30.05.2018 вказано про те, що хоча у КПК України не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання такими є загально правовим принципом і поширюється на всі галузі права.

В ухвалі Верховного Суду у справі № 202/4467/14-к від 17.09.2019 зазначено: «Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 7 липня 1989 року, вказував на недопустимість зневілювання ключового принципу - верховенства права у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом».

Поряд із цим, ККС ВС у постанові від 09.04.2019 року у справі № 306/1602/16-к зауважує, що процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання. При цьому в ухвалі від 18.09.2018 року у справі № 1-9/11 суд виходить із позиції, що законодавець чітко передбачив правила поведінки сторін у кримінальній справі на подання доказів, участь в їх дослідженні та доведенні їх переконливості, виступ у судових дебатах, оскарження процесуальних рішень суду, тобто учасники судового процесу мають діяти відповідно до загальних положень судового розгляду, а не зловживати своїми правами.

Так суд визнає такими, що спрямовані на зловживання процесуальними правами та свідчать про грубе порушення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правил адвокатської етики, наступні умисні дії ОСОБА_6 , які виразилися в зухвалих, безпідставних та образливих звинуваченнях учасників кримінального провадження та слідчого судді ОСОБА_1 , а також неприпустимих висловлюваннях щодо правової системи та Держави Україна в цілому.

Відкриваючи судове засідання по розгляду клопотання слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підозрюваному ОСОБА_5 на підставі ст.342 КПК України, слідчий суддя з`ясував, що в залі судового засідання, окрім учасників кримінального провадження присутні голова та члени Громадської організації «Громадська ініціатива 1» та встановивши їх анкетні дані, з`ясував у голови ГО ОСОБА_10 , що такі бажають здійснювати відеозапис судового засідання шляхом транслювання судового засідання в соціальних мережах. Слідчим суддею роз`яснено голові та членам ГО правові приписи ст.ст. 27, 255 КПК України, згідно з якими дозвіл на фіксацію та транслювання судового засідання може бути надано лише ухвалою суду після з`ясування думки учасників кримінального провадження, тобто після стадії встановлення анкетних даних учасників та роз`яснення права на відвід складу суду. При цьому застережено про кримінальну відповідальність за розголошення даних досудового розслідування у випадку, коли згода на фіксацію та транслювання судом не надана.

В подальшому слідчий суддя перейшов до встановлення анкетних даних учасників, встановив особи підозрюваного ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_6 , останній підтвердив своє повноваження суду копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 420, виданого 24.03.2006 на підставі рішення №2 Тернопільської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та посвідченням адвоката.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив право на представництво інтересів підозрюваного захисником ОСОБА_6 та надав суду витяг з Єдиного реєстрі адвокатів Національної асоціації адвокатів України, згідно з яким право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_6 (№ адвокатського свідоцтва 420 від 24.03.2006, виданого КДКА Тернопільської області) припинено згідно з п.4 ч.1 ст.32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 13.06.2019 на підставі рішення КДКА Дніпропетровської області (дисциплінарна палата) №6/ДПР 19 від 13 червня 2019 року.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомив про те, що він звернувся з письмовими запитами до Ради адвокатів та КДК Тернопільської області, до Ради адвокатів Дніпропетровської області, в яких просив повідомити про те, чи має право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_6 , якщо ні, просив вказати, коли його такого права позбавлено.

Надаючи можливість ОСОБА_6 висловитися з приводу інформації, наданої прокурором та слідчим, слідчий суддя просив ОСОБА_6 підтвердити право на представництво інтересів підозрюваного у судовому процесі на підставі кримінально-процесуального закону.

Незважаючи на наведене, ОСОБА_6 почав поводити себе грубо та зухвало, вимагав у слідчого судді пояснень щодо участі слідчого та прокурора в судовому засіданні, звинувачував слідчого суддю у порушенні норм чинного КПК України, стверджував про те, що слідчий суддя не вправі розглядати клопотання, при цьому заявив усне клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для підготовки письмового клопотання, яке судом задоволено, надано ОСОБА_6 можливість підготувати відповідне клопотання.

Після перерви в судовому засіданні, суд з`ясував у ОСОБА_6 , чи бажає він підтвердити свою участь в судовому засіданні, як захисника підозрюваного ОСОБА_5 , однак ОСОБА_6 на пропозицію суду не відреагував, натомість почав продовжувати звинувачувати учасників кримінального провадження та слідчого суддю в порушенні норм чинного законодавства та вимагати від слідчого судді розгляду заяви про відвід слідчого судді.

Слідчим суддею роз`яснено ОСОБА_6 про те, що склад суду на даний час слідчим суддею не оголошено, оскільки судом встановлюються анкетні дані учасників кримінального провадження та перевіряються надані їм законом повноваження на участь в справі, зокрема вказано про те, що на даній стадії суд, зважаючи на інформацію, подану прокурором, перевіряє право на представництво інтересів підозрюваного ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 , і лише після того, як судом буде встановлено, що останній вправі здійснювати захист інтересів підозрюваного, такому буде надано право подати заяву про відвід, яка вирішується іншим складом суду в порядку, передбаченому ст.35 КПК України.

Тривалий час ОСОБА_6 на вказані роз`яснення суду не реагував, продовжував поводити себе зухвало та безпідставно, при цьому перебивав слідчого суддю, не дотримувався порядку в судовому засіданні, про що слідчим суддею зроблено неодноразові застереження ОСОБА_6 , при цьому роз`яснено правові приписи ст.ст. 321, 329, 330 КПК України та попереджено про відповідальність, встановлену законом.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_6 розпоряджень слідчого судді (головуючого у справі), судом було викликано працівників Служби судової охорони.

В подальшому ОСОБА_6 під час оголошення письмового клопотання про допуск його як захисника до участі в справі дозволив собі неприпустимі коментарі, які полягали в зухвалих, безпідставних та образливих звинуваченнях учасників кримінального провадження та слідчого судді ОСОБА_1 в порушеннях чинного законодавства, а також неприпустимих висловлюваннях щодо правової системи та Держави Україна в цілому, звертаючись безпосередньо до суду, зокрема дослівно: «…для Вас пояснюю, що ЄСПЛ це Європейський суд з прав людини…», «…Ви свідомо бажаєте обмежити підозрюваного в його правах…», «…Ви свідомо «плюєте» на Конституцію України, Європейський суд з прав людини….», «…чи Ви не є судом, як я розумію…», «….Ви не представляєте державу….Ваші дії спрямовані на порушення закону…..», «…Ви в цьому судовому процесі до ні чого…», .»…Цитую Конституцію України, щоб Ви її читали, а не щось інше тут робили…», «….Що ще написати тут, щоб до Вас доходило…», «…від Вашого свавільного втручання порушуються права…», «…те, що Ви тут робите це дискримінація….», «як ще Вам пояснити чи постукати до Вас, щоб Ви зрозуміли…», «В нас що тоталітарна держава…. В нас можна начхати та наплювати на Конвенцію…», «Це що правова держава?», «…Тут є наслідки дикої росії…». При цьому ОСОБА_6 образливо чіплявся до прокурора та слідчого, звинувачуючи їх у порушенні норм чинного законодавства. При цьому ОСОБА_6 припустився поведінки, що ганьбить правову систему, вдаючись до особистих характеристик слідчого судді.

У Постанові ККС ВС від 16 січня 2024 року у справі № 991/7073/23 (провадження № 51-5215км23), Суд вказав, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу. Заяви і скарги, що подаються до суду, мають відповідати вимогам чинного законодавства. У текстах цих документів не можна використовувати образливі та лайливі слова, символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їхнім представникам і суду. В іншому разі це свідчить про очевидну неповагу автора документа до честі, гідності цих осіб. Такі дії суперечать основним засадам і завданням судочинства та можуть бути визнані судом як зловживання процесуальними правами. Як зазначив ККС ВС, у розумінні ЄСПЛ звернення до суду з використанням нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і в спілкуванні із судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій констатується як зловживання правом на подання заяви. ККС ВС звернув увагу, що всі згадані вище прояви неповаги, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їхнім представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні в заявах по суті справи, заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників. Водночас використання учасниками судового процесу та їхніми представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і в спілкуванні із судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до їх честі та гідності з боку осіб, які такі дії вчиняють, оскільки вказані дії суперечать основним засадам (принципам) кримінального провадження і його завданню.

Велика Палата ВС у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19 дійшла висновку, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова, символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників. Використання учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку осіб, які такі дії вчиняють. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) адміністративного судочинства, а також його завданню. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, наслідки, передбачені законом.

У постанові від 7 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21 ВП ВС вказала на те, що у процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників (аналогічні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (пункт 22), від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19). Їхня наявність є достатньою для того, щоби суд відразу застосував наслідки, передбачені частиною третьою статті 45 КАС України.

Аналогічно Європейський суд з прав людини, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. mutatis mutandis ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

Відповідно до частини 3 статті 32 Закону України про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на заняття адвокатською діяльністю припиняється:

1) з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката;

2) з підстав, передбачених пунктами 2 і 6 частини першої цієї статті, - з дня набрання законної сили відповідним рішенням суду;

3) з підстав, передбачених пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті, - з дня прийняття кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури відповідного рішення.

У разі припинення права на заняття адвокатською діяльністю з підстав, передбачених пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті, копія рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури у триденний строк з дня його прийняття надсилається адвокату та відповідній раді адвокатів регіону. Рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про припинення права на заняття адвокатською діяльністю може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду. Оскарження такого рішення не зупиняє його дії.

Частинами 4-6 статті 32 Закону передбачено, що право на заняття адвокатською діяльністю, припинене з підстав, передбачених пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті, поновлюється з дня набрання законної сили відповідним рішенням суду або з дня прийняття відповідного рішення Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури. Припинення права особи на заняття адвокатською діяльністю має наслідком припинення такої діяльності та права особи на участь у роботі органів адвокатського самоврядування. Особа, стосовно якої прийнято рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю з підстав, передбачених пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті, може звернутися до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту не раніше ніж через два роки з дня прийняття рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю, а з підстави, передбаченої пунктом 6 частини першої цієї статті, - з дня погашення або зняття в установленому законом порядку судимості, але не раніше ніж через два роки з дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно адвоката.

Згідно з ч.7 ст.32 Закону відомості про припинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Згідно з інформацією, яка міститься в Єдиному реєстрі адвокатів, право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_6 (№ адвокатського свідоцтва 420 від 24.03.2006, виданого КДКА Тернопільської області) припинено згідно з п.4 ч.1 ст.32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 13.06.2019 на підставі рішення КДКА Дніпропетровської області (дисциплінарна палата) №6/ДПР 19 від 13 червня 2019 року.

На підставі наведеного, суд вважає, що слід повідомити Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури Дніпропетровської області та Раду адвокатів Дніпропетровської області про грубе порушення ОСОБА_6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правил адвокатської етики, які виразилися в зухвалих, безпідставних та образливих звинуваченнях учасників кримінального провадження та слідчого судді ОСОБА_1 , а також неприпустимих висловлюваннях щодо правової системи та Держави Україна в цілому під час розгляду справи за клопотанням слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підозрюваному ОСОБА_5 . Надіслати Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Дніпропетровської області та Раді адвокатів Дніпропетровської області копію запису судового засідання у справі №456/1327/24, провадження №1-кс/456/736/2024 від 26 червня 2024 року.

Керуючись пунктом 7 частини другої статті 129 Конституції України, частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною 1 статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правилами адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним Зїздом адвокатів України 2017 року від 09.06.2017, ч.1 ст.45, ч.ч.1,2 ст.50 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання ОСОБА_6 про допуск як захисника підозрюваного до участі в справі за клопотанням слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підозрюваному ОСОБА_5 - відмовити.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 правові приписи статті 48 КПК України, згідно з якими захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням у випадках та в порядку, визначених статтями 49 та 53 цього Кодексу.

Повідомити Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури Дніпропетровської області та Раду адвокатів Дніпропетровської області про грубе порушення ОСОБА_6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правил адвокатської етики, які виразилися в зухвалих, безпідставних та образливих звинуваченнях учасників кримінального провадження та слідчого судді ОСОБА_1 , а також неприпустимих висловлюваннях щодо правової системи та Держави Україна в цілому під час розгляду справи за клопотанням слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підозрюваному ОСОБА_5 .

Надіслати Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Дніпропетровської області та Раді адвокатів Дніпропетровської області копію запису судового засідання у справі №456/1327/24, провадження №1-кс/456/736/2024 від 26 червня 2024 року.

Повний текст ухвали буде проголошений 28 червня 2024 року о 09.00 год..

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Слідчий суддя ОСОБА_1