Справа № 754/8785/23 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2126/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 27.08.2010 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 186 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 09.02.2012 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 31.12.2014 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 26.12.2019 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 13.07.2021 року умовно-достроково на 9 місяців 8 днів,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 24.03.2023 приблизно о 14 годині 27 хвилин, знаходячись у приміщенні магазину « Дригало », що розташований за адресою: м. Київ, пр. Червоної Калини, 26 , побачив золоту каблучку на безіменному пальці правої руки потерпілого ОСОБА_8 , після чого у нього виник умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, ОСОБА_9 знаходився у безпорадному стані та не розумів зміст дій, які з ним, оскільки в останнього був приступ епілепсії і він знаходився без свідомості, а також розраховуючи на те, що інші особи, які були присутні в магазині «Дригало», не спостерігають за його діями, намагався зняти з руки потерпілого ОСОБА_10 золоту обручку, вагою 1.99 г., 585 проби, вартістю 3086 гривень 39 копійок, однак його дії були помічені свідком ОСОБА_11 , яка висловила словесну вимогу до ОСОБА_7 на припинення його дій.

Після чого, ОСОБА_7 , продовжуючи свій протиправний умисел, вчинений в умовах воєнного стану, розуміючи, що його дії викриті, вказану словесну вимогу ОСОБА_11 проігнорував, зняв золоту обручку з правої руки ОСОБА_8 та утримуючи вищевказане майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на 3086 грн. 39 коп.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з 21.04.2023 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили - залишено тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати в сумі 220 гривень на залучення експерта в доход держави.

Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить перекваліфікувати частину статті та скоротити строк.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що скоїв злочин в мирний час, не порушив комендантську годину та не було повітряної тривоги. Тому вважає, що скоєне ним кримінальне правопорушення не є мародерством.

В свою чергу, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, однак, до закінчення апеляційного розгляду останній, на підставі положень ст. 403 КПК України, подав клопотання про відмову від апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану - є вірною.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про перекваліфікацію його дій, у зв`язку з тим, що останній скоїв злочину у мирний час та не порушував комендантську годину, є необґрунтованими, оскільки з 24.02.2022 в Україні запроваджений воєнний стан і судом вірно встановлено, що дії обвинуваченого мали місце під час дії воєнного стану і в умовах воєнного стану. Відсутність ознак використання умов воєнного стану для крадіжки не виключає факту її вчинення в таких умовах.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вищенаведені положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, перевіряючи вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно положень ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року передбачено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу обвинуваченого. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Так, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше судимий, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, завданні збитки не відшкодував, не працює.

Також судом встановлено та враховано обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття та обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, яка перебуває у безпорадному стані.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_7 про те, що він має на утриманні дитину, а також батька пенсійного віку, оскільки вказані обставини не підтверджуються матеріалами провадження та суду апеляційної інстанції надано не було.

На переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі в мінімальній межі санкції закону України про кримінальну відповідальність на строк 5 років та буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі наведеного апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4