Провадження № 1-кс/686/5576/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000521,

встановив:

27.06.2024 року прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 , після усунення недоліків, визначених в ухвалі слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.06.2024 р., звернувся до слідчого судді з новим клопотанням про накладення арешту на майно, яке 19.06.2024 р. було тимчасово вилучене у ОСОБА_4 , у ході проведення його особистого обшуку під час затримання, а саме на: мобільний телефон марки «RedMi», Iмеi 1: НОМЕР_1 , Імеі 2: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «Nokia», Iмеі 1: НОМЕР_3 , Імеі 2: НОМЕР_4 ; банківську картку А- НОМЕР_5 , а також на майно, яке було тимчасово вилучене в ході проведення, в період часу з 00 год. 17 хв. до 01 год. 17 хв. 19.06.2024 р., обшуку у належному ОСОБА_5 автомобілі марки та моделі «Ssang Yong Korando», р.н. НОМЕР_6 , яким користувався ОСОБА_4 , а саме на: аркуш паперу формату А4, на якому відображено реквізити банківських рахунків; договір про надання фінансового кредиту та застави №ДОНО290000501 від 10.03.2024; квитанцію банку «А-Банк» від 04.04.2024; паперовий записник марки «Skiper», формату А-6, чорного кольору; паперовий записник, сірого кольору, із маркуванням «Interbeton»; мобільний телефон невстановленої марки, чорного кольору; мобільний телефон невстановленої марки, зеленого кольору; автомобіль марки та моделі «Ssang Yong Korando», р.н. НОМЕР_6 .

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що «у провадженні слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000521 від 06 червня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.17, п.11 ч.2 ст. 115 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ґрунті неприязних відносин із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, їх наслідки, у вигляді смерті особи, та бажаючи їх настання, запланував організувати вбивство останнього, замовивши його виконання іншій особі, тобто, скоїти вбивство на замовлення, безпосереднє виконання вбивства ОСОБА_6 вирішив покласти на іншу особу. З цією метою, в кінці березня 2024 року (точну дату в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 звернувся до знайомого, анкетні дані якого змінено, - ОСОБА_7 , з проханням вчинити вбивство ОСОБА_6 . Однак, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпечність злочинного наміру ОСОБА_4 , направленого на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, проінформував правоохоронні органи про організацію вчинення злочину, з метою недопущення здійснення злочинного наміру ОСОБА_4 . В подальшому, 18.06.2024 близько 09 год., з метою створення уяви у ОСОБА_4 про виконання його завдання, що стосується вбивства ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за допомогою інтернет месенджера, на мобільний номер ОСОБА_4 надіслав імітаційні фотознімки, на яких зображено ОСОБА_6 із видимими тілесними ушкодженнями, у вигляді рубленої рани голови, та домовився з ним про зустріч. 18 червня 2024 року, близько 10 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , діючи під контролем правоохоронних органів, зустрівся із ОСОБА_4 , неподалік будинку АДРЕСА_1 , де повідомив про виконання замовлення, а саме, вбивства ОСОБА_6 . Надалі, ОСОБА_7 вказав ОСОБА_4 на необхідність розрахуватися за виконану роботу, тобто, за вбивство ОСОБА_6 , за раніше обумовлені грошові кошти в сумі 10000 грн. При цьому, ОСОБА_4 , переконавшись про виконання домовленості щодо вбивства ОСОБА_6 , вказав ОСОБА_7 про необхідність видалення фотознімків, із зображенням ОСОБА_6 із видимими тілесними ушкодженнями, у вигляді рубленої рани голови, та повідомив ОСОБА_7 , що на даний момент не має готівкових грошових коштів та запропонував останньому перерахувати грошові кошти на банківську картку. В подальшому, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_4 номер банківської картки - № НОМЕР_7 , яка належить його товаришу ОСОБА_8 . Цього ж дня, о 19 год. 53 хв. ОСОБА_9 , будучи не обізнаним в злочинній діяльності ОСОБА_4 , діючи на прохання останнього, перерахував на банківську карту № НОМЕР_7 грошові кошти, в сумі 1000 грн., тобто, таким чином, ОСОБА_4 здійснив оплату за виконану роботу ОСОБА_7 щодо здійснення вбивства ОСОБА_6 . Таким чином, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для організації умисного вбивства ОСОБА_6 , вчиненого на замовлення, спрямованого на умисне вбивство останнього, яке не було вчинене з причин, які не залежали від волі ОСОБА_4 .

18.06.2024 ОСОБА_4 , затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України.

У ході затримання здійснено обшук затриманої особи ОСОБА_4 , під час якого вилучені: мобільний телефон марки RedMi, Iмеi 1: НОМЕР_1 , Імеі 2: НОМЕР_2 , поміщений до сейф пакету №CRI 1198750, на який нанесено пояснювальні надписи, завірено підписами понятих та слідчого; мобільний телефон марки Nokia, Iмеі 1: НОМЕР_3 , Імеі 2: НОМЕР_4 , поміщений до сейф пакету №CRI 1198750, на який нанесено пояснювальні надписи, завірено підписами понятих та слідчого; банківську картку НОМЕР_8 , поміщену до сейф-пакету №CRI 1198749.

Окрім того, 19.06.2024, на підставі постанови слідчого, відібрано чотири зразки букального епітелію затриманого ОСОБА_10 , поміщені до двох окремих паперових конвертів.

Встановлено, що на зустріч із ОСОБА_7 , яка відбулася 18.06.2024, ОСОБА_10 прибув автомобілем марки Ssang Yong Korando, реєстраційний номер НОМЕР_6 , належним ОСОБА_5 .

В зв`язку із вищевикладеним, з метою врятуванням майна, яке може містити сліди вчинення кримінального правопорушення, 19.06.2024, в період часу з 00:17 год. по 01:17 год., слідчим СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_11 , в порядку ст.233 КПК України, проведено обшук вказаного автомобіля, в ході якого було виявлено та вилучено наступне майно: аркуш паперу формату А4, на якому відображено реквізити банківських рахунків, поміщений до сейф-пакету RIC 2203490; договір про надання фінансового кредиту та застави №ДОНО290000501 від 10.03.2024, поміщений до сейф-пакету RIC 2203490; квитанцію банку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 04.04.2024, поміщену до сейф-пакету RIC 2203490; паперовий записник марки «Skiper», формату А-6, чорного кольору, поміщений до сейф-пакету №RIC 2203489; паперовий записник, сірого кольору, із маркуванням «Interbeton», поміщений до сейф-пакету №RIC 2203489; мобільний телефон невстановленої марки чорного кольору, поміщений до сейф-пакету №CRI 1198736; мобільний телефон невстановленої марки зеленого кольору, поміщений до сейф-пакету CRI 1198736; автомобіль марки Ssang Yong Korando, реєстраційний номер НОМЕР_6 .

Всі вищевказані вилучені об`єкти 19.06.2024, постановою слідчого, долучені до кримінального провадження, в якості речових доказів.

В ході досудового розслідування, старшим слідчим СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_12 , винесено постанови про призначення судових комп`ютерно-технічних експертиз по всіх телефонах, вилучених, в ході проведення слідчих дій, оскільки вказані мобільні телефони могли використовуватися ОСОБА_4 , зокрема, під час спілкування та листування із ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , тощо.

Окрім того, вищевказаний автомобіль, який перебуває у користуванні ОСОБА_4 та який належить ОСОБА_5 , використовувався підозрюваним під час вчинення кримінального правопорушення, відповідно до ст.98 КПК України, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, оскільки саме цим автомобілем останній прибув на зустріч із ОСОБА_7 , де останнім було продемонстровано фото виконаної роботи та обумовлено плату за її виконання. Окрім того, в ході обшуку автомобіля, було вилучено ряд речових доказів, які ОСОБА_4 міг використовувати у злочинній діяльності.

Інші об`єкти, які були вилучені, в ході проведення слідчих дій, зокрема: банківська картка НОМЕР_8 ; аркуш паперу формату А4, на якому відображено реквізити банківських рахунків; договір про надання фінансового кредиту та застави №ДОНО290000501 від 10.03.2024; квитанція банку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 04.04.2024; паперовий записник марки «Skiper», формату А-6, чорного кольору; паперовий записник сірого кольору, із маркуванням «Interbeton», відповідно до ст.98 КПК України, можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Зокрема, в ході проведення подальших слідчих та процесуальних дій, таких як, проведення огляду предмету, отримання тимчасового доступу, тощо, надасть змогу слідчому підтвердити або спростувати факти та обставини, що встановлюються під час кримінального провадження.»

Прокурор в судове засідання не з`явився, однак, клопотав про розгляд справи у його відсутності, з підтриманням викладених у клопотанні вимог.

Підозрюваний ОСОБА_4 , його захисник ОСОБА_14 та третя особа ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явились, що, відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, не є перешкодою для розгляду даного клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово зазначав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном, має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

В пункті 86 Рішення ЄСПЛ у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року зазначено, що судом враховується також якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра що до вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Арешт майна, відповідно до ч.2 ст.131 КПК України, є одним із заходів кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Ч.1 ст.173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Отже, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження арешту майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження можливого вчинення особою кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак, вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати вид обмеження, з метою уникнення негативних наслідків.

Встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000521 від 06.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.17, п.11 ч.2 ст. 115 КК України.

Як вбачається з наданих матеріалів, 19.06.2024 р., у ході проведення особистого обшуку ОСОБА_4 , під час його затримання, у останнього, окрім іншого, було вилучено: мобільний телефон марки «RedMi», Iмеi 1: НОМЕР_1 , Імеі 2: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «Nokia», Iмеі 1: НОМЕР_3 , Імеі 2: НОМЕР_4 , а також, під час проведення, у період часу з 00 год. 17 хв. до 01 год. 17 хв. 19.06.2024 р, обшуку у належному ОСОБА_5 автомобілі марки та моделі «Ssang Yong Korando», р.н. НОМЕР_6 , яким користувався ОСОБА_4 , окрім іншого, було вилучено: аркуш паперу формату А4, на якому відображено реквізити банківських рахунків; договір про надання фінансового кредиту та застави №ДОНО290000501 від 10.03.2024; квитанцію банку «А-Банк» від 04.04.2024; паперовий записник марки «Skiper», формату А-6, чорного кольору; паперовий записник, сірого кольору, із маркуванням «Interbeton»; мобільний телефон невстановленої марки, чорного кольору; мобільний телефон невстановленої марки, зеленого кольору. Вказані речі та документи, на які просить накласти арешт прокурор, відповідають критеріям речових доказів, відповідно до ст.98 КПК України, оскільки існує сукупність підстав і підозр вважати, що вони містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому, окрім іншого, ці речі та документи 19.06.2024 р., постановою слідчого, було визнано речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Враховуючи вказані обставини, клопотання прокурора, в частині накладення арешту на зазначені мобільні телефони, записники, квитанцію, договір, аркуш паперу, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. З метою забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, знищення, відчуження, а також, з метою забезпечення проведення відповідних експертних досліджень, слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт, з тимчасовим позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, на майно, яке 19.06.2024 р. було тимчасово вилучене у ОСОБА_4 , в ході проведення його особистого обшуку під час затримання, а саме на: мобільний телефон марки «RedMi», Iмеi 1: НОМЕР_1 , Імеі 2: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «Nokia», Iмеі 1: НОМЕР_3 , Імеі 2: НОМЕР_4 , а також на майно, яке було тимчасово вилучене в ході проведення, в період часу з 00 год. 17 хв. до 01 год. 17 хв. 19.06.2024 р., обшуку у належному ОСОБА_5 автомобілі марки та моделі «Ssang Yong Korando», р.н. НОМЕР_6 , яким користувався ОСОБА_4 , а саме на: аркуш паперу формату А4, на якому відображено реквізити банківських рахунків; договір про надання фінансового кредиту та застави №ДОНО290000501 від 10.03.2024; квитанцію банку «А-Банк» від 04.04.2024; паперовий записник марки «Skiper», формату А-6, чорного кольору; паперовий записник, сірого кольору, із маркуванням «Interbeton»; мобільний телефон невстановленої марки, чорного кольору; мобільний телефон невстановленої марки, зеленого кольору.

На даному етапі кримінального провадження не надано доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, і потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання в права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження. Менш обтяжливий спосіб арешту майна, на думку слідчого судді, призведе до неможливості збереження речових доказів та може призвести до їх приховування, пошкодження, знищення, відчуження або до настання інших наслідків, які можуть перешкодити повному, швидкому та неупередженому розслідуванню.

Разом з тим, не підлягає задоволенню подане прокурором клопотання в частині накладення арешту на вилучений 19.06.2024 р., у ході проведення зазначеного обшуку, належний ОСОБА_5 автомобіль марки та моделі «Ssang Yong Korando», р.н. НОМЕР_6 , який 19.06.2024 р., постановою слідчого, був визнаний речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні. Так, прокурор аргументує своє клопотання про накладення арешту на зазначений транспортний засіб саме необхідністю його збереження, як речового доказу, оскільки, за твердженням прокурора, належний ОСОБА_5 автомобіль марки та моделі «Ssang Yong Korando», р.н. НОМЕР_6 , є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, так як використовувався підозрюваним ОСОБА_4 під час вчинення кримінального правопорушення саме на цьому автомобілі ОСОБА_4 прибув на зустріч із ОСОБА_7 , де останнім було продемонстровано фото виконаної роботи та обумовлено плату за її виконання. Однак, слідчий суддя звертає увагу на ті обставини, що в рамках кримінального провадження № 0000521 власнику транспортного засобу, на який просить накласти арешт прокурор, - ОСОБА_5 не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Окрім того, незважаючи на наявність означеної постанови слідчого від 19.06.2024 р. про визнання майна речовим доказом, на думку слідчого судді, стороною обвинувачення в своєму клопотанні не доведено наявності достатніх підстав вважати, що вищеозначений транспортний засіб, на даний час, містить ознаки речового доказу саме у даному кримінальному провадженні, яке розслідується по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.17, п.11 ч.2 ст. 115 КК України. Зокрема, прокурором у клопотанні жодним чином не доведено, що належний ОСОБА_5 автомобіль, яким користувався ОСОБА_4 , був знаряддям вчинення кримінального правопорушення або зберіг на собі його сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, окрім того, зазначений автомобіль не є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, відсутні й підтверджуючі відомості, що вказаний транспортний засіб був набутий кримінально протиправним шляхом. Тобто, в даному випадку відсутні підстави вважати, що вищеозначений, належний ОСОБА_5 автомобіль, в розумінні ст.98 КК України, має будь-яке відношення до кримінального провадження №0000521. Тобто, автомобіль марки та моделі «Ssang Yong Korando», р.н. НОМЕР_6 , не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України, які б давали підстави тимчасово вилучати це майно, а отже стороною обвинувачення не доведено, що були наявні правові підстави для вилучення вказаного транспортного засобу. Тому, правові підстави для накладення арешту на зазначений автомобіль, на сьогоднішній день, відсутні. Твердження сторони обвинувачення про необхідність такого арешту, з метою збереження речового доказу, не знайшло підтвердження під час дослідження матеріалів, якими обґрунтовані доводи клопотання, оскільки не доведено, що вказана річ має значення та будь-яке відношення до факту можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.17, п.11 ч.2 ст. 115 КК України, відповідно, що вона дійсно являються тим доказом, необхідність у збереженні якого наявна у кримінальному провадженні № 0000521. Окрім того, стороною обвинувачення не представлено доказів того, що для забезпечення виконання завдань кримінального провадження необхідно накласти арешт саме на належний ОСОБА_5 автомобіль марки та моделі «Ssang Yong Korando», р.н. НОМЕР_6 , (поміщений на штрафмайданчик тимчасового зберігання затриманих транспортних засобів ГУНП в Хмельницькій області). За наведених обставин, слідчим суддею відхиляються аргументи прокурора про необхідність арешту транспортного засобу, який, на думку прокурора, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та використовувався ОСОБА_4 для вчинення кримінального правопорушення, до того ж, будь-яких доказів, на підтвердження вказаних обставин, а також на підтвердження факту використання транспортного засобу саме при виконанні підозрюваним ОСОБА_4 об`єктивної сторони інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.17, п.11 ч.2 ст. 115 КК України, прокурором до клопотання долучено не було.

Слідчий суддя не вбачає підстав для повернення, в порядку ч.3 ст.172 КПК України, клопотання про накладення арешту на майно прокурору, якому вже надавалась можливість усунути наявні у цьому клопотанні недоліки, зокрема й щодо долучення до клопотання документів, якими прокурор обґрунтовував доводи клопотання. До того ж, повторне повернення клопотання про арешт майна, яке 19.06.2024 р., фактично безпідставно, було тимчасово вилучене, призведе до невиправданого втручання у конвенційне право особи (зокрема, ОСОБА_5 ) на мирне володіння належним їй майном, яке має бути негайно повернено володільцю.

Також, не підлягає задоволенню вимога, висловлена прокурором у клопотанні, про накладення арешту на вилучену у ОСОБА_4 , у ході проведення 19.06.2024 р. його особистого обшуку під час затримання, банківську картку НОМЕР_8 , оскільки вказана банківська платіжна картка лише пов`язана з рахунком, що належить держателю картки, проте власником такої картки є банк-емітент, що випустив картку, в даній ситуації - АТ «А-Банк». Так, цей платіжний засіб є особливим видом банківських розрахункових документів і призначений для оплати покупок товарів чи послуг, оплати інших зобов`язань та отримання готівки з банківських рахунків. При цьому, слідчим суддею враховується, що вилучення вищевказаної банківської платіжної картки може позбавити особу, яка цією карткою користувалась, права отримувати та використовувати, зокрема, й легальні доходи. Слідчий суддя вважає, що докази вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.17, п.11 ч.2 ст. 115 КК України, та підтвердження факту проведення певних банківських операцій, можливо отримати без накладення арешту на платіжну банківську картку АТ «А-Банк» НОМЕР_9 . Інформацію про рух коштів по відповідному рахунку, що належить держателю банківської платіжної картки, орган досудового розслідування може отримати з дотриманням вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність», шляхом здійснення тимчасового доступу до документів, які знаходяться у володінні відповідної юридичної особи. А тому, накладення арешту на вказану банківську картку не є виправданим та буде надмірним втручанням в права та інтереси особи, яка цією карткою користувалась. Отже, на даному етапі досудового розслідування, відсутні підстави вважати, що в даному випадку може бути досягнута мета арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження, а також може бути виконане завдання арешту. До того ж, об`єктивна істина у кримінальному провадженні не може бути встановлена за допомогою накладення арешту на описану, вилучену у ОСОБА_4 банківську картку. В даному випадку, обставини вчинення кримінального правопорушення можливо встановити без застосування арешту вказаного майна. Зокрема, факт вилучення цієї банківської картки саме у ОСОБА_4 , вже зафіксовано у відповідному протоколі. Слідчий суддя вважає, що додаткові відомості (зокрема, про проведені банківські операції за рахунком особи, яка цей рахунок відкривала), які, ймовірно, планує здобути сторона обвинувачення, можливо отримати без накладення арешту на зазначену банківську картку. Тому, в даному випадку, такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами володільця майна і завданнями цього кримінального провадження. Отже, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт, з тимчасовим позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, на майно, яке 19.06.2024 р. було тимчасово вилучене у ОСОБА_4 , у ході проведення його особистого обшуку під час затримання, а саме на: мобільний телефон марки «RedMi», Iмеi 1: НОМЕР_1 , Імеі 2: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «Nokia», Iмеі 1: НОМЕР_3 , Імеі 2: НОМЕР_4 , а також на майно, яке було тимчасово вилучене в ході проведення, в період часу з 00 год. 17 хв. до 01 год. 17 хв. 19.06.2024 р., обшуку у належному ОСОБА_5 автомобілі марки та моделі «Ssang Yong Korando», р.н. НОМЕР_6 , яким користувався ОСОБА_4 , а саме на: аркуш паперу формату А4, на якому відображено реквізити банківських рахунків; договір про надання фінансового кредиту та застави №ДОНО290000501 від 10.03.2024; квитанцію банку «А-Банк» від 04.04.2024; паперовий записник марки «Skiper», формату А-6, чорного кольору; паперовий записник, сірого кольору, із маркуванням «Interbeton»; мобільний телефон невстановленої марки, чорного кольору; мобільний телефон невстановленої марки, зеленого кольору.

У задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення, якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя