У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей немає, військовослужбовця за мобілізацією, який перебуває на посаді навідника 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ відділу поліції № 3 ЗРУП ГУ НП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_4 за погодженням із прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з вищезазначеним клопотанням у кримінальному провадженні № 0000689 від 04.05.2024. В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за таких обставин.

ОСОБА_7 призначено на посаду навідника 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону, зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та присвоєно військове звання солдат.

З часу видання виконувачем обов`язків Президента України, Головою Верховної ради України Указу «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №303/2014, згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 1 Закону України «Про оборону України», на території України почав діяти особливий період, тобто період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість, також кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 5 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

Так, ОСОБА_7 , при вступі на військову службу, відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», склав Військову присягу та присягнув бути вірними та відданими Українському народові, завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю.

ОСОБА_7 знав та розумів, що відповідно до вказаного вище законодавства, на нього, у тому числі, покладено обов`язки додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_7 , всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, вчинив умисний злочин за наступних обставин.

Так, 04 травня 2024 року, приблизно об 11 годині 45 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , під час сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тримаючи у правій руці ніж, наніс останньому не менше одного удару в область грудної клітини, тим самим спричинив ОСОБА_9 , тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва, травматичний гемопневмоторакс зліва, поранення верхньої частки (сегмент S4) лівої легені. Поранення судин А. et V. thoracica lateralis зліва, зовнішня та внутрішньо-плевральна кровотеча, травматична підшкірна емфізема грудної клітки зліва, геморагічний шок І ст., внаслідок чого 04.05.2024 потерпілого госпіталізовано до КНП МЛЕ ШМД ЗМР.

Таким чином, ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння

Посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання за викладеними у ньому підставами, додав, що наразі ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Слідчий додав, що судова медична експертиза стосовно ступені тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень ще не завершена.

Сторона захисту заперечила проти клопотання.

Так, ОСОБА_7 показав, що він мав певні претензії до свідка у кримінальному провадженні, однак потерпілому тілесних ушкоджень не наносив. Уважає, що його ці особи його обмовляють. Також пояснив, що він повернувшись додому, побачив, що квартира опечатана, тому він злякався, та не повертався до цієї квартири.

Захисник вважав, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту є достатнім запобіжним заходом, а пред`явлення підозри особі у вчиненні іншого злочину не може враховуватися при вирішенні цього клопотання.

Заслухавши доводи учасників судового засідання, дослідивши додані до клопотанням матеріали, слідчий суддя доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, переліченим у вказаній статті.

Так, згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України

За частиною 2 вказаною норми такий запобіжний захід може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як встановлено слідчим суддею та підтверджується долученими до клопотання документами, слідчими ВП № 3 ЗРУ ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000689 від 04.05.2024.

07.05.2024 складено повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, яке вручено його батьку у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Ухвалою слідчого судді від 09.05.2024 надано дозвіл на затримання підозрюваного.

На виконання ухвали слідчого судді 20.05.2024 підозрюваного було затримано, що не заперечує сторона захисту.

Обґрунтованість підозри у вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, підтверджується такими доказами:

- рапортом чергового відділу поліції;

- протоколом огляду місця події від 04.05.2024 року ;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 04.05.2024 року

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 04.05.2024 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 04.05.2024 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 від 04.05.2024 року;

- повідомлення про підозру від 07.05.2024 року;

- протоколом допиту свідка від 07.05.2024 року тощо.

Підозра, виходячи із змісту постанови Верховного Суду України від 24.11.2016 у справі № 5-328кс16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

На даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності для визнання особи винуватою чи не винною у вчиненні злочину.

Таким чином, надані докази свідчать про те, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальні правопорушення, зазначені у клопотанні, а отже підозра відповідає критерію обґрунтованості.

Доводи, приведені ОСОБА_7 на свій захист, підлягають перевірці на наступній стадії кримінального провадження, а саме на час пред`явлення обвинувачення та можливого судового розгляду кримінального провадження.

Оцінюючи визначені ст.178 КПК України обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, слідчий суддя доходить таких висновків.

Так, орган досудового розслідування надав слідчому судді достатньо вагомі докази вчинення підозрюваним тяжкого злочину, за яке останньому, у разі визнання його винуватим, загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від 5 до 8 років.

Повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, що не заперечує сторона захисту, з урахуванням пояснень ОСОБА_7 в судовому засіданні, з яких можна дійти висновку про самовільне залишення останнім військової частини, слідчий суддя оцінює в світлі положень п. 10 ч. 1 ст. 178 КПК України як обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Беручи до уваги тяжкість злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , повідомлення особі про вчинення іншого, особливо тяжкого злочину, слідчий суддя вважає, що є наявним ризик переховування підозрюваного від слідства та суду.

З урахуванням того, що особа свідка відома підозрюваному, а також наразі відомі й відомості про місце проживання потерпілого та свідка, існує і ризик незаконного тиску на вказаних осіб.

Існує також ризик продовження протиправної поведінки, у тому числі пов`язаний із доступом ОСОБА_7 , як військовослужбовця, до зброї.

Сукупність зазначених вище факторів свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою для запобігання встановленим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Слідчий суддя при постановленні даної ухвали, керуючись п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначає розмір застави, адже ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання 20.05.2024.

Встановити строк дії ухвали до 19 липня 2024 року включно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту вручення ухвали.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1