КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2308/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер: № 761/4767/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, з використанням систем відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів у системі EasyCon, апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року, -

за участю:

представника - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2024 року задоволено клопотання прокурора третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке було вилучене 25.01.2024 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- планшет «Samsung SMT 725» IMEI НОМЕР_1 , s/n НОМЕР_2 , з micro sd 64gb Goodram та сім карткою «life» № НОМЕР_3 .

- мобільний телефон марки «Iphone XS» IMEI: НОМЕР_4 , з сім карткою НОМЕР_5 , в чохлі сірого кольору із зображенням зброї.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що відповідно до штрих коду відправлення, апеляційну скаргу було відправлено 13.02.2024 року.

Автор апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала винесена без належних на те правових підстав, суперечить вимогам кримінально процесуального закону.

Слідчим суддею, належним чином не надано оцінку відповідності тимчасово вилученого майна критеріям, зазначених у ст. 98 КПК України. Разом з тим, клопотання про арешт майна було подано з порушенням строків встановлених КПК України.

ОСОБА_6 добровільно надав слідчому для огляду планшет та телефон.

В судове засідання прокурор не з`явився, на адресу Київського апеляційного суду направив клопотання про відкладення розгляду справи, однак належним чином необґрунтував причини своєї неявки.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи викладене, а також для забезпечення можливості розгляду апеляційної скарги у розумних строк, з метою недопущення затягування розгляду справи, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, в провадженні 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000718 від 27.12.2022 року за підозрою громадян України ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, а також за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначається, що не пізніше початку серпня 2022 року, ОСОБА_11 залучив до протиправної діяльності ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 з яким тривалий час підтримував товариські стосунки, запропонувавши за грошову винагороджу здійснювати збір та передачу представникам фсб рф інформації з метою її використання під час здійснення підривної діяльності проти України розвідувальними органами рф. При цьому ОСОБА_10 та ОСОБА_9 надали ОСОБА_12 добровільну згоду на конфіденційне співробітництво по збору та передачі інформації з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, вступивши у попередню змову, домовившись про спільне вчинення вказаного кримінального правопорушення.

При цьому ОСОБА_10 , згідно розподілу ролей та обов`язків, використовуючи можливості займаної ним посади в Службі зовнішньої розвідки України, повинен був збирати інформації щодо діяльності ЗСУ України, дані щодо кадрових змін в різних правоохоронних та спеціальних органах, а також інформацію стосовно негласних джерел розвідувальних та спеціальних служб України, які діють на території рф та в третіх країнах, та передавати вказану інформацію або безпосередньо ОСОБА_12 або через ОСОБА_9 .

В свою чергу ОСОБА_9 , згідно попередньої домовленості та розподілу ролей і обов`язків, повинен був забезпечувати конфіденційне спілкування між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , та виконувати роль посередника.

Діючи на виконання вищевказаних домовленостей та завдань представника фсб рф, ОСОБА_10 , на початку жовтня 2022 року, зібрав та через ОСОБА_13 , який не був обізнаний про злочинні наміри останнього, передав ОСОБА_14 електронний носій інформації з відомостями, за що у невстановлений спосіб отримав від фсб рф грошові кошти в сумі 2000 доларів США.

В подальшому, ОСОБА_14 , з метою встановлення службових можливостей ОСОБА_10 по здобуттю інформації, 29.10.2022 року шляхом текстових повідомлень в багатоплатформовій системі миттєвого обміну повідомленнями (месенджер) «Telegram» (далі - месенджер «Telegram»), надав завдання ОСОБА_12 , здійснити пошук каналу передачі флеш- носія із завданням щодо отримання ОСОБА_10 інформації, яка становить інтерес для фсб рф, та організації безпосередньої зустрічі.

Крім того, продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_10 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 27.12.2022 року, повідомив ОСОБА_12 про наявність у нього інформації, яка цікавить фсб рф, та можливість її надання через електронну поштову скриньку, а після узгодження з ОСОБА_15 на флеш-носії, який буде доставлений ОСОБА_9 під час поїздки в Європу, що було доведено до відома ОСОБА_14 шляхом надсилання текстових повідомлень в месенджері «Telegram».

За виконання вказаних дій, ОСОБА_12 , у невстановлений досудовим розслідування спосіб, перерахував ОСОБА_9 отриману від ОСОБА_14 грошову винагороду в сумі 10 000 доларів США, за інформацію, зібрану та передану ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підозрюються у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому в умовах воєнного стану громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: наданні іноземній державі, іноземній організації, її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 Кримінального кодексу України.

25.01.2024 року ОСОБА_10 затриманий того ж дня повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

25.01.2024 року ОСОБА_9 затриманий і 26.01.2024, повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

25.01.2024 року у вказаному кримінальному провадженні з метою врятування майна, у тому числі речей і документів, що можуть мати доказове значення в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , можливого співучасника вчинення злочину, за адресою: АДРЕСА_1 .

01.02.2024 року прокурор третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернулася з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучене 25.01.2024 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- планшет «Samsung SMT 725» IMEI НОМЕР_1 , s/n НОМЕР_2 , з micro sd 64gb Goodram та сім карткою «life» № НОМЕР_3 .

- мобільний телефон марки «Iphone XS» IMEI: НОМЕР_4 , з сім карткою НОМЕР_5 , в чохлі сірого кольору із зображенням зброї.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2024 року задоволено клопотання прокурора третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке було вилучене 25.01.2024 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- планшет «Samsung SMT 725» IMEI НОМЕР_1 , s/n НОМЕР_2 , з micro sd 64gb Goodram та сім карткою «life» № НОМЕР_3 .

- мобільний телефон марки «Iphone XS» IMEI: НОМЕР_4 , з сім карткою НОМЕР_5 , в чохлі сірого кольору із зображенням зброї.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

Також, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, всупереч доводам представника, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Метою накладення арешту у поданому клопотанні прокурор зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідного до матеріалів судової справи наданої колегії вбачається, що 25.01.2024 року у вказаному кримінальному провадженні з метою врятування майна, у тому числі речей і документів, що можуть мати доказове значення було проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 . 25.01.2024 року постановою слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_16 вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. 31.01.2024 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва за результатами розгляду клопотання про проведення обшуку було частково задоволено клопотання, а саме надано дозвіл на проведення обшуку за міцем фактичного проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення вищевказаних речей, без надання дозволу на їх вилучення.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких просить апелянт скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке було вилучене 25.01.2024 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

планшет «Samsung SMT 725» IMEI НОМЕР_1 , s/n НОМЕР_2 , з micro sd 64gb Goodram та сім карткою «life» № НОМЕР_3 ;

мобільний телефон марки «Iphone XS» IMEI: НОМЕР_4 , з сім карткою НОМЕР_5 , в чохлі сірого кольору із зображенням зброї, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ___________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3