Справа № 743/523/23
Провадження № 1-кп/737/13/24
УХВАЛА

26 березня 2024 р. с-ще Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 в режимі відеоконференції,

потерпілої ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Куликівка клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , який обвинувачується за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Куликівському районному суді Чернігівської області перебуває кримінальне провадження за № 0000270 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурор в судовому засіданні подав клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , обгрунтувавши його тим, що під час досудового розслідування по даній справі було зібрано достатньо доказів, які дають підстави для обгрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_7 , а також наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: спроба переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які встановлені ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.01.2023 року не зменшилися та продовжують існувати. ОСОБА_4 , який обгрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, усвідомлюючи невідворотність покарання, може переховуватися від суду з метою уникнення покарання.

Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні з метою їх спонукання до ненадання показів, перекручування чи спотворення обставин, які їм відомі. З метою уникнення чи пом`якшення покарання обвинувачений може створити штучні докази та підбурити осіб з числа військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які не були свідками кримінального правопорушення до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обгрунтовується тим, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем та з метою ухилення від відповідальності може вчинити кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби.

На думку прокурора, вищевикладене свідчить про неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, наявні ризики, не зникли та не зменшилися, а тому існують підстави для продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без застосування застави.

Потерпіла повністю підтримала клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зобов`язався з`являтися до суду за першим викликом, запевнив, що не має наміру переховуватись, місце перебування свідків йому не відоме, тому він не зможе на них впливати. Крім того, у нього тяжко хвора мати та мала дитина, які потребують догляду та уваги. Просив змінити запобіжний захід у виді триманні під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заперечив проти задоволення даного клопотання, зазначив, що досудове слідство та судовий розгляд даної справи вже тривають довгий час, тому ризики зменшуються. Крім того, доводи прокурора, що обвинувачений може впливати на свідків нічим не підтверджені. Сторона захисту не заперечує, що дане правопорушення було вчинене, але не погоджуються із обставинами, встановленими слідством. Крім того, просив врахувати тяжкий стан здоров`я матері обвинуваченого, якій необхідна підтримка сина, в тому числі і моральна. Звернув увагу на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для обрання запобіжного заходу у виді перебування особи під вартою. Просив суд застосувати до обвинуваченого цілодобовий домашній арешт із електронним засобом фіксації, а у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Суд, заслухавши думки учасників судового засідання, приходить до таких висновків.

Підставою застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, метою застосування якого є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Тримання під вартою застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час досудового розслідування стосовно обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ухвали слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.01.2023 року, який неодноразово продовжувався.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченого даного виду запобіжного заходу і його продовженні, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а отже, будучи обізнаними про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Тяжкість обвинувачення, хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При обранні запобіжного заходу ОСОБА_4 суд враховував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України; вік та стан здоров`я обвинуваченого, що не перешкоджає застосуванню до нього такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Відповідне кримінальне провадження перебуває в Куликівському районному суді Чернігівської області на стадії судового розгляду, тому ризики перешкоджання кримінальному провадженню, незаконного впливу на свідків та переховування від суду не зменшилися та зберігаються.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, чи зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, суд враховує положення статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, та те, що запобіжний захід може бути змінений, якщо суттєво змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, або ж виникли нові обставини після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу про які не було відомо на час прийняття рішення, а також, що продовження строку тримання під вартою можливе тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року та враховує дані про особу обвинуваченого, обставини у справі, в тому числі характер протиправних діянь, які інкримінуються обвинуваченому, обгрунтованість звинувачень, можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню від суду, вплив на свідків, потерпілу, вчинення іншого кримінального правопорушення.

На підставі наведеного, суд переконаний у необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , наявність встановлених ризиків, які не зменшилися, суд дійшов висновку, що продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а саме: неухильно з`являтися на виклик до суду, убезпечить від впливу обвинуваченого на свідків, дасть можливість запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватись від суду, оскільки саме такий вид запобіжного заходу є співмірним з існуючими ризиками, тяжкістю кримінального правопорушення, відповідає в повній мірі обставинам кримінального провадження, встановленим на день розгляду клопотання та сприятиме належній процесуальній поведінці обвинуваченого.

Суд погоджується, що більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, порука, домашній арешт не забезпечать виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, не зможуть запобігти переховуванню від суду, впливу на свідків, іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, тобто запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України. Запобіжний захід у виді застави не можливо застосувати, оскільки злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 спричинив загибель людини.

Судом враховано аргументи, які висловлювалися стороною захисту, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі, тому не є наразі достатніми підставами для відмови у задоволенні даного клопотання прокурора чи для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів

З урахуванням викладеного, обставин вчинення правопорушення, даних про особу обвинуваченого, також враховуючи, що обставини, які слугували підставою для встановлення запобіжного заходу не змінилися, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшилися та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не достатній для їх запобігання.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства та яке спричинило загибель людини, суд вважає за доцільне не застосовувати до нього альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, що узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24 травня 2024 року включно з утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Копію ухвали направити сторонам кримінального провадження та на адресу ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1