ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 635/ 7111 /17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 947 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, обвинувачених, з участю захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме обвинувачених, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами: захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 , разом з клопотанням про поновлення строку на оскарження ухвали та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.02.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_9 на особисте зобов`язання відмовлено.

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання обвинувачених під вартою задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор»: обвинувачених: ОСОБА_10 , 1977 року народження, ОСОБА_9 , 1975 року народження, ОСОБА_11 , 1969 року народження, ОСОБА_8 , 1975 року народження, кожного, на шістдесят днів, а саме, до 27 квітня 2024 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисники обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі в інтересах ОСОБА_12 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження даної ухвали та скасувати ухвалу і застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з забороною залишати своє місце проживання.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на недоведеність стороною обвинувачення мети і підстав продовження застосування до ОСОБА_13 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

На думку захисника, на даний час зменшились ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а деякі взагалі перестали існувати. Ризик втечі, на думку захисника, не може оцінюватися лише на основі суворості можливого вироку. Крім того, за весь час відсутні докази того, що ОСОБА_13 може незаконно впливати на свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

З урахуванням особи обвинуваченого, наявності у нього постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, значного зменшення ризиків, які стали підставою для взяття особи під варту, на думку захисника, є можливим застосування відносно обвинуваченого цілодобового домашнього арешту за адресою його проживання або встановлення обвинуваченому розміру застави, встановленого КПК розмірі.

Щодо строку оскарження ухвали, захисник зазначив, що останнім днем оскарження ухвали є 03.03.2024, неділя, а першим робочим днем 04.03.2024 року, у зв`язку з чим, просить поновити строк на оскарження даної ухвали.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі в інтересах ОСОБА_9 , просить скасувати ухвалу та прийняти нову, якою змінити застосований до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на незаконність судового рішення, оскільки судом не досліджено доводи сторони захисту та доцільність застосування запобіжного заходу, не зазначено, які саме ризики змінилися з моменту попереднього продовження строку дії запобіжного заходу. До того ж, як вказує захисник, обвинувачені не мали можливості ознайомитися з матеріалами клопотання, яке подавалось прокурором, та не мали можливості у повній мірі скористуватися правом на захист для формулювання аргументів на його спростування.

Як зазначає захисник, у зв`язку з введенням воєнного стану на території України, ОСОБА_9 є співробітником поліції, учасником бойових дій та виявив бажання стати на захист батьківщини. Всі проведені слідчі дії, на думку захисника, проведенні без процесуального керівництва, а тому, є незаконними та недопустимими. З огляду на це, захисник вважає, що відсутні підстави для притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності і для застосування до них будь-яких запобіжних заходів. При цьому зазначив, що станом на момент розгляду клопотання прокурора, обвинувачені із врахуванням положень ч.5 ст.72 КК України, у редакції від 24.12.2015 року, відбули покарання у вигляді позбавлення волі, строком понад десять років та 4 місяці. З огляду на це, подальше застосування будь-яких запобіжних заходів, на думку захисника, є неприпустимим, безпідставним, оскільки винуватість обвинувачених взагалі не доведено.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисники обвинувачених підтримали свої апеляційні скарги і просили їх задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, будь-яких заяв щодо неможливості розгляду справи за його відсутності, не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисників обвинувачених на підтримку апеляційних скарг, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000867 від 03.11.2015 за обвинуваченням: ОСОБА_10 , 1977 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_9 , 1975 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 364; ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 382 КК України; ОСОБА_11 , 1969 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України; ОСОБА_8 , 1975 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні 22.02.2024 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і ОСОБА_8 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування всіх обвинувачених від органів досудового розслідування або суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків та інших обвинувачених у кримінальному провадженні, а також можливості обвинуваченими вчинити інші кримінальні правопорушення.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Вважав, що існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення, що свідчить про те, що застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним у клопотанні ризикам.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даних обвинувачених, суд врахував, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні низки тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень у складі злочинної організації. За вчинення інкримінованих їм правопорушень передбачена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Суд вважав, що матеріали судового провадження свідчать про наявність у кримінальному провадженні ризиків того, що, перебуваючи на волі, обвинувачені можуть переховуватися від суду та вчинити інші злочини. Обґрунтованість цих ризиків полягає в тому, що після вчинення інкримінованих правопорушень обвинувачені залишали місце їх вчинення, переховувалися від органу досудового розслідування, а також те, що можливість призначення ним покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років може викликати загрозу їх втечі, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», відповідно до якого «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Крім того, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні трьох епізодів кримінальних правопорушень у складі злочинної організації, які були вчинені протягом тривалого часу, що свідчить про стійку суспільно небезпечну поведінку обвинувачених та їх підвищену небезпеку для суспільства.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що на час вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не працювали, офіційних джерел доходів не мали, що, на переконання суду, вказує про наявність ризику можливого вчинення ними інших корисних злочинів.

На теперішній час встановлення обставин справи та перевірка їх доказами триває, усі свідки не допитані, тому, на думку суду, ризик можливого незаконного впливу на них з боку обвинувачених продовжує зберігатися.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для обрання та продовження обраних у відношенні обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання їх під вартою, не перестали існувати і продовжують зберігатися, а саме: існує ризик того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, і застосування більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі у відношенні ОСОБА_9 у виді особистого зобов`язання, не зможе запобігти цим ризикам і забезпечити судовий розгляд кримінального провадження.

З урахуванням неможливості запобігання наявним ризикам шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання їх під вартою, суд прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для скасування чи зміни обраних у відношенні обвинувачених запобіжних заходів на більш м`які та необхідність продовження дії раніше обраного у відношенні них запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому суд зазначив, що такий запобіжний захід, як тримання обвинувачених під вартою, спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку останніх і дієвість судового розгляду кримінального провадження, виходячи з того, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і ОСОБА_8 , мають такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якого свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинених кримінальних правопорушень, а також їх ступінь тяжкості, оскільки ряд злочинів є особливо тяжкими, за які чинним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а також беручи до уваги роль кожного з обвинувачених, зокрема, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , є високий ризик того, що обвинувачені можуть переховуватись від слідства та суду, враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Фактичні обставини інкримінованих даним обвинуваченим протиправних дій, свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання спростовує доводи апеляційних скарг про необґрунтованість та незаконність судового рішення.

Крім того, не виключений ризик незаконного впливу на потерпілих і свідків, на даний час не виключена, оскільки судовий розгляд триває, не всі свідки допитані та існує вірогідність повторного допиту свідків або потерпілих.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченим, у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З висновками суду щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги захисників обвинувачених стосовно недоведеності винуватості обвинувачених та відсутності підстав для обрання обвинуваченим будь-якого запобіжного заходу, спростовуються відомостями, які наявні в матеріалах справи. Питання щодо винуватості або невинуватості на цьому етапі провадження судом не вирішуються, оскільки такі питання підлягають оцінці судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. В даному випадку, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать про обґрунтованість підозри та висунутого ОСОБА_9 і ОСОБА_8 обвинувачення, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання їх причетності до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційних скарг ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються осіб обвинувачених та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 і ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг захисників обвинувачених.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновивши вищевказаний строк як пропущений з поважних причин.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.02.2024 року про продовження

щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 , 1975 р.н., та

щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 364; ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 382 КК України, ОСОБА_9 , 1975 р.н.,

запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 27.04.2024 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника, ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

______________ ____________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3