Справа № 588/193/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2024 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

з фіксацією розгляду справи підсистемою «ВКЗ», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальні провадження № 0000006 від 18.01.2024 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,-

установив:

ОСОБА_4 в серпні 2023 року з метою набуття права на керування транспортними засобами, без відповідного проходження навчання і здачі заліків в сервісних центрах МВС, в мережі Інтернет придбав у невідомої особи посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 07.08.2023 на ім`я ОСОБА_4 . Отримавши у володіння вказане посвідчення водія, достовірно знаючи про те, що воно є підробленим, але таким, що візуально відповідає установленому зразку, ОСОБА_4 використав його для керування автомобілем марки «ВАЗ 2103», державний номерний знак НОМЕР_2 , належним ОСОБА_5 . Так, 17.01.2024 близько 18.00 год. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2103», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухався по вул. Благовіщенська в м. Тростянець Охтирського району Сумської області, де був зупинений поліцейським СРПП ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області капралом поліції ОСОБА_6 , у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху. Виконуючи законну вимогу працівника поліції ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що використовує для керування транспортним засобом завідомо підроблене водійське посвідчення, пред`явив працівнику поліції, уповноваженому на перевірку таких документів, підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , категорії «В», видане на ім`я ОСОБА_4 , яке не відповідає аналогічним бланкам посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території країни-виробника України.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документа.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив викладені в обвинувальному акті фактичні обставини, пояснив, що придбав підроблене посвідчення водія у зв`язку з тим, що вважав, що має право на керування транспортними засобами, так як має відповідні навики.

Враховуючи, що ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорені.

Таким чином суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у використанні завідомо підробленого документа та такі його дії кваліфікує за ч. 4 ст. 358 КК України.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

За приписами ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора», правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання, призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За статтею 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

До визначених ч.1 ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить щире каяття, яке виразилося у виді щирого жалю та осуді власної поведінки, активне сприяння розкриттю злочину шляхом надання правдивих показань про обставини його вчинення.

Обставин, визначених ч.1 ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд, у відповідності до ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, характер, ступінь суспільної небезпечності та наслідки скоєного, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким зарекомендував себе позитивно, і хоча не працевлаштований, однак заробляє на життя тимчасовими заробітками, має нерегулярний дохід, також суд приймає до уваги наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому. З урахуванням наведеного суд, керуючись принципом індивідуалізації покарання та справедливості, вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_4 видпокарання, на переконання суду, відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим, відповідає цілям покарання та вимогам справедливості.

Клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили не надходило.

Відповідно до положень ст. 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню судові витрати за проведення судової технічної експертизи від 23.01.2024 № СЕ-19/119-24/902-ДД у сумі 3029,12 грн.

На підставі ст. 174 КПК України підлягає скасуванню арешт майна у кримінальному провадженні, накладений за ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 19.01.2024.

Доля речових доказів по справі підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому за цим законом покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок в рахунок відшкодування витрат за проведення судової технічної експертизи.

Речовий доказ - посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 07.08.2023, видане ТСЦ 8041 на ім`я ОСОБА_4 залишити при матеріалах справи до вступу вироку у законну силу, після чого знищити, скасувавши арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 19.01.2024.

Вирок ухвалений за результатами спрощеного провадження може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1