КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/1216/19 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3850/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

27 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18.04.2024,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6 ,

законного представника обвинуваченої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18.04.2024 клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено. Продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" на 60 днів, тобто до 16.06.2024 включно.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 суд першої інстанції, врахував, що на цей час ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу, не зменшились настільки щоб зробити висновок про доцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки судовий розгляд ще триває, дані про те, що обвинувачена не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора або з`явились якісь нові обставини, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу з доповненнями, в якій посилаючись на незаконність та порушення вимог кримінального процесуального Закону, просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18.04.2024 про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку з відсутністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та змінити обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з електронним засобом контролю за адресою: АДРЕСА_1 або інший, альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. У випадку прийняття рішення про особисту поруку: передати ОСОБА_6 на особисту поруку: народному депутату України 9-го скликання ОСОБА_10 ; кореспонденту соціальних мереж ГО «Речовий доказ» ОСОБА_11 , покласти на обвинувачену ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що колегією суддів не було допущено до участі у справі народного депутата 9-го скликання ОСОБА_10 та кореспондента соціальних мереж ГО «Речовий доказ» ОСОБА_11 , мотивуючи це тим, що на підготовчому судовому засіданні було прийнято рішення про розгляд справи у закритому судовому засіданні. Зазначене рішення приймалося з тих підстав, що ОСОБА_6 на той час не виповнилося 18 років, тобто вона була неповнолітньою, втім станом на сьогодні їй виповнився 21 рік і вона бажає, щоб розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні, жодних законодавчих підстав для відмови не передбачено, однак колегія суддів відмовила у задоволенні такого клопотання.

Окрім того, апелянт зазначає, що стороною захисту було виявлено відсутність звукозапису підготовчого судового засідання, що відповідно до п.7 ч.2 ст. 412 КПК України є істотним порушенням, у зв`язку з чим ухвалу про призначення справи до судового розгляду, винесену за результатами проведення підготовчого судового засідання 31.01.2019 не можна вважати законною, а отже і весь подальший судовий розгляд у кримінальному провадженні.

Також апелянт вказує, що прокурор повинен довести перед судом наявність обґрунтованої підозри та ризиків, в даному випадку це не право сторони обвинувачення, а обов`язок доводити належними та допустимими доказами наявність ризиків, які щоразу мають бути новими, разом з тим, стороною обвинувачення в даному кримінальному провадженні щоразу вказується на існування ризиків (які не підтверджуються належними та допустимими доказами, а прокурор посилається на документи, які ще слугували підставою для затримання обвинуваченого в порядку ст. 208 КПК України).

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду апелянт вказує, що за своєю суттю даний ризик має на меті запобігти вчиненню обвинуваченим дій, які пов`язані з неявкою останньої до суду або органу досудового розслідування. Разом з тим, такий ризик має бути підтверджений зі сторони обвинувачення доказами такими як: розшук підозрюваного до взяття під варту, придбання проїзних документів, зняття з різного роду реєстраційних обліків тощо. Такий перелік обставин є вичерпним, та може слугувати підставою вважати, що обвинувачена може зникнути з місця свого проживання і поставити під загрозу розгляд справи в розумні строки. Тим паче, що досудове розслідування було закінчене та кримінальну справу було передано до суду, а тому обов`язку з`являтися до органу досудового розслідування у обвинуваченої ОСОБА_6 немає.

Також апелянт зазначає, що у поданому до суду клопотанні прокурор посилається на те, що ОСОБА_6 має слабкі соціальні зв`язки, оскільки жоден із батьків не користується авторитетом у обвинуваченої, не має на неї впливу, а відтак не буде належним чином здійснювати нагляд за її поведінкою під час перебування на волі при застосуванні запобіжно заходу не пов`язаного із триманням під вартою. Однак обвинувачена ОСОБА_6 перебуває уже понад п`ять років у місцях попереднього ув`язнення та підтримує соціальні зв`язки зі своєю родиною, про що свідчить те, що її мати ОСОБА_9 регулярно передає їй посилки, підтримує спілкування зі своєю донькою. А тому стверджувати, що обвинувачена втратила будь-які зв`язки зі своєю сім`єю та не матиме жодного нагляду та підтримки стверджувати не доводиться. Окрім того, дідусь обвинуваченої, ОСОБА_12 , звернувся до суду з заявою, що у разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт не заперечує проти того, щоб ОСОБА_6 проживала у належному йому житлі.

Щодо ризику незаконно впливати на потерпілого чи свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціалісті у цьому ж кримінальному провадженні, апелянт вказує, що в матеріалах справи докази на підтвердження вказаного відсутні. Сторона обвинувачення будує свої доводи щодо наявності ризиків на припущеннях і своїй суб`єктивній точці зору, оскільки в обґрунтуванні даного ризику не надано жодного доказу, а лише формально зазначено, що ОСОБА_6 відомі місця проживання та роботи потерпілої, яка була уже допитана безпосередньо в судовому засіданні, а також була допитана на стадії досудового розслідування. Апелянт звертає увагу, що заявлені стороною обвинувачення свідки були допитані органом досудового розслідування, під час яких попереджались про кримінальну відповідальну за дачу завідомо неправдивих показань, а відтак, під час допиту на стадії судового розслідування не можуть давати показання, які не відповідали б дійсності.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, апелянт зазначає, що на думку сторони обвинувачення даний ризик ґрунтується на тому, що ОСОБА_6 немає постійного джерела доходів, належних засобів для існування, обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів з корисливих мотивів. Апелянт вказує, що зазначений ризик немає ніякого підґрунтя, оскільки в обвинуваченої наявне житло, в якому вона зареєстрована та має право проживати, а саме АДРЕСА_1 . Апелянт звертає увагу суду на те, що на підтвердження зазначеного ризику прокурор не надав жодного підтвердження, а відповідно суд першої інстанції у своїй ухвалі не вказав мотивів на підставі яких він дійшов до висновку, що даний ризик є обґрунтованим.

Крім того, апелянт вказує, що продовжуючи обвинуваченій ОСОБА_6 найбільш суворий запобіжний захід, суд першої інстанції не з`ясував та не навів переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити її належної процесуальної поведінки та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також захисник вказує, що суд першої інстанції не надав значення тому факту, що сторона обвинувачення не надала жодних доказів, які б встановлювали обґрунтовану підозру та в матеріалах кримінального провадження відсутні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні. Зазначає, що згідно положень КПК України, запобіжний захід може бути застосований або продовжений у випадку доведення обґрунтованої підозри та наявності хоча б одного з ризиків, передбачених ст. 177 КК України. Також сторона обвинувачення вже понад чотири року не може довести мотиву вчинення злочину, що є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, п.п.6, 12 ч.2 ст. 115 КК України.

Апелянт також зазначає, що врахування тяжкості злочину не є вагомою підставою для тримання під вартою. Натомість тримання під вартою ОСОБА_6 не виправдане тим, що існують ознаки суспільного інтересу, а тому факт тримання ОСОБА_6 під вартою суперечить Конвенції про захист основоположних прав та свобод людини, а також рішенню Європейського суду з прав людини від 16.05.2024 про надмірне утримання під вартою ОСОБА_6 , Конституції України та іншим законодавчим актам України

Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент вчинення кримінального правопорушення, що їй інкримінується являлася особою з неповною цивільною дієздатністю (неповнолітньою особою). В силу свого віку, ОСОБА_6 не до кінця розуміла та усвідомлюла суть всієї справи, яка відбувалася. До моменту затримання та поміщення в ДУ «Київський слідчий ізолятор», обвинувачена ОСОБА_6 проживала разом із своїми батьками. Окрім того, обвинувачена має стійкі соціальні зв?язки, вона проживає у повноцінній сім?ї.

Також апелянт вказує, що до моменту затримання ОСОБА_6 , вона у 2017-2018 роках навчалась у вечірній школі ІІ-ІІІ ступенів №4. Якість освіти, яку ОСОБА_6 може отримати в місцях обмеження волі значно відрізняється від тієї освіти, яку він може отримати в умовах не ізоляції від суспільства. Застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою позбавило ОСОБА_6 права здобути освіту за якимось певним напрямком (спеціалізацією). Тобто своїми діями, сторона обвинувачення та суд позбавили ОСОБА_6 її конституційного права на здобуття освіти незважаючи на те, що конституційні норми є нормами прямої дії.

Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_6 жодного разу не притягалася не тільки до кримінальної відповідальності, нею не було вчинено жодного адміністративного правопорушення. Також за час перебування під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 умов запобіжного заходу не порушувала, за місцем утримання характеризується позитивно.

Щодо ризику продовження чи повторення протиправної поведінки, то застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту обмежить її рух, а також вона буде знаходитись під постійним контролем органів Національної поліції України, що унеможливить здійснення ним протиправних діянь.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 , її законного представника та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, думку прокурора, яка просилда відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №718, по обвинуваченню ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18.04.2024 клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" на 60 днів, тобто до 16.06.2024 включно.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченої та її захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились настільки, щоб зробити висновок про доцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи, що судовий розгляд ще триває, дані про те, що обвинувачена не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора або з`явились якісь нові обставини, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу в матеріалах кримінального провадження відсутні.

З приводу доводів апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачена ОСОБА_6 має зареєстроване місце проживання, в якому відповідно має право проживати, також її дідусь не заперечує проти того, щоб ОСОБА_15 проживала у належному йому житлі, до затримання обвинувачена вела законно-слухняне життя, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалась, має стійкі соціальні зв`язки, які підтримує, перебуваючи під вартою, як на підстави відсутності ризиків переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, то колегія суддів вважає їх непереконливими. Як вбачається з наданих до суду матеріалів, та на що посилався прокурор в своєму клопотанні, обвинувачена ОСОБА_6 , на момент затримання мала місце проживання, де мешкала з матір`ю, сестрами та відчимом, однак неодноразово втікала з домівки, у зв`язку з чим перебувала на обліку служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах за категорією таких, які систематично залишають місце проживання. Те, що обвинувачена має місце проживання не є визначальним і враховується в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, які з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставини кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченій, її поведінку до та після інкримінованого їй особливо тяжкого злочину, на даному етапі провадження не дають підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Та обставина, що мати ОСОБА_6 - ОСОБА_9 регулярно передає посилки та підтримує спілкування із своєю донькою не може слугувати підтвердженням належної процесуальної поведінки обвинуваченої та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б переважали наявні ризики ухилення обвинуваченої від суду.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченої ОСОБА_6 впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, то вони є неспроможними, оскільки на даному етапі провадження, яке наразі триває та перебуває на стадії допиту свідків, які суд отримує усно, існують достатні підстави вважати, що обвинувачена може впливати на недопитаних свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни або безпідставної відмови від наданих ними показів.

При цьому посилання захисника на те, що свідки у даному провадженні були вже допитані органом досудового розслідування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту шляхом безпосереднього дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, в тому числі шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, тощо. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження. Таким чином, посилання захисника на допит свідків під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, як на обставини, які унеможливлюють здійснювати вплив на них, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченій, колегія суддів вважає неспроможними.

Посилання апелянта на необґрунтованості підозри та фактичних обставин справи, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки на стадії судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості підозри, яка оголошена обвинуваченій, так як судом розглядається обвинувальний акт, у якому викладені фактичні обставини кримінального провадження, які потребують перевірки на предмет доведеності чи недоведеності висунутого обвинувачення,шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, яким за результатами судового розгляду суд надасть оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті, шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Твердження захисника про відсутність звукозапису підготовчого судового засідання, і як наслідок незаконності ухвали суду першої інстанції про призначення справи до розгляду, колегія суддів до уваги не бере, оскільки у даному провадженні суд апеляційної інстанції перевіряє обставини, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 відповідно до даної ухвали від 18.04.2024, яку оскаржено захисником, тоді як попередні ухвали суду, не є предметом даного апеляційного розгляду, і згідно вимог КПК України оцінювати їх законність не входить до повноважень колегії суддів.

Що ж до посилань захисника на тривалість перебування обвинуваченоїОСОБА_6 під вартою та рішення Європейського суду з прав людини від 16.05.2024 про надмірне утримання під вартою ОСОБА_6 , то колегія суддів зауважує, що дані обставини не можуть бути безумовною підставою для зміни обвинуваченій запобіжного заходу, оскільки відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Принагідно, колегія суддів звертає увагу на те, що саме за клопотанням сторони захисту розгляд справи у даному провадженні після заміни складу суду розпочався з початку, та в подальшому у зв`язку з неявкою саме сторони захисту неодноразово відкладався, чого не заперечувала захисник в суді апеляційної інстанції.

Щодо освіти ОСОБА_6 , то слідчий ізолятор відповідно до покладених на нього завдань забезпечує професійно-технічне та загальноосвітнє навчання з особами, які тримаються в слідчому ізоляторі, у тому числі неповнолітніми, і як слідує з відомостей наданих прокурором обвинувачена ОСОБА_6 отримала сертифікат, при цьому від складання НМТ відмовилась.

Доводи апелянта про безпідставний не допуск у судове засідання народного депутата 9-го скликання ОСОБА_10 та кореспондента соціальних мереж ГО «Речовий доказ», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції здійснюється у закритому судовому засіданні, і як слідує з самої апеляційної скарги, судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання про здійснення розгляду у відкритому судовому засіданні.

З приводу взяття обвинуваченої ОСОБА_6 на поруки, то зважаючи на тяжкість злочинів та їх суспільну небезпеку, колегія суддів вважає, що на даний час запобіжний захід у виді особистої поруки є неспівмірним з ризиками, передбаченими ст.177 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування наведених вище ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про її особу підтверджують на даному етапі провадження потребу в подальшому триманні під вартою. Зважаючи на наведене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про не доведення прокурором існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченою ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18.04.2024, якою клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" на 60 днів, тобто до 16.06.2024 включно - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4