Справа № 203/1616/24
Провадження № 1-кп/0203/663/2024
В И Р О К

іменем України

06 травня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000041 від 22.02.2024 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бовшів Галицького району Івано-Франківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого водієм в ПрАТ "Івано-Франківськцемент", зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 проходив у період з 25 січня 2023 року по 20 лютого 2024 року військову службу за призивом під час мобілізації в посаді водія-заправника автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів роти матеріального забезпечення батальйону матеріального-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 (наразі звільнений). При цьому ОСОБА_5 за час військової служби здобув відповідні знання та навички, у зв`язку із чим достовірно знав про те, які предмети є вибуховими речовинами та вибуховими пристроями, а також йому було відомо про встановлений законодавством порядок для їх придбання, зберігання та носіння, у т.ч. поза межами військової частини та зони бойових дій.

Так, відповідно до положень додатку № 1, затвердженого п. 1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 1-4, 9, 15 Положення по дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, п.п. 2.8, 8.1, 8.2, 8.9 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів по неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України.

Право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин та пристроїв здійснюється на підставі передбачених законом дозволів.

ОСОБА_5 у лютому 2024 року під час виконання бойового завдання, а саме зачистки ворожих позицій на території Запорізької області (більш точний населений пункт встановити не надалось можливим), у невстановлений спосіб, в одному із окопів знайшов предмет, який є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом осколкової оборонної ручної гранати Ф-1, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин та придатний для здійснення вибуху, а також предмет який є модернізованим уніфікованим запалом ручних гранат типу УЗРГМ, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв та придатний для здійснення вибуху.

В цей же час, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання (шляхом привласнення знайденого) та подальше носіння знайденої вибухової речовини та вибухового пристрою.

Надалі ОСОБА_5 , реалізуючи вказаний вище прямий умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що вищевказані предмети являються вибуховими речовиною та пристроєм, а також розуміючи, що він не має передбаченого законом дозволу на поводження з ними, безпосередньо перед своїм звільненням з військової служби, взяв вибухову речовину - споряджений корпус осколкової оборонної ручної гранати Ф-1, промислового виготовлення, придатний для здійснення вибуху, а також вибуховий пристрій - модернізований уніфікований запал ручних гранат типу УЗРГМ, промислового виготовлення, придатний для здійснення вибуху та 20 лютого 2024 року поклав їх до своєї сумки, таким чином фактично здійснивши придбання вибухової речовини та вибухового пристрою (шляхом привласнення знайденого), після чого носив їх при собі без передбаченого законом дозволу до 22 лютого 2024 року, коли, знаходячись біля центрального входу до залізничного вокзалу станції Дніпро-Головний, за адресою: м. Дніпро, пл. Вокзальна, буд. 11, ОСОБА_5 , був зупинений працівниками поліції відділення поліції №12 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.

Під час перевірки працівниками поліції документів, що посвідчують особу на підставі ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію», на запитання, чи має він, ОСОБА_5 , при собі предмети, обіг яких заборонений, останній повідомив, що має при собі в належній йому дорожній сумці вибухову речовину та вибуховий пристрій, які він погодився самостійно видати.

Під час проведення слідчим огляду місця події, у період часу з 14 год. 15 хв. по 14 год. 45 хв. 22 лютого 2024 року, ОСОБА_5 добровільно, самостійно дістав з належної йому сумки предмет, який є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом осколкової оборонної ручної гранати Ф-1, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин та придатний для здійснення вибуху та предмет, який є модернізованим уніфікованим запалом ручних гранат типу УЗРГМ, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв та придатний для здійснення вибуху.

За таких обставин дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч.1 ст.263 КК України, тобто, у придбанні та носінні вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

29 березня 2024 року між прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою ОСОБА_5 добровільно без примусу та тиску, беззастережно та в повному обсязі визнав свою винуватість в обсязі пред`явленого йому обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Сторони в угоді погодили покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Угодою сторін передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому судом в судовому засіданні.

В підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав укладену сторонами угоду та просив її затвердити, призначивши обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, а також пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості судом, дав згоду на застосування узгодженого сторонами провадження покарання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні просила затвердити угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

При цьому, судом перевірено, що ОСОБА_5 цілком розуміє роз`яснені права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення та вид покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Згідно з ч.2 ст.124 КПК України з ОСОБА_5 необхідно стягнути на користь держави витрати на залучення експерта для проведення судової вибухо-технічної експертизи №СЕ-19/104-24/8363-ВТХ від 15.03.2024 у розмірі 3786, 40 грн..

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженню не обирався.

Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до приписів ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.314, 368,370,373, 374, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29 березня 2024 року між прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000041 від 22.02.2024 року.

ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання зі встановленням іспитового строку 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта, для проведення судової вибухо-технічної експертизи №СЕ-19/104-24/8363-ВТХ від 15.03.2024 у розмірі 3786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) гривень 40 копійок.

Речові докази:

-Відеозаписи на диску DVD-R з бодікамери працівника СРПП ВП №12 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження,- залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його оголошення негайно вручається засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1