печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6061/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених службових осіб Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань у межах кримінального провадження № 0000832 від 18.10.2022, що полягає у неповерненні вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:

05.02.2024 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених службових осіб Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань у межах кримінального провадження № 0000832 від 18.10.2022, що полягає у неповерненні вилученого майна, у якій просив зобов`язати слідчого у вказаному кримінальному провадженні повернути грошові кошти, вилучені 01.02.2023 під час проведення невідкладного обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що майно вилучено не законно, власник майна не являється учасником кримінального провадження, про підозру ОСОБА_4 не повідомлено та на вилучене майно до цього часу арешт не накладено.

Представник власника майна в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви чи клопотання до суду не надходили.

Представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином. Слідчий у кримінальному провадженні - старший слідчий в ОВС ГСУ ДБР ОСОБА_7 подав до суду письмові заперечення на скаргу, з яких вбачається, що дозвіл на невідкладний обшук за місцем проживання заступника начальника управління організації роботи Головного управління Державної податкової служби у місті Києві ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , надано ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.02.2023 у справі № 757/4376/23-к.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000832 від 18.10.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 382 КК України.

01.02.2023 слідчими ГСУ ДБР проведено невідкладний обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , до постановлення ухвали слідчим суддею, за результатами якого, як зазначає адвокат, вилучено майно, що належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно положень ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Судовим розглядом встановлено, що 03.02.2023 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/4376/23-к задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань майора Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора України ОСОБА_8 , про проведення обшуку, з яким слідчий звернувся невідкладно після проведення обшуку до постановлення ухвали, та надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання заступника начальника управління організації роботи Головного управління Державної податкової служби у місті Києві ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення знаряддя кримінального правопорушення, а саме:

1) банківська пластикова картка «Восток Банк» чорного кольору № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 , дійсна до 11/27;

2) полімерний пакет розміру А-4, всередині якого містяться мобільний модем (роутер) марки «Huawei» з написом «Mobile Wi-Fi 3G Turbo», білого кольору;

3) стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Vodafone» з номером телефону НОМЕР_2 ;

4) стартовий пакет польського оператора мобільного зв`язку «Vodafone» № НОМЕР_3 ;

5) телефон марки «Apple iPhone» чорного кольору в чохлі блакитного кольору, IMEI: НОМЕР_4 , серійний № НОМЕР_5 ;

6) сім-картка оператора «Лайфсел» з номером НОМЕР_6 ;

7) сейф-пакет, в якому містяться грошові кошти у розмірі 58 700 гривень, номіналом по 200 гривень, сформовані в 3 пачки, перетягнуті резинками;

8) грошові кошти у розмірі 59 400 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США;

9) грошові кошти у розмірі 65 220 доларів США, номіналом купюр по 100, 50 та 20 доларів США;

10) грошові кошти у розмірі 321 500 гривень, наступним номіналом: 100 000 гривень купюрами по 1 000 гривень, 50 000 гривень купюрами номіналом по 500 гривень, 160 000 гривень по 200 гривень, 11 500 гривень номіналом по 500, 200 та 100 гривень;

11) грошові кошти у розмірі 33 200 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США;

12) грошові кошти у розмірі 2 200 євро, купюрами номіналом 50 євро;

13) грошові кошти у розмірі 150 000 гривень купюрами номіналом по 500 гривень;

14) флеш-накопичувач чорного кольору марки «Transcend» 16 Гб з відомостями щодо віднесення підприємств до ризикових та іншими відомостями щодо юридичних осіб (вибірка ГУ ДПС у м. Києві);

15) флеш-накопичувач (чорного кольору) «Transcend» 4 Гб з відомостями щодо віднесення підприємств до ризикових та іншими відомостями (вибірка ГУ ДПС у м. Києві), записаними з ноутбука марки «Apple», яким користується ОСОБА_6 , серійний номер СО24Н6FDJG5H;

16) флеш-накопичувач марки «Datashur Pro 2», ємністю 8 Гб, серійний номер IS-FL-DP2-256-8, №0805;

17) мобільний телефон марки «Apple» графітового кольору, в чохлі червоного кольору, без сім-картки, який перебуває у користуванні ОСОБА_6 ;

18) металевий годинник марки «Cartier» №218632PX3888, з пошкодженим браслетом, який з пояснень ОСОБА_6 перебуває у її користуванні;

19) металевий годинник чорного кольору з тканинним ремінцем, марки «Chanel» J12, серійний номер O.D. 55553, який згідно пояснень ОСОБА_6 , перебуває у її користуванні;

20) металевий годинник марки «OMEGA De Ville» жовтого (золотого) кольору, із шкіряним ремінцем, з написом «Co-Axial Escapement» на корпусі з тильної сторони та на ремінці №98000117, який перебуває у користуванні ОСОБА_5 .

Виходячи з матеріалів скарги, встановлено, що вилучені під час обшуку грошові кошти, на поверненні яких наполягає заявник, поміж іншого, входять до переліку, щодо яких прямо надано дозвіл на відшукування ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/4376/23-к від 03.02.2023 про дозвіл на проведення обшуку.

Відтак, вилучене майно, не є тимчасово вилученим майном, а тому не може застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.

За вказаних обставин, під час дослідження даної скарги за наданими матеріалами, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності володільця зазначеним майном, обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що в даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника майна та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні вимог скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1