КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.04.2024 задоволено частково клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 , та накладено арешт на тимчасово вилучене майно 15.03.2024 в ході проведення обшуку автомобіля марки «Toyota Camry» 2017 року, чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 , а саме на:

- упакування зі слідами пошкодження з логотипом корони;

- картонну коробку «Нова пошта» з номером НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон «Vernee Model: V2 Pro» чорного кольору, з IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 1: НОМЕР_4 з сім-картою оператора «Водафон» з номером НОМЕР_5 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки та моделі «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2017 р.в.;

- автомобіль марки та моделі «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2017 р.в.

Після проведення всіх необхідних слідчих (процесуальних) дій ухвалено передати автомобіль марки та моделі «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2017 р.в., та свідоцтво про реєстрацію

_____________________________________________________________________________

Справа № 761/10333/24 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/3770/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

транспортного засобу на відповідальне зберігання власнику майна.

В іншій частині клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на автомобіль «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_7 , та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання в цій частині.

Обґрунтовуючи клопотання, апелянт зазначав, що у клопотанні прокурора відсутні жодні відомості, що вказаний транспортний засіб містить сліди вчинення злочину, які зокрема неможливо відокремити від його поверхні, а також органом досудового розслідування не здобуто даних про те, що автомобіль, належний на праві власності ОСОБА_7 , є об`єктом кримінального правопорушення чи одержаний ним внаслідок вчинення будь-якого кримінального правопорушення.

На думку апелянта, в даному випадку автомобіль «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 не відповідає жодному з критеріїв, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України, а тому слідчий безпідставно, без жодного обґрунтування визнав його речовим доказом.

Крім того, з урахуванням положень ст. 96-2 КК України, вказаний автомобіль у будь-якому разі не може підлягати спеціальній конфіскації, оскільки не відповідає жодному критерію, передбаченою цією нормою, а також не може бути конфіскований у разі засудження особи, яка тимчасово користувалася цим автомобілем.

Отже, у даному випадку відсутні жоден з чотирьох вичерпних випадків, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, які б надавали можливість застосовувати такий засіб забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, зокрема автомобіля «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_7 , який не є підозрюваним та не має жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000795 від 28.07.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 14.03.2024, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, з корисливих мотивів, в порушення вимог Законів України від 15 лютого 1995 року «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», ОСОБА_9 , вступив у злочинну змову з ОСОБА_10 , та невстановленими досудовим розслідуванням особами, з метою незаконного збагачення на постійній основі від незаконного збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - кокаїну, для чого розробили спільний план скоєння злочинів, направлений на незаконне придбання, зберігання, перевезення та пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено - кокаїн в особливо великих розмірах, на території міста Києва.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.02.2024 надано дозвіл на проведення обшуку в автомобілі «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_10 та який перебуває у власності ОСОБА_7 .

Згідно даних протоколу обшуку від 15.03.2024, цього ж дня проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіля марки «Toyota Camry» 2017 року, чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 та яким користується ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , в ході якого виявлено та вилучено таке майно: лист «медична діагностика» на ім`я ОСОБА_9 на 2 арк.; рахунок № НОМЕР_6 на 1 арк.; перепустка № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_11 ; упакування зі слідами пошкодження з логотипом корони; картонна коробка «Нова пошта» з номером НОМЕР_2 ; мобільний телефон «Vernee Model: V2 Pro» чорного кольору, з IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 1: НОМЕР_4 з сім-картою оператора «Водафон» з номером НОМЕР_5 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки та моделі «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2017 р.в.; автомобіль марки та моделі «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2017 р.в.

16.03.2024 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Постановою слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_12 від 16.03.2024, вищевказане майно, вилучене в ході обшуку, в порядку ст. 98 КПК України визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

19.03.2024 прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, вилучене 15.03.2024 в ході проведення обшуку автомобіля марки «Toyota Camry» 2017 року, чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 , а саме на:

- лист «медична діагностика» на ім`я ОСОБА_9 на 2 арк.;

- рахунок № НОМЕР_6 на 1 арк.;

- перепустка № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_11 ;

- упакування зі слідами пошкодження з логотипом корони;

- картонну коробку «Нова пошта» з номером НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон «Vernee Model: V2 Pro» чорного кольору, з IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 1: НОМЕР_4 з сім-картою оператора «Водафон» з номером НОМЕР_5 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки та моделі «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2017 р.в.;

- автомобіль марки та моделі «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2017 р.в.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.04.2024 задоволено частково клопотання прокурора та накладено арешт на тимчасово вилучене майно 15.03.2024 в ході проведення обшуку автомобіля марки «Toyota Camry» 2017 року, чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 , а саме на:

- упакування зі слідами пошкодження з логотипом корони;

- картонну коробку «Нова пошта» з номером НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон «Vernee Model: V2 Pro» чорного кольору, з IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 1: НОМЕР_4 з сім-картою оператора «Водафон» з номером НОМЕР_5 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки та моделі «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2017 р.в.;

- автомобіль марки та моделі «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2017 р.в.

Після проведення всіх необхідних слідчих (процесуальних) дій ухвалено передати автомобіль марки та моделі «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2017 р.в., та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на відповідальне зберігання власнику майна.

В іншій частині клопотання - відмовлено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена в частині накладення арешту на транспортний засіб «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2017 р.в., то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо арешту вищевказаного автомобіля.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інше майно колегією суддів не перевіряється.

З висновками слідчого судді суду про наявність підстав для арешту на транспортний засіб марки ««Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2017 р.в., погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, ураховуючи наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на транспортний засіб марки «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2017 р.в.,з тих підстав, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна, може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказаний транспортний засіб, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність відповідності вилученого автомобіля речовим доказам в розумінні ст. 98 КПК України, є безпідставними, оскільки встановлені слідчим фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що автомобіль, який перебував у користуванні підозрюваних, може зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже дане майно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доводи апелянта на те, що власник транспортного засобу ОСОБА_7 не є підозрюваним у кримінальному провадженні, у даному випадку не є підставою для відмови у задоволенні клопотання, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх, правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що з урахуванням положень ст. 96-2 КК України, вказаний автомобіль не може підлягати спеціальній конфіскації, оскільки не відповідає жодному критерію, передбаченою цією нормою, а також не може бути конфіскований у разі засудження особи, яка тимчасово користувалася цим автомобілем, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки арешт на майно ОСОБА_7 у даному судовому провадженні накладено саме з метою забезпечення збереження речових доказів.

Вказана мета є самостійною підставою для арешту майна згідно п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, та не вимагає наявності випадків для можливої спеціальної конфіскації майна, передбачених ч. 1 ст. 96-2 КК України, або конфіскації майна як виду покарання.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3