Номер провадження: 11-сс/813/397/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000787 від 19.10.2023 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Дмитрівка Болградського району Одеської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого малолітню дитину, із середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

встановив:

Відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000787 від 19.10.2023 року за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, скоєного за обставин викладених в клопотанні слідчого.

20.12.2023 року ОСОБА_9 затриманий органом досудового розслідування в порядку ст.ст.208, 615 КПК України та цього ж дня йомуповідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану.

21.12.2023 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, а саме до 17.02.2024 року, без визначення розміру застави.

09.02.2024 року слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 звернулась з погодженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000787 від 19.10.2023 року відносно ОСОБА_9 .

Клопотання мотивоване тим, що строк тримання під вартою ОСОБА_9 закінчується 17.02.2024 року, однак завершити досудове розслідування до вказаного строку не представляється можливим, оскільки до повного, об`єктивного та всебічного розслідування вказаного кримінального провадження необхідно провести комплекс слідчих (розшукових) дій та на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, яким неможливо запобігати шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до 12.04.2024 року, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження застосування запобіжного заходу до ОСОБА_9 . Захисник посилається на необґрунтованість підозри, а також недоведеністю існування ризику переховування, оскільки ОСОБА_9 з моменту проведення обшуку до моменту повідомлення про підозру (майже місяць) мав можливість переховуватись, однак приймав участь у слідчих діях, а також у судовому засіданні 28.11.2023 року під час вирішення питання про накладення арешту на майно, та завжди з`являвся до слідчого за кожним викликом. Слідчим суддею не враховано наявність у ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків: постійне місце проживання, наявність на утриманні малолітньої доньки, а також матеріли похилого віку, перебування у офіційному шлюбі, позитивна репутація за місцем проживання.

Захисник також вважає, що у зв`язку з введеним воєнним станом, життя ОСОБА_9 в умовах ізоляції перебуває під загрозою. Слідчий суддя на переконання захисника мав визначити ОСОБА_9 альтернативний запобіжний захід у виді застави, однак цього не зробив.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді не оскаржена.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_9 , оскільки клопотання про розгляд апеляційної скарги в присутності підозрюваного не заявлялось.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

З матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного та апеляційному розгляді, в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Докази, які долучені до клопотання та були враховані слідчим суддею та підстав, передбачених ст.87 КПК, для визнання цих доказів недопустимими, колегією суддів не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_9 можливо вчинив інкримінований йому злочин. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Доводи захисника про те, що слідчим суддею не перевірена обґрунтованість підозри ОСОБА_9 , колегія суддів визнає безпідставними та такими, що спростовуються змістом оскарженої ухвали.

При цьому, апеляційний суд констатує, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_9 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також продовження існування ризиків, виправдовує необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 та дає апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали слідчого судді.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, колегія суддів визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, долучені до нього докази, дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_9 , який на теперішній час підозрюється у скоєні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, зможе вдатись до спроб переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу не переховування ОСОБА_9 до повідомлення йому про підозру, колегія суддів враховує, однак звертає увагу на те, що така поведінка підозрюваного могла бути пов`язана саме з тим, що органом досудового розслідування тривалий час після вчинення злочину не повідомлялось останньому про підозру (в силу отримання доказів можливої причетності до скоєного злочину), але з огляду на долучені результати НСРД у виді візуального спостереження за гаражем № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Взліт» за адресою: м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 28, підозрюваний може вдатися спроб такого переховування.

З огляду на наведене, колегія суддів також вважає, що слідчим суддею обґрунтовано зроблені висновки щодо продовження існування ризику можливого знищення, переховування або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину, оскільки наразі не все викрадене майно було віднайдене органом досудового розслідування.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на потерпілого, свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_9 на потерпілих та свідків, оскільки їх покази, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, або можливо виникне необхідність в їх додатковому допиті, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на потерпілих, свідків, схиляючи до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також, слідчим суддею встановлено наявність існування ризику можливого перешкоджання кримінальному провадженню, оскільки станом на теперішній час органом досудового розслідування не встановлено всіх осіб, причетних до вчинення злочину в рамках кримінального провадження, а отже ОСОБА_9 матиме реальну можливість підтримувати зв`язок із такими особами, тим самим сприяти їх переховуванню від органу досудового розслідування та суду.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено, а його завершення може стати неможливим у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування при обранні відносно нього іншого запобіжного заходу.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах не визначав альтернативний запобіжний захід у виді застави, так як відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника про те, що підозрюваниймає місце реєстрації та проживання, його сімейний стан, наявність дитини та матері, однак вказані обставини не можливо визнати такими, що беззаперечно можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, інкримінований ОСОБА_9 злочин вчинений із застосуванням щодо малолітніх дітей насильницьких дій, як психологічного, так і фізичного характеру, що у даному випадку вказує на нехтування основними засадами цивілізованого світу щодо недоторканості свободи дитини та гарантування її безпеки, які гарантуються державою та міжнародними документами із захисту прав дитини, в тому числі Конвенціяєю ООН про права дитини, яка є основним документом, що визначає правові стандарти у сфері захисту прав дитини, яка була ратифікована Україною ще 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року.

За таких обставин посилання захисника на наявність у ОСОБА_9 на утриманні малолітньої дитини, не може стати на противагу тим обставинам, за яких малолітні потерпіли піддавались насиллю під час скоєння злочину.

Також, колегія суддів звертає увагу, що за матеріалами судового провадження підозрюваний ОСОБА_9 офіційно не працює, а тому залишається недоведеними доводи сторони захисту щодо утримання підозрюваним родини.

Стосовно доводів захисника про те, що у зв`язку із воєнним станом перебування підозрюваного в умовах ізоляції становить загрозу для його життя, колегія суддів звертає увагу, що внаслідок збройного вторгнення Російської Федерації на територію України, життя та здоров`я кожного українця перебуває під загрозою, а не лише тих осіб, які перебувають в умовах ізоляції від суспільства.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні особливо тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженої ухвали.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в кримінальному провадженні №0000787 від 19.10.2023 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4