БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/425/24
Провадження № 1-кп/730/40/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2024 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Борзна клопотання потерпілої ОСОБА_5 про закриття провадження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000024 від 03.03.2024 року, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Борзна Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, працюючого слюсарем-ремонтником в ТОВ «Термокерамік-К», маючого на утриманні дитину 2010 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 11.08.2023 року за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2024 року до Борзнянського районного суду Чернігівської області з Ніжинської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000024 від 03.03.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України.

03 квітня 2024 року ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області у вказаному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 , будучи засудженим Борзнянським районним судом 11.08.2023 року за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, звільнений за ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, в період невідбутого покарання та непогашеної судимості на шлях виправлення не став та скоїв нове кримінальне правопорушення.

Так, 02.03.2024 року близько 19:50 години ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в будинку за адресою АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_5 , на ґрунті раптово виниклої неприязні до ОСОБА_5 , діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, взяв рукою ОСОБА_5 за голову та вдарив її декілька разів обличчям об стіл. Після цього ОСОБА_5 намагалась втекти, однак ОСОБА_4 наздогнав її у коридорі та наніс ОСОБА_5 декілька ударів руками в область голови, спини, правої руки, лівої сідниці. Потім ОСОБА_4 взяв ОСОБА_5 руками за шию та стиснув її, у результаті чого ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обох тім`яних ділянок голови, численних синців обличчя, правої вушної раковини, шиї, спини, правої руки, лівої сідниці, а також садно правого ліктьового суглобу. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 38 від 05 березня 2024 року, тілесні ушкодження, які було встановлено у ОСОБА_5 , відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які не спричинили короткотривалий розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто як умисне нанесення потерпілому легкого тілесного ушкодження.

У підготовчому судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 відмовилася від обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та просила закрити дане кримінальне провадження відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, вказавши, що її рішення є добровільним та беззаперечним, наслідки такої відмови їй відомі. Зазначила, що вони з обвинуваченим примирилися, вона претензій до обвинуваченого не має, а тому потерпіла відмовляється від обвинувачення у формі приватного обвинувачення та просить суд закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України.

Прокурор висловив думку про необхідність закриття провадження у справі, посилаючись на те, що дана справа є справою приватного обвинувачення, а потерпілий в таких справах самостійно вирішує питання, підтримувати таке обвинувачення в суді або ні. Також прокурор зазначив, що оскільки потерпілий у судовому засіданні підтримав своє клопотання про закриття провадження, у зв`язку із його відмовою від обвинувачення, яке є добровільним рішенням, підстав для відмови у закритті провадження по справі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України немає.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав заяву потерпілого, просив її задовольнити та закрити провадження у справі.

Таким чином, заслухавши думку обвинуваченого, який підтримав заяву потерпілого, пояснення прокурора, який не заперечив проти задоволення заяви потерпілого, потерпілого, який наполягав на задоволенні заяви, суд дійшов до висновку, що кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, й статтею 125 КК України.

Приватне обвинувачення - це регламентований законом особливий вид кримінально-процесуальної діяльності приватного обвинувача (потерпілого), що включає звернення до компетентних органів із твердженням щодо винуватості певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, збирання доказів винуватості цієї особи, подальше підтримання ним обвинувачення в суді та право відмовитись від пред`явленого обвинувачення. Таким чином, законодавець передбачив безумовну підставу для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, а саме відмову потерпілого від такого обвинувачення, небажання притягувати винну особу до кримінальної відповідальності, що здійснюється незалежно від позиції підозрюваного, обвинуваченого на відміну від акта про примирення, що носить двосторонній характер (постанова Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 285/2083/14-к).

Враховуючи особливості та обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, судом встановлено, що вказане кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення щодо злочину, який не пов`язаний з домашнім насильством.

Також слід відмітити, що в силу засади диспозитивності і змагального характеру кримінального судочинства до числа процесуальних прав потерпілого у справах приватного обвинувачення належить його право на відмову від обвинувачення.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 4 ст. 26 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Аналогічні висновки викладені у численній сталій практиці Верховного Суду (справа № 712/1710/19, № 487/1817/18).

Крім того, у справі у справі № 712/1710/19 Верховний Суд зазначив, що під час закриття кримінального провадження на підставі відмови потерпілого від обвинувачення, суд фактично визнає відсутність самого обвинувачення щодо особи, а тому не потрібно встановлювати сам факт вчинення кримінального правопорушення, ні винуватість чи невинуватість такої особи. За таких обставин не потребують перевірки судом докази, а також немає необхідності в дослідженні того, чи було дотримано інші вимоги процесуального закону під час провадження у справі.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, дане провадження є формою приватного обвинувачення, розпочато за заявою потерпілої ОСОБА_5 .

Частиною 4 ст. 56 КПК України передбачено, що на всіх стадіях кримінального провадження потерпілий має право примиритися з підозрюваним, обвинуваченим і укласти угоду про примирення. У передбачених законом України про кримінальну відповідальність та цим Кодексом випадках примирення є підставою для закриття кримінального провадження.

Примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) слід розуміти як акт прощення її ним в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів. За загальним правилом домовленості стосовно примирення між сторонами можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і законним представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження, зокрема медіатора, громадської організації, які виконують функції з примирення сторін. Слідчий, прокурор та суддя не вправі брати участь в таких домовленостях.

Примирення обвинуваченого (підозрюваного) та потерпілого може мати різні наслідки, передбачені законом, в тому числі: припинення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Примирення в такому випадку є не абсолютним, а може бути одним із багатьох чинників, які спонукали потерпілого до такої відмови.

Враховуючи те, що примирення між потерпілим і обвинуваченим може бути досягнутим в будь-який момент під час судового провадження до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, судді повинні інформувати обвинуваченого та потерпілого про право останнього відмовитись від обвинувачення (якщо кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення), право сторін на примирення між ними, правову природу такого примирення та його наслідки.

У судовому засіданні суд, з`ясувавши позицію потерпілого щодо його бажання відмовитися від обвинувачення, який зазначив, що його рішення є добровільним та свідомим, прийнятим без будь-якого впливу із чиєї б то не було сторони як-то застосування насильства, примусу, погрози, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, а також розуміння ним наслідків закриття кримінального провадження, дійшов до висновку, що відмова потерпілого від обвинувачення відповідає його дійсному бажанню.

З цього приводу слід також зазначити, що відмова потерпілого від обвинувачення це є його процесуальним правом, яке будь-яким чином не може бути обмежене іншими учасниками кримінального провадження або судом.

Таким чином, обов`язковим наслідком відмови потерпілого від обвинувачення, відповідно до приписів ч. 4 ст. 26 КПК України, є закриття кримінального провадження.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: закрити провадження у випадках, встановлення підстав, передбачених п. п. 4-8, 10 частини 1 або частиною 2 ст. 284 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що потерпіла ОСОБА_5 відмовилася від обвинувачення, наслідки відмови від обвинувачення їй зрозумілі, жодних претензій до обвинуваченого вона не має, дане кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, обвинувачений не заперечує проти закриття провадження в зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, суд вважає, що кримінальне провадження слід закрити у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Долю речових доказів слід вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 26, 284, 477 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000024 від 03.03.2024 року, з обвинувальним актом від 02.04.2024 року щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України закрити у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_5 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1