ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за № 0001262 від 30 квітня 2022 року за апеляційними скаргами прокурора Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури Чернівецької області ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2023 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Йорданешти Чернівецького району Чернівецької області, громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, який займається волонтерською діяльністю та надає соціальні послуги гр. України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Корчівці Глибоцького району, Чернівецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, на утриманні якого перебувають двоє малолітніх дітей,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з конфіскацією всього майна належного

ЄУНСС: 715/2357/22 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_12

НП: 11-кп/822/82, 93/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

на праві приватної власності, за виключенням житла, без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Взято ОСОБА_6 , під варту в залі суду негайно, а строк відбування покарання визначено обраховувати йому з моменту його затримання, тобто з 12 грудня 2023 р.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з конфіскацією всього майна належного на праві приватної власності, за виключенням житла, без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Взято ОСОБА_7 , під варту в залі суду негайно, а строк відбування покарання визначено обраховувати йому з моменту його затримання, тобто з 12 грудня 2023 р.

Вирішено долю речових доказів.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 достовірно знаючи, що Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-ІХ введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, у зв`язку з чим почали діяти обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, діючи умисно, вчинили злочин, пов`язаний із незаконним переправленням осіб через державний кордон України з корисливих мотивів, при наступних обставинах.

Так, в період невстановленого часу по 25 квітня 2022 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , достовірно знаючи про встановлені, на період воєнного стану обмеження щодо виїзду громадян України чоловічої статті за кордон, а також про значний попит серед даної категорії осіб чоловічої статті, які з метою ухилення від призову за мобілізацією, мають намір виїхати за кордон, переслідуючи умисний корисливий мотив, вступив у попередню змову з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з метою організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України до Республіки Румунія за грошову винагороду.

Так, в період часу, до 28 квітня 2022 року, ОСОБА_6 діючи у попередній злочинній змові з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, за грошову винагороду в розмірі 4 500 Євро, або 162 000 гривень підшукав ОСОБА_13 , який також з метою ухилення від призову за мобілізацією, будучи особою, якій на період дії правового режиму воєнного стану, встановленого Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, виїзд за межі країни забороняється, мав намір виїхати за межі території України поза пунктом пропуску через державний кордон.

З цією метою ОСОБА_6 довів до ОСОБА_13 план дій направлений на незаконне переправлення через державний кордон України поза пунктом пропуску, тобто повідомив, що він підвезе його до іншого чоловіка, який на своєму авто підвезе до кордону, проведе до місця, де він повинен буде пройти 200 метрів, де і перетне державний кордон України.

29 квітня 2022 року ОСОБА_13 за вказівкою ОСОБА_6 , перерахував на банківські карти грошові кошти в сумі 162 000 гривень, як оплату за незаконне переправлення через державний кордон.

В подальшому, ОСОБА_6 діючи відповідно до попередньої домовленості, в період часу до 19.00 год. в с. Йорданешти, зустрівся особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, якому передав ОСОБА_13 для подальшої організації незаконного переправлення через державний кордон України.

Крім того, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, в період часу до 29 квітня 2022 року, діючи у попередній змові з ОСОБА_7 за грошову винагороду в розмірі 1 300 Євро підшукали ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які з метою ухилення від призову за мобілізацією, будучи особами, яким на період дії правового режиму воєнного стану, встановленого Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, виїзд за межі країни забороняється, мали намір виїхати за межі території України поза пунктом пропуску через державний кордон.

Після цього, біля 19.00 год. 29 квітня 2022 року з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , відповідно до раніше обумовленого плану злочинних дій направлених на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, на автомобілі марки «BMW Х5» д. н. з. НОМЕР_1 , привіз ОСОБА_13 та ОСОБА_15 в с. Карапчів Чернівецького району Чернівецької області, де залишив їх очікувати ОСОБА_14 та подальших вказівок.

Через декілька хвилин після цього, тобто 29 квітня 2022 року, до ОСОБА_13 та ОСОБА_15 прибув ОСОБА_14 , якого попередньо підшукала особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.

Надалі близько 21:30 год. цього ж числа, на місце, де очікували ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 в с. Карапчів, Чернівецького району, Чернівецької області, прибув автомобіль марки «Фольцваген Гольф», д. н. з. НОМЕР_2 чорного кольору під керуванням ОСОБА_7 , який діяв відповідно до попередньо узгодженого плану та під керівництвом особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження.

В подальшому ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та ОСОБА_13 пересіли в автомобіль до ОСОБА_7 , та були доставленні останнім в с. Багринівка Чернівецького району Чернівецької області, тобто в населений пункт в якому проходить лінія державного кордону України з Румунією.

Біля 22.00 год 29 квітня 2022 року ОСОБА_7 , який добре орієнтується у вказаній місцевості, діючи відповідно до раніше обумовленого плану та на користь всіх учасників групи, здійснив супровід, тобто провів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 до державного кордону України з метою їх подальшого незаконного переправлення до Республіки Румунія.

Під час слідування по раніше обумовленому маршруту, ОСОБА_7 діючи, з метою забезпечення перетинання ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 державного кордону України, зупинившись, показав подальший напрямок руху та місце незаконного перетину державного кордону України.

Виконуючи вказівку ОСОБА_7 - ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_15 о 22.55 год рухаючись в напрямку прикордонного знаку № 824 державного кордону України та Республіки Румунія, що знаходиться в адміністративних межах с. Багринівка Чернівецького району Чернівецької області, були затримані прикордонним нарядом відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » НОМЕР_3 прикордонного загону.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури Чернівецької області ОСОБА_10 , захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 , захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 , кожен окремо, подали апеляційні скарги.

Зі змісту апеляційної скарги прокурора Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури Чернівецької області ОСОБА_10 вбачається, що він просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнати винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненої щодо декількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, та призначити їм покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, а також застосувати додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що визнання вини ОСОБА_7 , наявність на утриманні ОСОБА_7 двох малолітніх дітей, одна з яких є дитиною з інвалідністю, не є обставинами, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують вину останнього, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину з корисливих мотивів, тим більше, що він під час судового розгляду заперечував факт вчинення кримінального правопорушення у співучасті із іншими особами, тобто визнання вини з його боку не є повним та щиросердним.

З огляду на вищевказані аргументи вважає, що оскаржуваний вирок у частині призначення покарання ОСОБА_7 є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Стверджує, що висновки суду про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому діяння є доведеною не у повному обсязі, визнавши останнього винним у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, зазначивши про відсутність достатніх доказів вчинення даного злочину щодо декількох осіб, є необґрунтованими та помилковими, оскільки при сукупному та об`єктивному аналізі усіх доказів у кримінальному провадженні очевидно, усі обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та особа, відносно якої виділено матеріали, вчиняючи злочин за попередньою змовою, діяли згідно раніше узгодженого плану, направленого на досягнення єдиної, спільної корисливої мети отримання грошової винагороди за організацію та сприяння у незаконному перетині державного кордону декільком особам і той факт, що у частині дій, відведених попередньо узгодженим планом ОСОБА_6 , останній безпосередньо контактував лише із одним з чоловіків, які намагались перетнути державний кордон ОСОБА_13 , не виключає наявності єдиного умислу та спільної мети у діях обвинувачених.

Вказує, що суд безпідставно застосував до ОСОБА_6 положення ст. 69 КК України, врахувавши, згідно ч. 2 ст. 66 КК України, як пом`якшуючі обставини здійснення догляду за непрацездатною особою та здійснення благодійного внеску на користь ЗСУ, оскільки вказаний внесок було здійснено ОСОБА_6 на завершальній стадії судового розгляду вже після дослідження судом основних доказів, наданих стороною обвинувачення, що свідчить про те, що даний внесок було здійснено останнім з метою зниження розміру призначеного судом покарання. При цьому, на думку сторони обвинувачення, факт здійснення догляду за непрацездатною особою ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину з корисливих мотивів, не може бут врахований, як обставина, що пом`якшує вину обвинуваченого.

Зі змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 вбачається, що він просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного йому судом покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з випробуванням з іспитовим строком і покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. в решті судове рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що при призначенні покарання ОСОБА_7 належним чином не було взято до уваги районним судом те, що останній позитивно характеризується за місцем фактичного проживання, та за місцем реєстрації його місця проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких є дитиною з інвалідністю та потребує стороннього догляду, лікувального процесу та реабілітації, те, що ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Не було належним чином враховано судом, на думку апелянта, те, що після вчинення даного кримінального правопорушення, знаходячись на волі, обвинувачений ОСОБА_7 інших кримінальних або адміністративних правопорушень не вчинив.

Вважає, що вищевказані ним обставини надавали суду призначити його підзахисному покарання із застосуванням ст. 69 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Зі змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 вбачається, що він не заперечуючи правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , доведеності його вини у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, просить оскаржуваний вирок в частині призначеного йому покарання змінити та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 положення статтей 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку.

Зазначає, що районний суд, відмовив у звільненні від відбування покарання з випробуванням, оскільки не переконався у можливості виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

Стверджує, що суд першої інстанції належним чином не взяв до уваги те, що відсутні обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , те, що останній не був ініціатором інкримінованого йому діяння. В ході дослідження доказів, зібраних по справі, не встановлено, що умисел ОСОБА_6 був спрямований на переправлення через державний кордон кількох осіб.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити в повному обсязі, з підстав наведених у них, а апеляційну скаргу прокурора, як необґрунтовану залишити без задоволення, міркування прокурора ОСОБА_5 , яка просила задовольнити частково апеляційну скаргу подану прокурором Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури Чернівецької області ОСОБА_10 , та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг поданих захисниками, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченим і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Оскільки висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про кваліфікацію дій обвинувачених за ч. 3 ст. 332 КК України в поданих апеляційних скаргах не заперечуються, таким чином колегія суддів не переглядає та не наводить доводів на їх підтвердження.

При цьому, стороною обвинувачення оскаржується така кваліфікуюча ознака, як вчинення даного злочину щодо декількох осіб, яка була вказана в обвинувальному акті, однак згідно вироку не була доведена під час розгляду справи у районному суді.

Аналізуючи матеріали даного кримінального провадження, судова колегія вважає вірним висновок районного суду щодо відсутності у діянні обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки - вчинення даного злочину щодо декількох осіб, оскільки стороною обвинувачення не було доведено, що умисел останнього був спрямований на переправлення через державний кордон декількох осіб.

Відсутність у діянні обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки - вчинення даного злочину щодо декількох осіб було підтверджено і показами свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які будучи допитаними у суді першої інстанції стверджували, що ОСОБА_6 мав відношення щодо організації незаконного переправлення через державний кордон України вчиненої за попередньої змовою групою осіб, з корисливих мотивів, виключно щодо однієї особи - ОСОБА_13 .

Вказане було підтверджено і показами обвинувачених.

Разом з цим, покази вказаних осіб узгоджуються і з письмовими доказами, які було безпосередньо досліджено судом.

Враховуючи наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора в цій частині, відсутні.

Правильність вищевказаної позиції районного суду, з якою погодилася і судова колегія апеляційного суду, підтверджується і відмовою прокурора ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційної інстанції щодо апеляційних вимог в частині кваліфікуючої ознаки - вчинення даного злочину щодо декількох осіб.

Також стороною обвинувачення та стороною захисту оскаржується, зокрема правильність призначеного покарання обвинуваченим: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що воно обрано згідно загальних принципів призначення покарання та у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і відповідатиме меті покарання, передбаченій ст. 50 КК України, з яким погоджується і колегія суддів.

Твердження сторони захисту про можливість пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання та виправлення останнього без реального відбування покарання, є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

Так, суд виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, врахував тяжкість злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких кримінальних правопорушень у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації; особу винного, який раніше не судимий, одружений, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, психічними розладами не страждає, має посередню характеристику за місцем проживання, його молодий вік, спосіб життя, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, один з яких є інвалідом дитинства. Визнання вини, перебування на його утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких є особою з інвалідністю, що потребує постійного догляду та лікування, суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , при відсутності обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , суд призначив обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки із конфіскацією всього належного йому майна, за виключенням житла, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, яке належить відбувати реально, вважаючи таке покарання співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів та змусить додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Також погоджується судова колегія апеляційного суду із позицією районного суду щодо відсутності законних підстав для застосування в даному провадженні положень ст. 75 КК України, з огляду на вищевказані обставини та суспільну небезпечність даного кримінального правопорушення.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_7 реальне покарання є явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд не вбачає.

На переконання апеляційного суду, доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції не повно врахував те, що останній позитивно характеризується за місцем фактичного проживання, та за місцем реєстрації його місця проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких є дитиною з інвалідністю та потребує стороннього догляду, лікувального процесу та реабілітації, те, що ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його посткримінальну поведінку, є помилковими, оскільки вказане було взято до уваги районним судом, як при дослідженні особи обвинуваченого, так і при призначенні останньому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Інших обставин, ніж ті з урахуванням яких суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, до апеляційного суду не надано.

Враховуючи вище викладене, судова колегія апеляційного суду не може погодитися і з вимогами прокурора щодо безпідставного застосування районним судом до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України.

Доводи прокурора про те, що районним судом безпідставно враховано: визнання вини, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких є дитиною з інвалідністю, як обставин, які пом`якшують ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає помилковими, оскільки вищевказані обставини вірно було визнано районним судом, обставинами, які пом`якшують йому покарання.

Так, активне сприяння розкриттю злочину означає, що особа, яка вчинила злочин, своїми діями надає допомогу правоохоронним органам у розкритті злочину, тобто встановленні всіх обставин вчинення злочину, винних осіб, а також у виявленні причин та умов злочину. Сприяння у розкритті злочину може виражатися у правдивому повідомленні органам слідства про всі обставини вчинення злочину, викритті співучасників, видачі або наданні допомоги у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, видачі знарядь та засобів вчинення злочину, наданні інших доказів у справі.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, ОСОБА_7 визнав свою вину, детально розповів про обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, розкаявся, висловлював жаль з приводу вчиненого та засуджував свої дії. Крім того, в поданій апеляційній скарзі та в ході апеляційного перегляду даного кримінального провадження неодноразово розкаювався у вчиненому, пояснював, що скоїв злочин внаслідок тяжких особистих обставин.

Крім того, вищевказана пом`якшуюча обставина була зазначена в обвинувальному акті як така, що пом`якшує покарання відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України.

За встановлених обставин апеляційний суд вважає, що районним судом були вірно зазначені у якості обставин, що пом`якшують покарання: активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких є дитиною з інвалідністю.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що посилання прокурора лише на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, не може бути тою безумовною обставиною, яка не дає підстав для призначення покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

За таких обставин, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не наведено об`єктивних доводів чому призначене обвинуваченому покарання є явно несправедливим, то покликання в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом кримінального закону, що потягло невиправдану м`якість призначеного обвинуваченому покарання, на думку апеляційного суду, є необґрунтованим.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що воно частково обрано згідно загальних принципів призначення покарання та у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Районний суд призначаючи покарання ОСОБА_6 посилався на тяжкість скоєного кримінального правопорушення, наявність обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також на особу обвинуваченого.

Із врахуванням вказаних обставин, районний суд вважав за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі встановленої санкцією інкримінованої йому статті.

Беручи до уваги вищенаведені обставини, судова колегія апеляційного суду погоджується із висновком районного суду, щодо необхідності застосування вимог ст. 69 КК України, однак вважає, що районний суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого та конкретні обставини справи, що призвело до призначення надмірно суворого покарання.

Як встановлено апеляційним судом, обвинувачений ОСОБА_6 є особою молодого віку, раніше не судимий, неодружений, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, психічними розладами не страждає, за місцем проживання він характеризується позитивно, відповідальний, доброзичливий, користується повагою та авторитетом серед однолітків, до сільської ради за місцем проживання останнього скарг чи заяв не поступало.

Обставинами, які згідно вимог ст. 66 КК України пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд визнає: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, так, останній як на досудовому слідстві так і в суді надавав послідовні докази, з ним було проведено слідчий експеримент; його молодий вік; те, що він надає соціальні послуги непрацездатному ОСОБА_11 та займається волонтерською діяльністю, придбав та передав тепловізійний монокуляр, як благодійну допомогу ЗСУ.

Обставин, які згідно вимог ст. 67 КК України обтяжують обвинуваченому покарання, колегією суддів не встановлено.

Крім цього, судова колегія враховує і відсутність нахилу у обвинуваченого на вчинення кримінальних правопорушень.

Враховується апеляційним судом і поведінка ОСОБА_6 до і після вчинення інкримінованого злочину.

Зазначені обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, та дані про особу обвинуваченого у своїй сукупності, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для призначення більш м`якого виду та розміру покарання ніж те, що було призначене районним судом.

При цьому, твердження сторони захисту про можливість пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання та виправлення останнього без реального відбування покарання, є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на вищевказані обставини та суспільну небезпечність даного кримінального правопорушення.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 реальне покарання є явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд не вбачає.

На переконання апеляційного суду, доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції не повно врахував те, що відсутні обставини, які обтяжують покарання останньому, те, що він не був ініціатором інкримінованого йому діяння, є надуманими, оскільки вказане було взято до уваги судом, як при дослідженні особи обвинуваченого, так і при призначенні останньому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Інших обставин, ніж ті з урахуванням яких суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, до апеляційного суду не надано.

При цьому судова колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що рішення суду про звільнення особи від відбування покарання є не обов`язком суду, а його правом, в тому разі коли суд встановить безумовні підстави того, що виправлення особи можливе без ізоляції її від суспільства, що обвинувачений може стати на шлях виправлення не будучи позбавленим волі.

Однак, ні районним судом, ані апеляційною інстанцією не встановлено підстав, які б свідчили про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без реального відбуття покарання. Обставини, на які посилався захисник у поданій апеляційній скарзі були підставою для застосування вимог ст. 69 КК України у районному суді, ті самі обставини не можуть бути враховані апеляційним судом, як підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи вище викладене, судова колегія апеляційного суду не може погодитися і з вимогами прокурора щодо безпідставного застосування районним судом до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України.

Доводи прокурора про те, що районним судом безпідставно враховано: здійснення догляду за непрацездатною особою, здійснення благодійного внеску на користь ЗСУ, як обставин, які пом`якшують ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає помилковими, оскільки вищевказані обставини вірно було визнано районним судом та апеляційною інстанцією, обставинами, які пом`якшують ОСОБА_6 покарання.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що посилання прокурора лише на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, не може бути тою безумовною обставиною, яка не дає підстав для призначення покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, а тому покликання в апеляційній скарзі прокурора на неправомірне застосування ст. 69 КК України судом, що потягло невиправдану м`якість призначеного обвинуваченому покарання, на думку апеляційного суду, є необґрунтованим.

З урахуванням викладеного апеляційні скарги: прокурора ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок районного суду - зміні в частині призначеного покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , у зв`язку із необхідністю пом`якшення покарання.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури Чернівецької області ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, змінити в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Призначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, з конфіскацією всього належного йому майна за виключенням житла.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Суддя-доповідач: Судді:

____________ _______________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3