Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

29 лютого 2024 року м. Рівне

Справа № 572/132/24

Провадження № 11-сс/4815/48/24

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 12 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, якому обрано запобіжний захід домашній арешт із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 з 22 год. до 06 год. наступної доби з покладенням обов`язків: прибувати за викликом до слідчого, прокурора, суду; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Термін дії обов`язків встановлено до 10 березня 2024 року.

В апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, зазначає, що слідчим суддею при постановленні ухвали не було враховано тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та ризик можливого перешкоджання слідству й уникнення передбаченого законом покарання, у зв`язку з чим просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, доводи захисника ОСОБА_7 та ОСОБА_6 щодо законності й обґрунтованості ухвали, яку просять залишити без змін, перевіривши матеріали клопотання й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За положеннями ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У рішенні Європейського Суду з прав людини ( п. 131 справа "Алєксандр Макаров проти Росії" від 12 березня 2009 року) зазначено, що докази про ризик перешкоджання здійсненню розслідування ( спроби маніпулювати свідками чи погрожувати їм) не мають бути голослівними посиланнями, а повинні бути підкріплені фактами, здатними довести, що незастосування до підозрюваного арешту справді спричинить перешкоджання розслідуванню, а ризик вчинення нових злочинів, відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 17 березня 1997 року "Мюллер проти Франції", повинен враховуватися, беручи до уваги минуле особи та спосіб її життя.

Згідно ст. 183 КПК України та роз`яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, який обирається лише за наявності підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим його процесуальних обов`язків та належної поведінки.

При визначенні ризиків має враховуватися особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні таємної крадіжки чужого майна на загальну суму 4259,5 грн, яка на даний час відшкодована, не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, і, згідно тверджень прокурора, не порушує умов обраного щодо нього домашнього арешту та покладених слідчим суддею обов`язків.

За таких обставин колегія суддів підстав для скасування оскаржуваної ухвали і обрання ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу - тримання під вартою не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 12 січня 2024 року, якою обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3