Справа №585/4706/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/145/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

Іменем України

07 травня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 585/4706/23 за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25.12.2023 про арешт майна,

установила:

У поданій апеляційній скарзі представник володільця майна ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт автомобіля, оскільки оскаржувана ухвала постановлена прийнята через 31 день після отримання клопотання про арешт майна, майно втратило статус тимчасово вилученого і повинно повернуто особі, у якої воно вилучене, суддя проігнорував висновок експерта про ідентифікаційний номер двигуна автомобіля, а всі перелічені в ухвалі документи є неналежними і недопустимими доказами вчинення кримінального правопорушення за ст. 290 КК. Крім того, прокурор з клопотанням про арешт майна до суду не звертався, на клопотанні відсутній штамп суду про його отримання, супровідний лист підписаний дізнавачем, а матеріали були відправлені з Роменського ВП.

24.11.2023 до Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся прокурор Роменської окружної прокуратури з клопотанням про арешт майна, яке обґрунтував тим, що 22.11.2023 до ЧЧ Роменського РВП ГУНП в Сумській області надійшло повідомлення із ТСЦ МВС № 5944 про те, що ОСОБА_8 звернулась для перереєстрації автомобіля «Fiat Doblo 1,9D», 2001 р. в., р. н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , де при реєстрації т/з і його перевірці установлено, що номер двигуна не співпадає з даними бази МВС та перебуває у розшуку в Греції та в Угорщині.

В ході огляду місця події 22.11.2023 вказаний вище т/з «Fiat Doblo 1,9D» був тимчасово вилучений, а для з`ясування фактів знищення, підробки або заміни ідентифікаційного номеру двигуна була призначена трасологічна експертиза.

23.11.2023 сектором дізнання Роменського РВП ГУНП в Сумській області до ЄРДР за № 0000462 внесені відомості про кримінальне правопорушення за ст. 290 КК і у цей день постановою дізнавача СД Роменського РВП ГУНП в Сумській області т/з визнаний речовим доказом у кримінальному проваджені.

Зважаючи, що даний т/з може бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК, тому прокурор просив накласти на нього арешт.

Ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25.12.2023 клопотання прокурора було задоволене і був накладений арешт на т/з «Fiat Doblo 1,9D», пасажирський-В, 2001 р. в., кузов № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , д. н. з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування цим майном. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивував тим, що є необхідність арешту вказаного автомобіля з метою збереження речових доказів.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від представника володільця майна ОСОБА_6 і прокурора ОСОБА_11 надійшли клопотання про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності сторін провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК регламентовано, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст. 98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Відповідно п. 1-2, 5-6 ч. 2 ст. 173 КПК, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, крім іншого, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного та третіх осіб.

Так, розглянувши клопотання про арешт майна, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що арешт повинен бути накладений на т/з із метою забезпечення збереження речових доказів, що в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, вимогам кримінального процесуального закону та належним чином вмотивовано, оскільки при вирішенні зазначеного вище питання дотримані вимоги ст. 170-173 КПК, з`ясовані і досліджені всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме наявність правової підстави для арешту цього майна, можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні тощо.

Дізнавачем СД Роменського РВП ГУНП в Сумській області здійснюється розслідування у кримінальному провадженні № 0000462 від 23.11.2023 за ст. 290 КК за фактом повідомлення 22.02.2022 адміністратора ТСЦ МВС № 5944 про те, що під час реєстрації ОСОБА_8 т/з «Fiat Doblo 1,9D», 2001 р. в., кузов № НОМЕР_2 , д. н. з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , виявлений збіг номеру двигуна автомобіля motore engine 223А6000 із двигуном т/з, що знаходиться з 19.08.2019 у розшуку в Греції та з 25.05.2021 - в Угорщині.

22.11.2023 в період часу з 12:54 до 13:30 був проведений огляд місця події за адресою ТСЦ: АДРЕСА_1 , в ході якого був виявлений і тимчасово вилучений вказаний вище т/з «Fiat Doblo 1,9D», а 23.02.2022 постановою дізнавача СД Роменського РВП ГУНП в Сумській області цей т/з був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000462 від 23.11.2023.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про наявність підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту т/з, оскільки на даний час існує необхідність в забезпеченні збереження цього майна як речового доказу. При цьому викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що т/з не відповідає критеріям речових доказів, а прокурором не доведена необхідність арешту цього майна, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, так як установлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі дізнання (досудового розслідування) є об`єктивні підстави для обґрунтованого припущення, що т/з «Fiat Doblo 1,9D», 2001 р. в., кузов № НОМЕР_2 , д. н. з. НОМЕР_1 є предметом кримінального правопорушення за ст. 290 КК і міг зберегти на собі сліди його вчинення, або містити інші відомості, які мають істотне значення для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК, що у свою чергу згідно ч. 3 ст. 173 КПК дає підстави слідчому судді (суду) для арешту т/з як речового доказу у кримінальному провадженні № 0000462 від 23.11.2023 з метою його збереження.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що номер двигуна на т/з не змінювався, так як в ході перереєстрації т/з «Fiat Doblo 1,9D», 2001 р. в., кузов № НОМЕР_2 , д. н. з. НОМЕР_1 та його огляді адміністратором ТСЦ МВС були виявлені можливі зміни номерів кузову автомобіля, а згідно бази Інтерполу цей т/з перебуває у розшуку. При цьому згідно відповідного висновку експерта номер кузова автомобіля «Fiat Doblo 1,9D» знищений корозією.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у справі повідомлення ТСЦ МВС № 5944 про кримінальне правопорушення не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, так як таке повідомлення знаходиться на а. с. 20.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що клопотання прокурора про арешт майна подане через дізнавача, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки певні невідповідності положенням КПК не тягнуть за собою в обов`язковому порядку скасування чи зміну рішення слідчого судді, так як істотно не порушують вимоги кримінального процесуального закону (п. 3 ч. 1 ст. 409 і ст. 412 КПК). При цьому необхідно зауважити, що слідчий суддя суду першої інстанції здійснив розгляд саме клопотання прокурора і в межах наданих йому дискреційних повноважень.

Не дотримання слідчим суддею суду першої інстанції строку розгляду клопотання про арешт майна, передбаченого ч. 6 ст. 173 КПК, дійсно мало місце, але це порушення вимог кримінального процесуального закону також не є істотним, оскільки на переконання колегії суддів не перешкодило і не могло перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, так як при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя згідно зі ст. 94, 132, 173 КПК перш за все повинен урахувати правову підставу для арешту тимчасово вилученого майна; можливість використання цього майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співмірність обмеження права власності конкретної особи завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для осіб. При цьому наведена в апеляційній скарзі судова практика не є релевантною до кримінального провадження, рішення слідчого судді у якому переглядається в апеляційному порядку, так як у вказаних ухвалах ставилось питання щодо пропуску строку звернення з клопотанням про арешт майна до суду.

Вирішуючи питання щодо об`єму (кількості), законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і сталу прецедентну практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

З огляду на викладене, втручання держави у право володіння майном у даному конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Зокрема, втручання у вказаному вище кримінальному провадженні є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства, громади), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, неможливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного в ухвалі майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, представником володільця майна не надано та колегією суддів не встановлено, а сам власник т/з «Fiat Doblo 1,9D», 2001 р. в., кузов № НОМЕР_2 , д. н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 до суду апеляційної інстанції не звертався та ухвалу слідчого судді суду першої інстанції не оскаржував, що об`єктивно свідчить про те, що на даному етапі кримінального провадження потреби дізнання (досудового розслідування) виправдовують тимчасове втручання у права та законні інтереси ОСОБА_8 як володільця т/з із метою забезпечення кримінального провадження.

У сукупності з усіма обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, наклавши арешт на т/з, діяв у спосіб та в межах чинного законодавства, сам арешт майна застосував на засадах розумності та співмірності, внаслідок чого відповідні доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Також необхідно зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації дій особи, на майно якої накладено арешт, переваги одних доказів над іншими тощо, тому доводи апеляційної скарги про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК, задоволенню не підлягають. При цьому слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення ймовірною, вірогідною та достатньою певною мірою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Таким чином, арешт на майно у даному кримінальному провадженні накладений за наявності для цього правових підстав та відповідає вимогам КПК, а матеріали кримінального провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим, пропорційним та необхідним, внаслідок чого ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25.12.2023 про арешт майна залишити без змін, а апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4