ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 638 /4682 / 21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 1155 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілої ОСОБА_8 , належним чином повідомленої про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.11.2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, працюючого слюсарем сантехніком КП «Харківводоканал», зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у дохід держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (вісімсот п`ятдесят грн.).

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 звинувачується у тому, що 08 березня 2021 року, близько 23:10 годин, він йшов по вулиці разом із ОСОБА_8 . Через те, що ОСОБА_8 знаходилася на сьомому місяці вагітності, вона вирішила відпочити та присісти на лавочку, яка знаходилася на дитячому майданчику поблизу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . В той момент, як ОСОБА_8 відпочивала сидячи на лавочці, ОСОБА_7 в ході раптово виниклих неприязних відносин, почав голосно висловлюватись на адресу ОСОБА_8 , в ході чого у ОСОБА_7 раптово виник умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, реалізуючи який, він, знаходячись в положенні стоячи навпроти ОСОБА_8 , наніс останній, яка знаходилась в положенні сидячі один удар кулаком правої руки в область правого ока, після чого схопив потерпілу лівою рукою за шию та кулаком правої руки наніс один удар в область лівого вуха та один удар кулаком правої руки в область губ ОСОБА_8 , після чого коли ОСОБА_8 знаходилась в положенні стоячи, ОСОБА_7 , знаходячись в положенні стоячи позаду ОСОБА_8 , штовхнув останню. Від поштовху ОСОБА_8 втратила рівновагу та впала на праве коліно, після чого ОСОБА_7 повалив ОСОБА_8 спиною на землю та почав душити потерпілу обома руками, чим спричинив ОСОБА_8 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №09-448/2021 від 24.03.2021 року наступні тілесні ушкодження: синці на верхній повіці правого ока, в проекції правої носогубної складки на передній поверхні шиї по умовній серединній лінії в середній третині, на червоній каймі нижньої губи праворуч, в лівій завушній ділянці, на передньо-внутрішній поверхні правого стегна в ніжній третині та на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки в верхній третині, садно в проекції правого колінного суглобу, які утворились від: синці від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар або удар стиснення, садно за механізмом тертя ковзання, індивідуальні властивості травмуючої поверхні тупого твердого предмету (ів) в місцях пошкодження не відобразилися та за ступенем тяжкості відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вказані дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, прокурор в кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просив постановити новий вирок, яким звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. В подальшому, прокурор змінила доводи та просила оскаржуваний вирок змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме не роз`ясненням судом першої інстанції відповідно до вимог ст.285 КПК України, зазначених обставин та не з`ясування і не врахування думку обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження відповідно до вимог ч.7 п.2 ст.284 КПК України. Просила вказані обставини з`ясувати та врахувати думку обвинуваченого і в разі згоди, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст.49 КК України та закрити провадження, в разі його згоди на підставі ч.7 п.2 ст.284 КПК України.

В разі незгоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності, звільнити ОСОБА_7 від покарання на підставі п.2 ч.1 ст.49 та ч.5 ст.74 КК України.

Такі вимоги обґрунтувала тим, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення 08.03.2021 року. На час проголошення обвинувального вироку, а саме 03.11.2023 року минули строки притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності. А тому, відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, про що з`ясовується відповідно до ч.2 ст.285 КПК, роз`яснюється особі та з`ясовується її думку щодо цього питання. Проте, як вказує прокурор, судом вказані вимоги не були виконанні, та за наявності підстав, передбачених ст.49 КК України, за наявності згоди обвинуваченого, не звільнено особу від кримінальної відповідальності та не закрито кримінальне провадження, або, в разі незгоди обвинуваченого із застосуванням строків давності, не звільнено від призначеного покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.

Вказані порушенні, прокурор вважає такими, що позбавили суд змоги ухвалити законне та обґрунтоване рішення, і є істотними порушеннями, у зв`язку з чим просить задовольнити вимог апеляційної скарги.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений не заперечував проти закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Прокурор підтримала апеляційну скаргу частково, і просила змінити вирок, звільнивши обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закрити кримінальне провадження на підставі ст.284 КПК України.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, проаналізувавши змінені доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій не оскаржуються сторонами, тому в цій частині вирок апеляційним судом не переглядається і апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх обґрунтованим з огляду на наступне.

За змістом п.п.1, 2 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно ч.2 ст.49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України.

У відповідності до вимог ст. 285 УПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.285 КПК України, особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

На підставі вимог ст. 288 ч.3 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.7 ст.284 КПК України, у разі якщо суд встановить наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд на будь-якій стадії судового провадження зобов`язаний з`ясувати та врахувати думку обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження.

Як передбачено п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом: у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду в суді першої інстанції, надав заяву щодо визнання своєї винуватості, згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

З огляду на викладені обставини кримінального провадження та беручи до уваги подану заяву ОСОБА_7 про беззаперечне визнання своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, його погодження на встановленні досудовим розслідуванням обставинами та розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні, суд, керуючись приписами ст. ст. 381, 382 КПК України, розглянув обвинувальний акт у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду у судовому засіданні та на підставі ч.3 ст.349 КК України, у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 визнав свою провину в повному обсязі.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання за скоєння 08.03.2021 року кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Санкцією ч.1 ст.125 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

Згідно класифікації, наведеної у ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Як вбачається із пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, він вчинив інкриміноване йому правопорушення 08.03.2021 року, а отже, на час ухвалення вироку сплинув, передбачений п.1 ч.1 ст.49 КК України дворічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.

З відомостей щодо особи обвинуваченого вбачається, що він не ухилявся від органу досудового розслідування та суду, а також відсутні відомості про вчинення ним іншого злочину, тому строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення не зупинявся та не переривався. З наданої вимоги про судимість відносно ОСОБА_7 вбачається, що він раніше не судимий, за час судового розгляду нового злочину не вчиняв.

Також колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 не звертався з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Враховуючи, що перебіг дворічного строку давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України не переривався та сплинув на час ухвалення вироку, ОСОБА_7 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності

Згідно з ч.8 ст.284 КПК України звільнення особи від кримінальної відповідальності можливо тільки за її згодою та на підставі відповідного клопотання.

За відсутності відповідного клопотання, а також згоди обвинуваченого на застосування щодо нього положень ст.49 КК України, суд вправі звільнити особу лише від покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.

Враховуючи, що під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 дав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності, усвідомлюючи, що це не є реабілітуючою обставиною, а також не заперечував проти закриття відносно нього кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_7 на підставі п.1 ч.1 ст.49 від кримінальної відповідальності та на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, закрити відносно нього кримінальне провадження.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з чим, вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю.

При цьому обвинуваченому ОСОБА_7 роз`яснено, що застосування до нього положень статті 49 КК України не є реабілітуючою підставою звільнення його від кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, колегія суддів, встановивши обставини, передбачені п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, вважає необхідним скасувати оскаржуваний обвинувальний вирок та закрити кримінальне провадження, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України від кримінальної відповідальності.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 283,284,285, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, 284 КПК України, ст.49 КК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.11.2023 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України, - скасувати.

ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України та п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього, - закрити.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4