Справа №585/2007/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/481/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, глорифікація її учасників
УХВАЛА

Іменем України

17 квітня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 585/2007/23 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19.06.2023, якою відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_7 , а кримінальне провадження повернуто прокурору,

установила:

У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки рішення не відповідає положенням закону, суд не перевірив можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, зокрема, на предмет його відповідності вимогам КПК, враховуючи те, що досудове розслідування було повністю закінчено, при цьому не було з`ясовано позицію сторони обвинувачення.

17.05.2023 до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 436-2 КК, разом із угодою про визнання винуватості між останньою та прокурором.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19.06.2023 відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості, а кримінальне провадження повернуто прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому розділом ІІІ КПК. Своє рішення суд умотивував тим, що умови угоди про визнання винуватості суперечать вимогам КК та не відповідають інтересам суспільства.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 надійшли письмові заяви про апеляційний розгляд провадження у їх відсутність, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності сторін, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 17.05.2023 до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_7 за її обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК, разом із угодою про визнання винуватості між ОСОБА_7 і прокурором.

Під час підготовчого судового засідання ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19.06.2023 було прийнято рішення про відмову в затвердженні угоди про визнання винуватості та про повернення матеріалів кримінального провадження прокурору для продовження в порядку, передбаченому розділом ІІІ КПК. Таке рішення суду вмотивовано тим, що угода про визнання винуватості не відповідає інтересам суспільства, оскільки ОСОБА_7 не в повній мірі розуміє характер обвинувачення, формально визнає свою вину та обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства, міжнародного правопорядку.

Однак, такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, істотно порушують вимоги кримінального процесуального закону, що у свою чергу перешкодило ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Зокрема, відповідно вимог ч. 1 ст. 314 КПК, після отримання обвинувального акта суд не пізніше 5 днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, а згідно ч. 3 цієї статті у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, зокрема: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 468-475 КПК; 3) повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

При цьому, слід керуватися положеннями кримінального процесуального закону, згідно якого, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною стороною угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди. Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та/або закону і відмовляє в затвердженні угоди за наявності певних обставин. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжується у загальному порядку (ч. 1, 2 і 7 ст.474 КПК).

Разом з тим, незважаючи на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 надійшов до суду разом з угодою про визнання винуватості між останньою та прокурором, місцевий суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону та дійшовши висновку про наявність підстав для відмови в її затвердженні, не з`ясував думку прокурора щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, повернувши натомість прокурору матеріали кримінального провадження для його продовження в порядку, передбаченому розділом ІІІ КПК, чим позбавив сторону обвинувачення права висловити свої доводи з приводу того чи були зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та чи було завершено досудове розслідування, і вже в залежності від цього приймати відповідні рішення, передбачені ч. 3 ст. 314 КПК.

У той же час, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що угода про визнання винуватості укладена після виконання ст. 290, 291, 293 КПК (відкриття матеріалів стороні захисту, складання обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування та вручення копій цих документів обвинуваченій і захиснику), що свідчить про проведення досудового розслідування в повному обсязі, на чому також наголошує і прокурор у своїй апеляційній скарзі.

Крім того, повернувши прокурору у вказаний спосіб матеріали кримінального провадження для його продовження в порядку, передбаченому розділом ІІІ КПК, тобто фактично для проведення досудового розслідування, суд першої інстанції прийняв рішення про одночасне повернення і обвинувального акта, що передбачено п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, але можливе лише за умови його невідповідності вимогам КПК і не передбачено п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК. Тобто, суд першої інстанції не мав права повертати обвинувальний акт з підстав, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК, яка передбачає лише вирішення питання або про затвердження угоди, або про відмову в затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 468-475 цього Кодексу.

В цьому контексті варто зазначити, що після повернення судом обвинувального акта досудове розслідування вже не може бути відновлено, оскільки ця стадія кримінального провадження була закінчена (п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК), відповідно проведення будь-яких слідчих дій є неможливим. У такому разі прокурор має право тільки виправити формальні недоліки обвинувального акта (ст. 291 КПК), якщо вони дійсно мають місце, але чого в цій справі не встановлено.

Тобто подальший рух кримінального провадження може полягати тільки у повторному направленні прокурором того самого обвинувального акта до суду та проведенні підготовчого судового засідання, під час якого суд знов-таки перевірятиме обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК та ухвалюватиме відповідне рішення, що не відповідає завданням кримінального провадження (швидкий судовий розгляд; застосування належної правової процедури до кожного учасника кримінального провадження тощо - ст. 2 КПК).

Згідно ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законне є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

ЄСПЛ у багатьох аспектах удосконалив право на справедливий судовий розгляд, встановивши як непрямі вимоги щодо «справедливого розгляду» ряд гарантій або умов, що прямо не зазначені в Конвенції. Однією з таких вимог є вимога судів обґрунтовувати свої рішення. Суди повинні «вказати з достатньою ясністю підстави, на яких базується їхнє рішення» (рішення від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції» (Hadjianastassion v. Greece).

Конвенція не гарантує захисту теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення від 13.05.1980 у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (рішення від 21.03.2000 у справі «Дюлоранс проти Франції» (Dulaurans c. France); рішення від 07.03.2006 у справі «Донадзе проти Грузії»).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги прокурора заслуговують на увагу, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а судове рішення - скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч. 1 ст. 412 цього Кодексу, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне після скасування судового рішення призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання для подальшого здійснення судового провадження.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19.06.2023 відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4