ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/485/24 Справа № 204/1034/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000499 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, так як повний текст ухвали було отримано лише 13.02.2024 року , також просить скасувати ухвалу слідчого судді , постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний із обмеженням волі.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що підозра є необґрунтована, а зазначені в клопотанні слідчого ризики, передбачені п. 1,2,3 ч.1 ст. 177 КПК України, - не підтверджуються жодними доказами, при цьому прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Посилається на те, що підозрюваний має постійне місце проживання, проживає у незареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9 та має на утриманні дитину, хворіє.

Визначений розмір застави є непомірним для підозрюваного.

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2024 року було задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 березня 2024 року , з визначенням розміру застави.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за ч. 3 ст. 436-2 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, наявні ризики, передбачені п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також врахував те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчиненого на території України, де на даний час введено воєнний стан .

Заслухавши суддю-доповідача, думку підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати ухвалу слідчого судді, доводи прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника , перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до матеріалів справи, резолютивна частина ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська постановлена у судовому засіданні - 31 січня 2024 р., тобто останній день для подання апеляційної скарги на зазначену ухвалу слідчого судді припадає на 05 лютого 2024 року, при цьому відповідно до матеріалів справи захисник ОСОБА_7 не приймав участь в суді першої інстанції при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_8 , якому було вручено лише резолютивну частину ухвали, слідчим суддею не було проголошено дату та час виготовлення повного тексту ухвали, не вбачається цього і з матеріалів провадження, ордер про надання правничої ( правової) допомоги виписано 12.02.2024 року ( а.п. 194 ), з матеріалами справи адвокат ознайомився 13.02.2024 року, а апеляційну скаргу подав 16.02.2024 року, що є підставою для поновлення пропущеного строку.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи захисників, викладені в апеляційних скаргах та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, з наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів враховує правову позицію, викладену у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», відповідно до якої для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі«Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих до клопотання матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема:

- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 22 січня 2024 року;

- протоколом огляду соціальної мережі "Facebook" від 09.08.2023 року користувача облікового запису " ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 )";

- додатком до протоколу огляду від 09.08.2023 року;

- заявою про вчинення кримінального правопорушення від 27.10.2023 року від директора єврейських релігійних громад та організацій Дніпропетровського регіону ОСОБА_12 ;

- протоколом огляду глобальної мережі "Інтернет" від 14.11.2023 року;

-висновком експерта ЗЕС ІСТУ СБУ в УСБУ у Дніпропетровській області №324 від 15.09.2023 року, відповідно до якого відеозапис із соціальної мережі "Facebook", облікового запису " ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 )", міститься виправдовування, заперечення збройної агресії РФ проти України;

-протоколом обшуку від 10 січня 2024 року;

- висновком експерта ЗЕС ІСТУ СБУ в УСБУ у Дніпропетровській області №25 від 25.01.2024 року, відповідно до якого із технічних засобів, зокрема, мобільних телефонів, які були вилучені у ОСОБА_8 було здійснено вхід до облікового запису " ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 )".

Твердження апеляційної скарги захисника про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять наявність обґрунтованої підозри, колегією суддів не може бути взято до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу злочину постановлюється виправдувальний вирок.

Отже, на початковій стадії розслідування оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як під час формулювання остаточного обвинувачення та обґрунтування засудження.

При цьому на етапі досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання, які підлягають вирішенню судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, з`ясовувати наявність складу кримінального правопорушення в діях підозрюваної особи, правильність кваліфікації цих дій, оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Водночас колегія суддів враховує, що, згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Отже, обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_8 правопорушення є доведеною.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчим суддею правильно встановлена наявність ризиків, передбачених п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_13 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, тому враховуючи матеріальне становище підозрюваного, існує ризик того, що підозрюваний може виїхати за межі країни, або іншим чином переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Також підозрюваний може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні для зміни їх показів в суді, при цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, тому враховуючи те, що відповідно до матеріалів справи органом досудового розслідування перевіряється причетність інших осіб , які поширювали матеріали з ознаками заперечення російської агресії проти України, що підтверджується матеріалами, доданими до клопотання ( а.п. 33-35) , вказаний ризик має місце.

Підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів , які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення , а саме: чорнові записи, комп`ютерну техніку, мобільні термінали, які на теперішній час органом досудового розслідування не в повному обсязі встановлені.

Разом з тим, ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, не знайшов своє підтвердження під час апеляційного перегляду, так як не підтверджується доказами, доданими до клопотання, при цьому ОСОБА_8 раніше не судимий.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні слідчого та встановлені в ухвалі слідчого судді.

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , вагомість наявних доказів вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також особу підозрюваного, який раніше не судимий, та має постійне місце проживання.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного з огляду на тяжкість кримінального правопорушення за частиною 3 статті 436-2 КК України, у вчиненні якого підозрюється особа, та встановлені ризики; заяв про взяття на поруки підозрюваного не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміновані кримінальні правопорушення, у яких підозрюється ОСОБА_8 , не є дійовим запобіжним заходом щодо підозрюваного, так як перебуваючи під домашнім арештом підозрюваний не обмежений у доступі до власної сторінки в соціальній мережі.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 а саме вчинення тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчиненого на території України , в умовах воєнного часу, що полягає у поширені інформації, в яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії РФ проти України, розпочатої в 2014 році, виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, глорифікація осіб, задіяних в збройній агресії РФ проти України, розпочатої у 2014 році, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано визначив заставу у розмірі 371 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який перевищує встановлену межу, і вважає, що саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, тоді як за вказаних обставин застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених обов`язків, тому доводи захисника в цій частині є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний має постійне місце проживання, проживає у незареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9 та має на утриманні дитину, колегія суддів вважає такими , що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, так як зазначені обставини не були стримуючими факторами.

Посилання захисника на те, що підозрюваний хворіє, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відомостей щодо погіршення стану здоров`я підозрюваного, що унеможливлює застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до суду не надано.

Надані медичні документи за 2012-2013 роки не підтверджують стан здоров`я підозрюваного на час розгляду клопотання.

Подані до суду апеляційної інстанції пояснення мешканців, які позитивно характеризують підозрюваного, не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу підозрюваному, оскільки слідчим суддею враховані всі обставини у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Отже, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваного відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, тому колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, тому в задоволенні вимог апеляційних скарг слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2024 року - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ ________________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4