Справа № 373/570/24
УХВАЛА

12 червня 2024 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі

секретаря судових засідань ОСОБА_2

сторін провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 та в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту майна, як заходу забезпечення, застосованого у кримінальному провадженні №0000303 від 16.01.2024,

встановив:

До Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт, про обвинувачення ОСОБА_4 у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам (ч. 2 ст. 367 КК України).

На виконання вимог ст. 314 КПК України, судом було призначене підготовче судове засідання, в ході якого, в порядку статті 315 КПК, захисником ОСОБА_5 заявлено два клопотання про скасування арешту майна.

Адвокат ОСОБА_5 подав клопотання в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які є співвласниками майна, на яке накладено арешт.

Майном є транспортний засіб автомобіль TOYOTA RAV4, 2019 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , який є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , як подружжя.

ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання. В обґрунтування послався на те, що слідчим суддею при застосування даного заходу забезпечення, не були враховані інтереси інших осіб дружини обвинуваченого. Також, зазначив що вартість автівки, на яку накладено арешт складає 1 146 456, 00 грн., що майже вдвічі перевищує розмір збитків від кримінального правопорушення (605 315, 34 грн.), яке інкримінується ОСОБА_4 , що на його переконання порушує баланс співмірності та розумності даного обтяження. До того ж, ОСОБА_5 вказав, що обвинувачений є інвалідом ІІ групи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. І ОСОБА_4 і його діти є особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Інший же, власник майна ОСОБА_6 , необґрунтовано несе тягар арешту належного їй майна, оскільки позбавлена права користування автівкою, яка їй належить в рівній частині з її чоловіком.

Прокурор зазначила, що автомобіль, є майновим забезпеченням цивільного позову, що заявлений в кримінальному провадженні і арешт на нього накладений обґрунтовано, оскільки така підстава прямо передбачена КПК. Крім того, прокурором долучено відповідь начальника сервісного центру МВС №3248 із змісту якої вбачається, що ОСОБА_4 реєструвався в сервісному центрі для перереєстрації транспортного засобу, що свідчить про можливість відчуження автівки. Також, державний обвинувач додала, що автівка перебуває в користуванні у подружжя ОСОБА_7 і вважає, що їх право користування не порушене. Просила відмовити в задоволенні клопотань.

Представник потерпілої юридичної особи в судове засідання не прибув. Повідомлений належним чином.

Заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду з приводу заявлених клопотань, суд дійшов висновку про таке.

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду від 14.02.2024 було накладено арешт на транспортний засіб автомобіль TOYOTA RAV4, 2019 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 в кримінальному провадженні №0000303 від 16.01.2024.

Ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (або відмова в ньому), підлягає апеляційному оскарженню в силу п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України.

Стороною захисту та іншими особами (власниками майна), прийняте слідчим суддею рішення, в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Одночасно із цим, статтею 174 КПК України, обвинуваченому, його захиснику, а також іншому власнику майна, надано право заявляти клопотання про скасування арешту майна, як на досудовому слідстві так і на стадії судового розгляду.

При цьому, на осіб, які ставлять питання скасування арешту майна покладено обов`язок доведення, того що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, що і є підставою для повного, або часткового скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Щодо потреби у застосуванні цього заходу забезпечення, як на момент розгляду клопотань, так і в подальшому, суд зазначає наступне.

При постановленні такого рішення слідчий суддя керувався п.4 ч.2 та ч.6 статті 170 КПК України (забезпечення відшкодування шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням).

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя врахував пропорційність вартості майна розміру збитків, які заявлені стороною обвинувачення, та надав оцінку прийнятому рішенню в увалі від 14.02.2024 (справа №359/1576/24; провадження №1-кс/359/328/24). Зокрема, слідчий суддя взяв до уваги ту обставину, що вартість майна на яке накладається арешт, значено перевищує суму заявлених позовних вимог, втім ОСОБА_4 та його захисник не подали доказів того, що у власності ОСОБА_4 є інше майно меншої вартості.

В кримінальному провадженні прокурором, в інтересах держави в особі Бориспільської РДА Київської області, до ОСОБА_4 заявлено цивільний позов за шкоду завдану кримінальним правопорушенням на суму 674677, 58 грн.

Норми процесуального права, які застосував слідчий суддя (п.4 ч.2, ч.6 ст. 170 КПК) містять пряму вказівку на таку підставу накладення арешту, як забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Оскільки розгляд кримінального провадження лише розпочинається, і відсутні підстави для його закриття на даній стадії, то потреба в арешті майна, як запоруки відшкодування заподіяних збитків, в разі визнання особи винуватою, на даний час не відпала.

Щодо обґрунтованості накладення арешту.

Необхідність арешту автомобіля застосованого ухвалою слідчого судді та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК, врахована слідчим суддею при прийнятті ним саме такого рішення (забезпечення заявленого у кримінальному провадженні цивільного позову, та можливість відчуження майна).

Норми ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчим суддею при постановленні ухвали дотримані, і арешт накладений цілком обґрунтовано.

Одночасно із цим, є певні обставини, які не оцінювались слідчим суддею (не відображена в ухвалі від 14.02.2024) при накладенні арешту на автомобіль TOYOTA RAV4, 2019 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , а саме наслідки арешту майна для третіх осіб, оскільки така інформація, ймовірно, не надавалась слідчому судді.

В контексті цього питання, суд оцінюючи аргументи і докази сторони захисту зазначає наступне.

ОСОБА_4 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 15.12.2007, що підтверджується фотокопією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 .

Майно (автомобіль) придбаний 12.08.2022 (за час перебування в шлюбі), що підтверджується фотокопією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Отже, за правилами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, автомобіль TOYOTA RAV4, 2019 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , на який судом накладено арешт, належить обвинуваченому та його дружині на праві спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, частки в майні не виділялись (є рівними).

Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

Судом накладено арешт майна, що за змістом ч.1 ст. 170 КПК, є тимчасове, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Майно, яке є предметом розгляду не є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Метою його арешту, за змістом постановленої ухвали та суті висловлених сторонами доводів, є лише запобігання можливості його відчуження, задля того, щоб в подальшому за рахунок цього майна можливо було компенсувати збитки завдані державі, без подальшого його витребування у третіх осіб.

Такі обставини, разом із доводами іншого власника майна ( ОСОБА_6 ), щодо необхідності використання автомобіля задля задоволення її особистих потреб, як власника майна, зокрема і пов`язаних із перевезенням неповнолітніх дітей, дають суду підстави для зміни заходу забезпечення, який би дав можливість власникам користуватись автівкою, при цьому залишивши заборону на відчуження транспортного засобу та розпорядження ним, задля збереження мети арешту можливого забезпечення цивільного позову в аспекті відшкодування збитків, в тому числі і за рахунок цього майна.

Такий висновок суду узгоджується із практикою викладеною в рішеннях ЄСПЛ, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Таким чином, суд враховуючи встановлені вище обставини, з урахуванням дотримання справедливого балансу між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_6 , із застосуванням ч. 2 ст. 174 КПК України, приходить до переконання про можливість часткового задоволення поданих клопотань та часткового скасування арешту майна, надавши можливість власникам користуватись майном, однак із залишенням заборони його відчуження та розпорядження ним.

Остаточне ж питання, щодо майна на яке було накладено арешт, буде прийнято судом одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, відповідно до норм КПК України.

Згідно ст. ст. 2, 7, 174, 314, 315 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 та в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту майна, як заходу забезпечення, застосованого у кримінальному провадженні №0000303 від 16.01.2024 задовольнити частково.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2024 (справа №359/1576/24; провадження №1-кс/359/328/24) - скасувати частково, дозволивши власникам автомобіля TOYOTA RAV4, 2019 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 користування цим автомобілем.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2024 (справа №359/1576/24; провадження №1-кс/359/328/24) в частині заборони відчуження та розпорядження автомобілем TOYOTA RAV4, 2019 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , для будь-яких осіб залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає окремому оскарженню.

Головуючий суддя ОСОБА_1