Справа № 461/2898/20
Провадження № 1-в/461/47/24
УХВАЛА

21.03.2024 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові клопотання заступника начальника Личаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 про звільнення засудженого від відбування покарання, у зв`язку закінченням строків давності виконання обвинувального вироку

встановив:

заступник начальника Личаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, у якому просить вирішити питання про звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання у виді штрафу за вироком Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2020 року, яке у подальшому було змінено ухвалою цього ж суду від 18 лютого 2021, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Подання мотивує тим, що на виконанні у Личаківському районному відділі філії Державної установи Центр пробації у Львівській області знаходиться вирок Галицького районного суду м. Львова від 19.06.2020 відносно гр. ОСОБА_4 , засудженого за ч.3 ст.15, ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 360 гривень 00 копійок. Ухвалою суду від 18.02.2021 наведене покарання замінено зі штрафу на 80 годин громадських робіт.

03.02.2022 ОСОБА_4 ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт.

23.03.2022 наказом №6 ОСОБА_4 прийнятий на період відбування громадських робіт у виді 80 годин на території ЛКП «Господар» з 24.03.2022. У березні 2022 року ОСОБА_4 фактично відпрацював 6 годин.

У подальшому, після порушення кримінального провадження за ч. 2. ст.389 КК України, постановою від 21.07.2022 дане провадження було закрите, у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_4 складу наведеного кримінального правопорушення.

Таким чином, уповноважений представник органу пробації вказує на те, що ОСОБА_4 , підпадає під дію ст. 80 КК України, оскільки з дня набрання чинності вироком, який не виконано пройшло більше двох років, тобто закінчився строк давності виконання обвинувального вироку, який вступив у законну силу.

Представник органу пробації подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої клопотання підтримує та просить задовольнити.

Прокурор подав до суду клопотання про слухання справи за його відсутності, згідно якого він не заперечує проти задоволення клопотання органу пробації.

Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Згідно положень ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

З урахуванням наведених вище положень, суд вважає за можливе провести розгляд подання за відсутності засудженого, а також інших учасників процесу, які не прибули у судове засідання. При цьому, суд також виходить з того, що питання звільнення від відбування призначеного покарання не погіршує становище засудженого.

Оцінивши доводи учасників процесу, дослідивши подання, матеріали особової справи засудженого та матеріали судового провадження щодо ОСОБА_4 , суд дійшов до наступних висновків, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів.

Судом встановлено наступне.

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 19.06.2020 гр. ОСОБА_4 , засуджено за ч.3 ст.15, ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 360 гривень 00 копійок.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.02.2021 наведене покарання замінено зі штрафу на 80 годин громадських робіт.

Даний вирок перебуває на виконанні у Личаківському районному відділі філії Державної установи Центр пробації у Львівській області з 31.01.2022.

03.02.2022 ОСОБА_4 ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт.

23.03.2022 наказом №6 ОСОБА_4 прийнятий на період відбування громадських робіт у виді 80 годин на території ЛКП «Господар» з 24.03.2022. У березні 2022 року ОСОБА_4 фактично відпрацював 6 годин.

У подальшому, після порушення кримінального провадження за ч. 2. ст.389 КК України, постановою від 21.07.2022 дане провадження було закрите, у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_4 складу наведеного кримінального правопорушення.

Згідно п. 14 ч. 1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати, серед іншого, питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно п. 4 ч. 2 цієї ж статті, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Кримінально - виконавчого кодексу України, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально - виконавчу інспекцію (уповноважений орган з питань пробації) за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. У разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами засуджений зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу засуджений повідомляє уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу.

Згідно ст. 36 Кримінально - виконавчого кодексу України, покарання у виді громадських робіт відбувається за місцем проживання засудженого. Громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від основної роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування. Виконання покарання у виді громадських робіт здійснюється на основі участі засуджених у суспільно корисній праці і контролю за їхньою поведінкою відповідно до вимог цього Кодексу. Контроль за виконанням покарання у виді громадських робіт покладається на уповноважений орган з питань пробації. Судове рішення приводиться до виконання не пізніше десятиденного строку з дня набрання судовим рішенням законної сили або звернення його до виконання.

Уповноважений орган з питань пробації:

веде облік засуджених до покарання у виді громадських робіт;

роз`яснює засудженим порядок та умови відбування покарання;

погоджує з органами місцевого самоврядування перелік об`єктів, на яких засуджені відбувають покарання у виді громадських робіт;

здійснює контроль за додержанням засудженими порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт;

здійснює контроль за додержанням судового рішення власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом за місцем роботи засудженого;

вживає заходів з припинення порушень судових рішень;

веде сумарний облік відпрацьованого засудженим часу;

вживає першочергових заходів з виявлення засуджених, місцезнаходження яких невідоме;

звертається до відповідних правоохоронних органів щодо розшуку засуджених, місцезнаходження яких невідоме.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

-два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Частинами 3 та 4 цієї ж статті встановлено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та ч. 3 цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

З наведеного вбачається, що положення ст. 80 КК України застосовуються у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

У свою чергу, положення ст. 80 КК України визначають нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Виходячи з наведеного, положення ст. 80 КК України встановлюють те, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Зазначені доводи та мотиви відповідають висновку наведеному у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року (справа №5-324кс15), згідно якого стаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, частиною третьою статті 80 КК передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У частині четвертій статті 80 КК також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування статті 80 КК передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Однак ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

З огляду на це лише несплата засудженим суми штрафу в певний строк або невиконання покарання у виді громадських робіт самі по собі не свідчить про ухилення його від відбування цього покарання.

Як наведено вище, в ході розгляду подання встановлено, що суд направив вирок для примусового виконання до компетентного органу, засуджений із часу набрання вироком законної сили штраф добровільно не сплатив, частково відбув покарання у виді громадських робіт, до кримінальної відповідальності засуджений за статтею 389 КК не притягувався.

З наведеного встановлено, що в ході розгляду клопотання встановлено відсутність даних про ухилення ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком суду від 19.06.2020 року, яке було замінено ухвалою суду від 18.02.2021, а відтак відсутні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування положень частини третьої статті 80 КК.

Виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, оскільки на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Галицького районного суду м. Львова від 19.06.2020, а фактів ухилення засудженого від відбування покарання не встановлено.

Керуючись ст. 80 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України,

ухвалив:

Клопотання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання призначеного вироком Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2020 року за ч.3 ст.15, ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 360 гривень 00 копійок, яке було замінене ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.02.2021 зі штрафу на 80 годин громадських робіт.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя ОСОБА_1