Справа №361/6466/21 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2743/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, з повною вищою освітою, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , не одружений, раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік і 6 (шість) місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі 110 222,24 грн. (сто десять тисяч двісті двадцять дві грн. 24 коп.) та моральну шкоди у розмірі 20 000,00 грн. (двадцять тисяч грн. 00 коп.).

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду І-ї інстанції, 21.03.2021 приблизно о 17 годині 45 хвилин ОСОБА_7 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , поруч з магазином «Фора», де у нього на ґрунті словесної перепалки з раніше невідомим ОСОБА_9 раптово виник умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень.

Того ж дня, а саме 21.03.2021, приблизно о 17 годин 50 хвилин ОСОБА_7 перебуваючи за вищевказаною адресою, реалізуючи свій умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , розуміючи протиправність своїх дій та передбачаючи їх наслідки, стоячи навпроти потерпілого, обличчям до обличчя, умисно обома руками, а саме кулаками лівої та правої рук почав наносити удари ОСОБА_9 в область правої та лівої частини нижньої та верхньої щелепи та в лобну частину голови та носу, внаслідок чого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, а саме: перелом дуги правої виличної кістки яке відноситься до середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, останній від нанесених йому ударів втратив рівновагу і впав на асфальтове покриття проїжджої частини дороги.

В подальшому ОСОБА_10 піднявся на ноги, а ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого умислу, далі наносив кулаками обох рук удари в область обличчя потерпілого, після чого залишив останнього та покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Своїми протиправними умисними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді перелому дуги правої виличної кістки, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, шо спричинили короткочасний розлад здоров`я та у вигляді уламкового перелому кісток носа зі зміщенням уламків, перелому носової перетинки, травматичної екстракції 24, 27 зубів та шаткість 23 зубу, що відноситься до тілесних ушкоджень легкої ступеню тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 .

Мотивуючи такі вимоги зазначає, що суд першої інстанції належним чином не перевірив вимоги цивільного позову та не дослідив те, що заявлена потерпілим у позові майнова шкода не підтверджується жодними доказами, а надані квитанції, не є доказом понесених витрат, з огляду на те, що платником у квитанціях зазначено іншу особу, а не потерпілого, а з квитанції стоматологічної клініки не вбачається, які саме послуги були надані останньому.

Також захисник звертає увагу, що потерпілим заявлено вимогу на стягнення моральної шкоди у розмірі 50000 гривень, проте такі вимоги нічим не обгрунтовані, оскільки в матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували глибину моральних страждань потерпілого.

висновок суду про стягнення з страхової компанії матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_11 є незаконним та необгрунтованим, оскільки до позову не надано доказів, які б підтверджували, що в медичному закладі, в якому було здійснено оперативне втручання, були відсутні лікарські засоби та медичні препарати для лікування потерпілої. Окрім того, зазначає, що судом безпідставно стягнуто двомісячний розмір не отриманої заробітної плати, з посиланням не на лікарські виписки щодо терміну непрацездатності, а на довідку про заробітну плату.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України, а також вид і розмір призначеного покарання, підтверджується матеріалами кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду в частині вирішення позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на таке.

Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У пункті 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Тобто при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер правовідносин, що склалися між учасниками, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Дані вимоги закону при вирішенні цивільного позову судом першої інстанції дотримано в повній мірі.

Так, з позовної заяви ОСОБА_9 слідує, що він просив стягнути з ОСОБА_7 121 197, 40 гривень матеріальної шкоди та 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання стосовно стягнення з обвинуваченого завданої матеріальної шкоди суд встановив, що обвинувачений своїми протиправними діями спричинив потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Через значне ушкодження щелепи та зубів, ОСОБА_9 було затрачено значну суму на лікування у розмірі 121 197,40 грн., що підтверджуються копіями квитанцій ТОВ «Буров Клінік», копією Акта виконаних робіт №1977645 від 21.05.2021, копією Акта виконаних робіт №1862143 від 29.04.2021 та копієюАкта виконаних робіт №1861242 від 29.04.2021. Вцілому суду було надано актів на загальну суму 108 060,00 грн., які підтверджені відповідними квитанціями ТОВ «Буров Клінік» та касовими чеками.

При цьому, судом встановлено, що потерпілий поніс додаткові витрати на ліки та покупку блендера, оскільки не міг вживати тверду їжу, лише перемелену.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом обгрунтовано встановлено, що заявлені потерпілим вимоги про стягнення матеріальної шкоди підтверджені ним в повній мірі, та зроблено вмотивований висновок про те, що сума матеріального збитку, яка підлягає стягненню з обвинуваченого становить 110 222,24 грн.

Крім того, колегія суддів погоджується з прийнятим судом рішення про стягнення на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 20000 гривень.

Як вбачається з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Ця шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В своїй Постанові від 29.11.2019 Верховний Суд у справі № 213/4098/18 (провадження №61-14398св19) констатував, що встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визначення розміру моральних збитків, які підлягають стягненню з винуватої особи є дискреційним повноваженням суду, які забезпечуються, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд першої інстанції надав врахував пояснення потерпілого ОСОБА_9 , позицію обвинуваченого, який не заперечував що злочинними діями ОСОБА_9 було заподіяно моральну шкоду, та, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на відомості про матеріальне становище обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, є працездатним, дійшов висновку, що моральна шкода підлягає компенсації із обвинуваченого в загальній сумі 20 000,00 грн, і з таким висновком повністю погоджується колегія суддів.

Доводи захисника про те, що в матеріалах справи відсутній висновок експерта, яким встановлено розмір завданих моральних страждань, не заслуговують на увагу, з огляду на положення ч. 10 ст. 101 КПК, якими визначено, що висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, і наявність або відсутність висновку психологічної експертизи не звільняє суд від необхідності обґрунтувати та вмотивувати своє рішення в частині цивільного позову виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначення розміру моральних збитків, які підлягають стягненню з винуватої особи є дискреційним повноваженням суду, які забезпечуються, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Достатніх підстав для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 , як того просить апелянт, апеляційним судом не встановлено.

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи, викладені в поданій апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду кримінального провадження, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційної скарги і не знаходить підстав для скасування вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: