Справа №574/296/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/410/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Буринського районного суду Сумської області від 29 березня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лісозаводськ, Приморського краю, РФ, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , в якій останній, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить вирок Буринського районного суду Сумської області від 29 березня 2023 року змінити, призначити ОСОБА_7 покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування зазначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання у порядку виконання вироку суду.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати не залучення експертів для проведення судових товарознавчих експертиз у загальній сум 1132 грн. 68 коп.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник зазначає, що вирок суду є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Так, суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 визнання останнім своєї вини, його щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, позитивні характеристики з місця проживання, а також добровільне відшкодування завданої потерпілому шкоди, у зв`язку з чим з цієї сторони претензії відсутні. Обставин, які обтяжують покарання відповідно дост.67 КК України не встановлено, що під час судового засідання було визнано як прокурором так і судом.

Апелянт вказує, що за час проведення досудового слідства ОСОБА_7 вже багаторазово пожалкував про скоєні ним кримінальні правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей. Він є особою, раніше не судимою, за місцем проживання характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, проживає разом з родиною, має на утриманні тяжкохвору матір. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

З урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання, але ухвалюючи вирок суддею Буринського районного суду було помилково взято до уваги те, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, однак протягом року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі і за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 КУпАП, тобто за дрібне викрадення чужого майна, шляхом крадіжки. Зазначені характеристики були взяті з досудової доповіді органу апробації, при складанні якої працівниками не було взято до уваги скрутний стан сім`ї Конопленків на той час (наявність тяжкохворої матері) та були опитані сусіди з якими останній тривалий час перебуває в неприязних стосунках. Також суддею помилково було визначено схильність обвинуваченого до вчинення крадіжок та неможливість його виправлення без відбування покарання.

Апелянт вважає, що на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особистість підсудного, наявності пом`якшуючої обставини покарання та відсутності обтяжуючих, достатнім, у даному випадку, було б покарання у позбавлення волі строком на 5 років, але з застосуванням ст.75 ККУкраїни.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

На апеляційну скаргу захисника надійшли заперечення від прокурора, в яких, вважаючи доводи апелянта безпідставними, прокурор вказує на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення, просить вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з вироком, 28 травня 2022 року, близько 08 год. 40 хв., ОСОБА_7 прийшов до магазину ТОВ «АТБ-маркет» м. Буринь, що розташований за адресою: м. Буринь, вул. Ринкова, 4/1, з метою придбання продуктів харчування. Вже будучи біля стелажів із продуктами, ОСОБА_7 вирішив таємно заволодіти ними.

Реалізуючи свій протиправний злочинний умисел, який направлений на таємне викрадення вказаних продуктів, ОСОБА_7 , діючи в умовах воєнного стану, скориставшись тимчасовою відсутністю до нього уваги присутніх осіб, дістав з полиць продукти загальною вартістю324 грн. 40 коп., поклав все собі до сумки, вийшов з приміщення магазину, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 30 травня 2022 року, близько 17 год. 50 хв., ОСОБА_7 прийшов до магазину ТОВ «АТБ-маркет» м. Буринь, що розташований за адресою: м. Буринь, вул. Ринкова, 4/1з метою придбання продуктів харчування. Вже будучи біля стелажів із продуктами, ОСОБА_7 вирішив ними таємно заволодіти.

Реалізуючи свій протиправний злочинний умисел, який направлений на таємне викрадення вказаних продуктів, ОСОБА_7 , діючи повторно, в умовах воєнного стану, скориставшись тимчасовою відсутністю до нього увагиприсутніх осіб, дістав із полиць магазину АТБ продукти загальною вартістю 351 грн. 08 коп., поклав все собі до сумки, вийшов з приміщення магазину, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 31 травня 2022 року, близько 16 год. 55 хв., ОСОБА_7 прийшов до магазину ТОВ «АТБ-маркет» м. Буринь, що розташований за адресою: м. Буринь, вул. Ринкова, 4/1,з метою придбання продуктів харчування. Вже будучи біля стелажів із продуктами, ОСОБА_7 вирішив ними таємно заволодіти.

Реалізуючи свій протиправний злочинний умисел, який направлений на таємне викрадення вказаних продуктів, ОСОБА_7 , діючи повторно, в умовах стану в Україні, скориставшись тимчасовою відсутністю до нього уваги присутніх осіб, дістав із полиць у магазині АТБ продукти загальною вартістю 251 грн. 30 коп., поклав все собі до сумки, вийшов з приміщення магазину, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 04 червня 2022 року, близько 10 год. 50 хв., ОСОБА_7 прийшов до магазину ТОВ «АТБ-маркет» м. Буринь, що розташований за адресою: м. Буринь, вул. Ринкова, 4/1,з метою придбання продуктів харчування. Будучи біля стелажів із продуктами, ОСОБА_7 вирішив ними таємно заволодіти.

Реалізуючи свій протиправний злочинний умисел, який направлений на таємне викрадення вказаних продуктів, ОСОБА_7 , з метою незаконного збагачення за рахунок інших осіб, діючи повторно, в умовах воєнного стану, скориставшись тимчасовою відсутністю до нього уваги присутніх осіб, дістав із поличок магазину АТБ продукти загальною вартістю 402 грн. 11 коп., поклав все собі до сумки, вийшов з приміщення магазину, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Виконуючі вказані дії ОСОБА_7 розумів їх суспільно-небезпечний характер, усвідомлював можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у виді спричинення матеріальних збитків ТОВ «АТБ маркет» та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

В судове засідання ні обвинувачений ОСОБА_7 , ні його захисник ОСОБА_8 до апеляційного суду не з`явились, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджуються рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Від захисника ОСОБА_8 на адресу апеляційного суду надійшла заява, в якій останній повідомив, що обвинувачений ОСОБА_7 приймати участь в апеляційному розгляді не зможе у зв`язку з хворобою. При цьому, жодних клопотань ні від захисника, ні від обвинуваченого про відкладення апеляційного розгляду не надходило.

З врахуванням вищезазначеного, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , враховуючи, також, і те, що в апеляційній скарзі останнього питання про погіршення становища його підзахисного не ставиться.

А тому, заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 ніким не оспорюються і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України також не оспорюється, тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції і в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що у даному випадку, достатнім для ОСОБА_7 було б покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, але з застосуванням ст.75 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями ст.ст. 50, 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, суд першої інстанції, дотримуючись вимог вищезазначеного кримінального Закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім злочину, який, згідно ст. 12 КК України, є умисним тяжким злочином,характер вчиненого діяння, особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, однак, протягом року, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності , в тому числі, і за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 51 КУпАП дрібне викрадення чужого майна.

Як пом`якшуючі покарання обставини, суд визнав та врахував щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 , активне сприяння у розкритті злочину та добровільне відшкодування завданої потерпілому шкоди, а обставин, які обтяжують покарання останнього, судом встановлено не було.

Крім того, судом було враховано і позицію потерпілої сторони щодо відсутності до обвинуваченого претензій.

Таким чином, враховуючи як усі вищезазначені обставини, а також, досудову доповідь з оцінкою середнього ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, та позицію прокурора, суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 роки, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, яке слід відбувати реально, є законним, справедливим і співмірним характеру вчинених останнім протиправних дій, і вважати таке покарання несправедливим внаслідок суворості, як зазначає захисник у поданій апеляційній скарзі, підстави відсутні,

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що за вчинення інкримінованого злочину ОСОБА_7 було призначено покарання менше, ніж просить призначити за вказаною статтею захисник у поданій апеляційній скарзі.

Що стосується доводів апелянта про призначення обвинуваченому покарання з подальшим його звільненням від відбування покарання з випробуванням, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Положеннями ст. 75 КК України визначено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Усі обставини, на які посилається апелянт були враховані судом при призначенні ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст. 69 КК України, а скрутний стан сім`ї Конопленків, про що зазначає захисник, не є беззаперечною обставиною, за якої до обвинуваченого можливо було б застосувати положення ст. 75 КК України, при тому, що будучи працездатною особою, він не вжив заходів щодо працевлаштування з метою покращення матеріального становища, а вирішив покращити його за рахунок викраденого майна іншої особи, та ще й в умовах воєнного стану.

Апелянтом не наведено переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність прийнятого судом першої інстанції вироку, вмотивованість висновків судового рішення в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, його достатність та справедливість, і доказів, які б свідчили про наявність обставин за яких останнього можливо було б звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, апеляційному суду надано не було.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводів апелянта, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його зміни не встановлено, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Буринського районного суду Сумської області від 29 березня 2023 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4