Провадження № 11-кп/824/314/2024 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0002885 від 19.10.2021 року за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який працював двірником ДЕЖ № 906 м. Києва , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 28.02.2001 Любарським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 140, ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, та штрафу 200 грн.;

- 18.08.2003 Любарським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України до 12 років позбавлення волі;

- 17.12.2015 Андрушівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 24.05.2019 з місць позбавлення волі,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією майна, належного йому на праві власності; за ч. 3 ст. 15 п.п. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років;

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_9 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років 6 (шість) місяців з конфіскацією майна, належного йому на праві власності;

до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ОСОБА_9 , залишено без змін;

строк відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання, тобто з 19 жовтня 2021 року;

вирішене питання про речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_9 , будучи раніше судимим за вчинення умисних, корисливих кримінальних правопорушень, а також особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив нові умисні кримінальні правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_9 , працюючи за договором у ЖЕД № 906 двірником по утриманню та обслуговуванню прибудинкових територій, в тому числі будинку АДРЕСА_3 , восени 2019 року познайомився з потерпілою ОСОБА_10 та дізнався, що вона проживає одна в квартирі АДРЕСА_5 та отримує пенсійні виплати у гривнях та євро. У подальшому, ОСОБА_9 почав спілкуватись з потерпілою ОСОБА_10 , яка підтвердила інформацію щодо наявності у неї грошових коштів, у зв`язку з чим у нього виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу на ОСОБА_10 .

Так, ОСОБА_9 , у вечірній час 18.10.2021 року, перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання, у кімнаті АДРЕСА_3 , заздалегідь підготував мотузку та металеву палицю для вчинення розбійного нападу на ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу, з корисливих мотивів, з метою особистого матеріального збагачення, поєднаного з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, 19.10.2021 року, приблизно о 04.00 год., ОСОБА_9 піднявся на третій поверх багатоповерхового будинку АДРЕСА_3 . Перебуваючи біля вхідних дверей квартири № 5 , за допомогою заздалегідь заготовленої металевої палиці, ОСОБА_9 зламав кріплення внутрішнього ланцюгового замка та незаконно проник до житла потерпілої ОСОБА_10 .

Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_9 , зайшовши до кімнати, побачив на ліжку потерпілу ОСОБА_10 . Далі ОСОБА_9 підійшов до потерпілої, з метою подолання її бажання до опору, схопив руками її шию та почав душити, при цьому висловив вимогу щодо передачі йому грошових коштів та іншого майна, тим самим застосував насильство небезпечне для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, тобто створювало реальну загрозу для життя та здоров`я потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_10 , розуміючи, що дії ОСОБА_9 мають насильницький характер та є небезпечними для її життя та здоров`я, припинила чинити супротив та погодилась виконати його вимоги. В подальшому, ОСОБА_9 з метою остаточного подолання опору зв`язав руки потерпілій мотузкою, яку підготував заздалегідь та приніс із собою. Реально сприймаючи насильницькі дії ОСОБА_9 як небезпечні для її життя та здоров`я, ОСОБА_10 вирішила передати останньому належне їй майно, вказавши ОСОБА_9 про зберігання грошових коштів на кухні квартири. Після чого, прийшовши на кухню, ОСОБА_9 у присутності ОСОБА_10 з конвертів, які лежали на столі, забрав грошові кошти в розмірі 100 000 гривень та 2 000 євро, що згідно курсу НБУ станом на 19.10.2021 року становить 61 120 гривень, а з полиці на стіні зняв пакет, в середині якого знаходився мобільний телефон «Астра» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 1000 гривень, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , банківська картка № НОМЕР_3 , які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, тим самим заволодівши чужим майном та спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 162 120 грн.

Крім того, 19.10.2021 року, приблизно о 04 годині 10 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи на кухні квартири АДРЕСА_5 , заволодівши чужим майном шляхом розбійного нападу побачив, що ОСОБА_10 із зав`язаними руками втекла з квартири та почала голосно кликати про допомогу і стукати у двері сусідніх квартир. В цей час, ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що дії потерпілої можуть призвести до його викриття, затримання та притягнення до кримінальної відповідальності, вирішив умисно вбити потерпілу ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті з метою приховування раніше вчиненого ним злочину - розбійного нападу на ОСОБА_10 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, ОСОБА_9 побіг за потерпілою, яка у свою чергу тікала вниз по сходах та голосно кликала про допомогу. Наздогнавши потерпілу ОСОБА_10 на сходах другого поверху буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 , застосовуючи фізичне насильство, спрямоване на подолання опору потерпілої, збив її з ніг, повалив на сходи та навалився на неї своїм тілом, тим самим почавши утримувати її в лежачому положенні. Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на умисне вбивство ОСОБА_10 , яка продовжувала кликати на допомогу та пручатися, ОСОБА_9 зірвав з неї шапку та засунув до рота. В подальшому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 та свідомо бажаючи їх настання, руками почав стискати шию, яка є життєво важливим органом людини, з метою задушення останньої.

Однак, ОСОБА_9 , з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення умисного вбивства потерпілої ОСОБА_10 до кінця, оскільки його дії були викриті свідком ОСОБА_11 . Після цього, ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, прокурор вказав на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги конкретні обставини кримінального провадження, а саме рецидив та вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку, яка не здатна чинити серйозне протистояння злочинцеві в силу свого віку, що призводить до полегшення вчинення злочину, а також свідчить про його аморальність та безсердечність. Крім того, суд першої інстанції безпідставно визнав щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини. Навпаки, спочатку судового розгляду ОСОБА_9 вказував, що умислу вбивати потерпілу він не мав, чим фактично не визнавав свою вину у вчиненні замаху на умисне вбивство, проте в подальшому визнав повністю, що свідчить про його бажання уникнути справедливого покарання за вчинене. Таким чином, суд, ігноруючи відомості щодо підвищеної суспільної небезпечності обвинуваченого і вчинених ним кримінальних правопорушень за вчинення особливо тяжкого кваліфікованого кримінального правопорушення помилково призначив покарання у найменшому розмірі, передбаченому санкцією цієї статті, що суперечить принципу справедливості покарання і не сприяє виправленню засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Вважає за необхідне та достатнє, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень та характеристику особи, яка вчетверте притягується до кримінальної відповідальності, призначити обвинуваченому покарання в розмірі, наближеному до верхньої межі санкції ч. 2 ст. 115 КК України, що відповідатиме вимогам ст. 65, 67 КК України, які до обвинуваченого помилково застосовані не були та призвели до невиправдано м`якого покарання. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 15, п. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді 13 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більше суворим призначити остаточне покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити;

захисника обвинуваченого, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду залишити без змін;

обвинуваченого, який при вирішенні питання щодо задоволення апеляційної скарги прокурора покладався на розсуд суду;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вирок суду в частині фактичних обставин справи, доведеності вини ОСОБА_9 та правильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 15 п.п. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України учасниками судового провадження не оспорюється. Вид та розмір призначеного ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України учасниками судового розгляду також не оспорюється.У зв`язку із цим вирок у цій частині, відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевірявся. Підстав для виходу за межі апеляційних вимог в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 15 п.п. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України та відповідно, остаточного покарання, призначеного на підставі ч.1 ст. 70 КК України ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони, на думку колегії суддів, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах закону.

За змістом ч. 1 і ч. 2 ст. 65 КК України покарання призначається судом у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказаних вимог закону при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 15 п.п. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України було дотримано у повному обсязі.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому суд врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, обставину, яка пом`якшує покарання, якою суд визнав щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, обставини, які обтяжують покарання, якими суд визнав рецидив злочинів та вчинення кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку та дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 644 від 01.11.2022 є розумово відсталим, проте у період кримінальних правопорушень міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, має тяжкі хронічні захворювання (т.1 а.с. 162), працював, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а також позицію самої потерпілої, яка жодних претензій до обвинуваченого не заявила та не наполягала на суворому покаранні.

Таким чином, призначене ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 15 п.п. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України та остаточне покарання, призначене на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та відповідає меті покарання, визначеній ч. 2 ст. 50 КК України. З визначеним судом першої інстанції ОСОБА_9 видом та розміром покарання колегія суддів погоджується.

Також колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано застосував принцип часткового складання покарань при призначенні обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.1 ст. 70 КК України.

Посилання прокурора на необґрунтованість врахування судом такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 повністю визнав свою вину, погодився з кваліфікацією своїх дій, засудив свою поведінку, висловив щирий жаль з приводу того, що сталося. Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме, щирого каяття.

Доводи прокурора щодо неврахування судом першої інстанції конкретних обставин кримінального провадження, а саме рецидиву та вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку не можуть бути взятими до уваги, адже вони спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що вказані обставини враховані судом та визнані як такі, що обтяжують покарання винного.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів визнає вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_9 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому залишає його без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури залишити без задоволення.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4