Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/299/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому Кіровоградської області апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2024 року.

За участі сторін кримінального провадження:

скаржниці ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2024 року, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 про скасування постанови дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 12.04.2024 року про закриття кримінального провадження 0001323 за ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що слідчий зібрав всі матеріали, та на підставі повного правового аналізу, прийняв правильне процесуальне рішення про закриття кримінального провадження, оскільки відсутність одного з елементів складу злочину, виключає злочинність діяння. Таким чином не існує законних правових підстав продовжувати досудове розслідування у цьому провадженні.

Оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження у цілому відповідає вимогам ст. 110 КПК України. Зокрема, в ній зазначені зміст обставин, які є підставами для прийняття такого процесуального рішення, мотиви її прийняття та їх обґрунтування.

Дізнавач дотримався п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України про обов`язок доказування обставин, які є підставою для закриття кримінального провадження. Дізнавач визначив обсяг слідчий дій, необхідних для цього. Винесена постанова ґрунтується на вимогах закону, належно зібраних та допустимих доказах, які не спростовуються обставинами, викладеними в поданій скарзі.

За результатами проведеного досудового розслідування не встановлено фактів, які б свідчили про незаконність заволодіння грошовими коштами потерпілої.

Обставини викладені у заяві та показаннях ОСОБА_6 не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Договірні відносини між сторонами завжди містять певний ризик невиконання сторонами або однією зі сторін своїх зобов`язань. При цьому, не завжди таке невиконання зобов`язань стороною має ознаки кримінального правопорушення, зокрема, шахрайства.

Зібраними під час досудового розслідування доказами підтверджується факт того, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 існували договірні правовідносини, які регулюються вище вказаними нормами цивільного законодавства України.

За таких умов відсутня як об`єктивна, так і суб`єктивна сторона кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 КК України.

Законним способом отримання грошових коштів стали умови виконаного цивільно-правового договору.

ОСОБА_7 мав повноваження і реальну можливість надати такі послуги потерпілій ОСОБА_6 .

Принцип свободи укладання договору свідчить про те, що ОСОБА_7 не мав умислу на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 у позадоговірний спосіб.

ОСОБА_7 виконав цивільно-правову угоду, отже набув грошові кошти потерпілої на законних підставах. На виконання укладеного договору, виконавець склав від імені замовника необхідні процесуальні документи та вчинив передбачені договором та погоджені із позивачем дії.

Дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності що ОСОБА_6 на підтвердження власних доводів про невиконання договорів не надала відповідних доказів.

Повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого листа без виконання, у зв`язку з відсутністю майна боржника є результатом надання правових послуг і не свідчить про неналежне виконання умов договору про надання правової допомоги.

ОСОБА_6 помилково сприймає очікуваний результат послуг за договором правової допомоги. Реалізація юристом своїх повноважень в межах договору не завжди досягає для клієнта бажаного результату, на який він суб`єктивно розраховує.

Під час досудового розслідування встановлено, що потерпілою не надано належного та допустимого доказу, який би вказував на наявність в діях ОСОБА_7 умисного зловживання довірою потерпілої.

Майновий спір про повернення грошових коштів підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу з доповненнями у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2024 року.

Скасувати постанову дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 12.04.2024 року про закриття кримінального провадження 0001323 за ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Матеріали кримінального провадження направити на досудове розслідування для проведення досудового розслідування.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні її скарги, слідчим суддею не в достатній мірі враховано, що під час досудового розслідування кримінального провадження проведено поверхово та не повно.

Зокрема вказує, що дізнавач не надав їй можливість ознайомитися з матеріалами справи. Зазначає, що дізнавачем не допитано свідка ОСОБА_8 Після проведення одночасного допиту не усунуто розбіжності у показах між замовником і виконавцем послугНе призначено почеркознавчу експертизу. На виконано письмових вказівок прокурора.

Прокурор і слідчий про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у судове засідання нез`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, скаржницю ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвалу слідчого судді, слід залишити без змін, з таких підстав.

Клопотання ОСОБА_6 , щодо призначення їй адвоката для представництва інтересів під час апеляційного розгляду, є безпідставним, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Питання надання безоплатної правової допомоги регулюється Законом України «Про безоплатну правову допомогу» від 2 червня 2011 року № 3460-VI із змінами (далі Закон).

Статтею 13 Закону визначено поняття безоплатної вторинної правничої допомоги.

1. Безоплатна вторинна правнича допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

2. Безоплатна вторинна правнича допомога включає такі види правничих послуг:

1) захист;

2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами;

3) складення документів процесуального характеру.

Відповідно до ст. 14 Закону , право на безоплатну вторинну правничу допомогу згідно з цим Законом та іншими законами мають такі категорії фізичних осіб:

1) повнолітні особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід, розрахований відповідно до методики, затвердженої Міністерством юстиції України, не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також особи з інвалідністю, які отримують пенсію або державну соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" і "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для працездатної особи, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону;

2) діти - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону;

3) особи, до яких застосовано адміністративне затримання, - на правничі послуги, передбачені пунктами 1 і 3 частини другої статті 13 цього Закону;

4) особи, до яких застосовано адміністративний арешт, - на правничі послуги, передбачені пунктами 1 і 3 частини другої статті 13 цього Закону;

5) особи, які відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України вважаються затриманими, - на правничі послуги, передбачені пунктами 1 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, а також на правничі послуги, передбачені пунктом 2 частини другої статті 13 цього Закону, у разі якщо такі особи є заявниками, визнані потерпілими або є свідками в іншому кримінальному провадженні, у зв`язку з незаконністю такого затримання, у разі порушення прав затриманої особи, застосування насильства, катувань, інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження під час затримання, до завершення відповідних проваджень;

6) особи, стосовно яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, - на правничі послуги, передбачені пунктами 1 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, а також на правничі послуги, передбачені пунктом 2 частини другої статті 13 цього Закону, у разі застосування до таких осіб насильства, катувань, інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження під час перебування під вартою;

7) особи, у кримінальних провадженнях стосовно яких відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України залучається захисник для здійснення захисту за призначенням, - на правничі послуги, передбачені пунктами 1 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, а також на правничі послуги, передбачені пунктом 2 частини другої статті 13 цього Закону, у разі застосування до таких осіб насильства, катувань, інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження;

8) особи, у кримінальних провадженнях стосовно яких відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України залучається захисник для проведення окремої процесуальної дії, - на правничі послуги, передбачені пунктами 1 і 3 частини другої статті 13 цього Закону;

9) особи, засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону;

10) особи, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з моменту подання особою заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні, до прийняття остаточного рішення за заявою;

11) іноземці та особи без громадянства, затримані з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з моменту затримання;

12) особи, які звернулися із заявою про визнання особою без громадянства, - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з дня подання особою заяви про визнання особою без громадянства до прийняття остаточного рішення за заявою, а також під час оскарження відмови про визнання особою без громадянства, отримання дозволу на імміграцію, оформлення посвідки на тимчасове чи постійне проживання;

13) особи, які не мають документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з питань встановлення в судовому порядку фактів, що мають юридичне значення, пов`язаних з оформленням та видачею таких документів;

14) внутрішньо переміщені особи - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону;

15) особи, які звернулися із заявою про взяття їх на облік як внутрішньо переміщених осіб, - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з питань, що пов`язані з оскарженням рішення про відмову в отриманні довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, до моменту отримання зазначеної довідки або з питань, пов`язаних із встановленням фактів, що мають юридичне значення стосовно таких осіб;

16) громадяни України, які проживають на тимчасово окупованій території або на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з питань, пов`язаних із захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (у тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації та тимчасовою окупацією території України;

17) ветерани війни та члени сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, члени сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, особи, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону;

18) особи, які перебувають під юрисдикцією України і звернулися для отримання статусу особи, на яку поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з питань, що пов`язані з отриманням такого статусу;

19) особи, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, та особи, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону;

20) особи, реабілітовані відповідно до законодавства України, - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з питань, що пов`язані з реабілітацією;

21) особи, які постраждали від торгівлі людьми, - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з питань, пов`язаних із захистом їхніх прав, визначених Законом України "Про протидію торгівлі людьми";

22) особи, які постраждали від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, з питань, пов`язаних із захистом їхніх прав, визначених законами України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" і "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків";

23) потерпілі від кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості, катування або жорстокого поводження під час воєнних дій чи збройного конфлікту - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, у кримінальних провадженнях, розпочатих за фактом вчинення таких кримінальних правопорушень;

24) особи, стосовно яких суд розглядає справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною; поновлення цивільної дієздатності недієздатних фізичних осіб та фізичних осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, звільнення від повноважень опікунів чи піклувальників таких осіб, - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, протягом розгляду справи в суді;

25) особи, стосовно яких суд розглядає справи про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку або примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, протягом розгляду справи в суді;

26) викривачі у зв`язку з повідомленням ними інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, з питань, пов`язаних із захистом їхніх прав у зв`язку з таким повідомленням;

27) особи, які повідомили про активи, зазначені у пунктах 1, 1-1 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції", - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, з питань, пов`язаних із захистом їхніх прав у зв`язку з таким повідомленням;

28) особи, стосовно яких згідно із Законом України "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей" встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, на час позбавлення особистої свободи та після звільнення у зв`язку із захистом прав і законних інтересів, порушених через позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;

29) громадяни України, які звернулися з питань встановлення в судовому порядку фактів, що мають юридичне значення, пов`язаних з відновленням втрачених документів, необхідних для отримання компенсації відповідно до Закону України "Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України", - на правничі послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону.

2. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають таке саме право на безоплатну вторинну правничу допомогу, як і громадяни України, крім винятків, встановлених Конституцією, законами України чи міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

3. Особи, які перебувають під юрисдикцією іноземної держави, з якою Україна уклала відповідний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу на підставах та в порядку, передбачених відповідним міжнародним договором України.

4. Суб`єкти права на безоплатну вторинну правничу допомогу, визначені пунктами 1, 14, 17, 19, 20, 26-29 частини першої цієї статті, мають право на отримання такої допомоги не більше шести разів протягом бюджетного періоду та одночасно не більше ніж за шістьма рішеннями про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, прийнятими центрами з надання безоплатної правничої допомоги.

Враховуючи викладене, на переконання колегії суддів, підстави для призначення скаржниці ОСОБА_6 захисника із числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Кіровоградській та Миколаївській областях для здійснення представництва її інтересів під час апеляційного розгляду кримінального провадження на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за її заявою відсутні.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону звернення про надання одного з видів правничих послуг, передбачених ч. 2 ст. 13 Закону, подаються особами, які досягли повноліття, або їх представниками до центру з надання безоплатної правничої допомоги в письмовій формі за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи або за місцезнаходженням органу, що здійснює дізнання, досудове розслідування, суду, слідчого судді, що розглядають справу.

У зверненні зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання особи, яка потребує безоплатної вторинної правничої допомоги, поштова адреса, номери засобів зв`язку, викладається суть питання, для вирішення якого особа звертається за безоплатною вторинною правничою допомогою, та зазначається її належність до категорії осіб, які мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу.

Разом із зверненням про надання безоплатної вторинної правничої допомоги подаються документи (копії документів, завірені в установленому порядку), що ідентифікують особу, яка потребує безоплатної вторинної правничої допомоги, та підтверджують її належність до однієї з категорій осіб, передбачених ч. 1 ст. 14 Закону.

Отже, скаржниця ОСОБА_6 має право особисто звернутися за безоплатною вторинною правовою допомогою до найближчої зручної точки доступу до правової допомоги Кропивницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

При цьому, ОСОБА_6 не повідомила суд про те, чи зверталася вона за безоплатною вторинною правовою допомогою до Кропивницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

В обгрунтування клопотання, буд-які пояснення чи документи що підтверджують її належність до однієї з категорій осіб, передбачених ч. 1 ст. 14 Закону, скаржниця суду не надала та покинула зал судового засідання.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 звернулася до Кіровського районного суду міста Кіровограда зі скаргою про скасування постанови дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 12.04.2024 року про закриття кримінального провадження 0001323 за ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2024 року, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 про скасування постанови дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 12.04.2024 року про закриття кримінального провадження 0001323 за ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджуються з таким рішенням слідчого судді, з огляду на таке.

Так, статтею 2 КПК України, регламентовано, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. (стаття 2 КПК).

Згідно із п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що 27 вересня 2018 року, ОСОБА_6 з ОСОБА_7 , оформили і підписали письмовий договір про надання правової допомоги, предметом якого є стягнення 106000 грн. майнової шкоди з ОСОБА_9 по виконавчому листу Ленінського районного суду міста Кіровограда 405/4553/14-к від 30.05.2015 року. Наступного дня умови договору були виконані. ОСОБА_7 ознайомився і проаналізував матеріали надані замовником, замовник оплатив послугу і не мав претензій до виконавця угоди.

У матеріалах кримінального провадження також є договір від 27 вересня 2018 року, за умовами якого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали письмовий договір про надання правової допомоги, предметом якого є стягнення 106000 грн. майнової шкоди з ОСОБА_9 по виконавчому листу Ленінського районного суду міста Кіровограда № 405/4553/14-к від 30.05.2015 року.

Акт про прийняття виконаних робіт від 28 вересня 2018 року, який підтверджує, що ОСОБА_7 ознайомився і проаналізував матеріали надані замовником, у свою чергу замовник оплатив послугу і не мав претензій до виконавця угоди.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_6 повідомила, що у серпні 2007 року, уклала депозитний договір на умовах якого передала 156000 грн. у касу кредитної спілки «Мегаліт-2006». Літом 2008 року їй зателефонувала ОСОБА_9 і повідомила, що гроші не поверне. У 2010 році було розпочато кримінальне провадження, ОСОБА_6 визнали цивільним позивачем. В 2015 році Ленінський районний суд задовольнив цивільний позов і видав виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_9 шкоди від злочину на користь ОСОБА_6 .

Виконавче провадження проводили повільно, тому 28 вересня 2018 року, потерпіла ОСОБА_6 , уклала письмовий договір з ОСОБА_7 про надання правової допомоги, предметом якого є стягнення коштів за рішенням суду з голови кредитної спілки «Мегаліт-2006», ОСОБА_9 . Вартість послуг складає 17700 гривень, проте таку допомогу не отримала; розписка чи квитанція про передачу коштів за договором, відсутня; отже виконавець послуг шляхом обману заволодів коштами потерпілої.

Також, допитаний в якості свідка ОСОБА_7 , повідомив, що був зареєстрований як фізична особа - підприємець і надавав юридичні послуги. У жовтні 2018 року уклав з ОСОБА_6 договір про надання юридичних послуг з приводу стягнення коштів з боржника голови КС «МЕГАЛІТ-2006» ОСОБА_9 Виконавчий лист знаходився на виконанні. На умовах договору свідок проаналізував інформацію та документи надані ОСОБА_6 , неодноразово провів усні консультації, як при особистій зустрічі так і по телефону. Оформив документи від імені ОСОБА_6 до Кіровоградського РВДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, а також заява до РВДВС повідомлення про відому власність боржника, тобто частину будинку та земельну ділянку. Всі ці документи були складені від імені ОСОБА_6 і були передані їй особисто. Відповіді на дані документи ОСОБА_6 не повідомляла чи здавала вона їх, свідку невідомо. Свідок від ОСОБА_6 отримав частину гонорару в розмірі 200грн. ОСОБА_6 не виконала договір, кошти не оплатила, тому свідок розірвав договір через невиконанням замовником умов договору в частині оплати, на підставі пункту 4.3 договору. ОСОБА_6 не надала відповідей з виконавчої служби. Чи подала ОСОБА_6 запити, він також не знає. Оскільки договір було розірвано, тому подальшого представництва її інтересів у виконавчій службі свідок не здійснював.

За результатами проведеного одночасного допиту 06.05.2022 року, між потерпілою ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_7 , протиріччя у показах між ними усунути не вдалось. Кожен наполягав на власних раніше наданих поясненнях.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 і ОСОБА_11 повідомив що не знають дійсних істотних умов виконання договору про надання юридичної допомоги між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . У тому числі не мають доказів на підтвердження цих правовідносин.

Так, абзацом 2 частини першої статті 218 ЦК України, регламентовано, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором.

Свідок ОСОБА_8 , викликалася, для надання свідчень, проте не з`явилася.

При цьому, відсутність показань ОСОБА_8 про умови виконання договору не впливає на правильність постанови дізнавача про закриття кримінального провадження, оскільки виконання умов договору не підтверджуються показами.

Колегія суддів погоджується з висновкам слідчого судді про те, що відсутність потреб для призначення почеркознавчої експертизи, з тих підстав, що контрагенти визнали справжність виконаних ними підписів у договорі від 27 вересня 2018 року про надання правової допомоги та в акті про прийняття виконаних робіт від 28 вересня 2018 року.

Разом з цим, повторний одночасний допит ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не досягне мети цього кримінального провадження, оскільки раніше проведений одночасний допит протиріч у показах між ними не усунув.

Кожен наполягав на власних раніше наданих показах. Отже відсутня реальна потреба у проведенні повторного одночасного допиту між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Водночас, правова допомога є послугою, яка включає певний обсяг дій, направлених на реалізацію і захист прав, свобод та законних інтересів особи, її представництво. Обсяг таких дій, порядок їх реалізації передбачений договором. Договір укладався за взаємною згодою та вільним волевиявленням сторін, підписуючи його, ОСОБА_6 погодилася з умовами та розміром гонорару, правочин недійсним у судовому порядку не визнавався, а тому діє презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), умови правочину не оспорюються.

При встановленні розміру гонорару сторони врахували складність справи, кваліфікацію і досвід юриста, фінансовий стан клієнта, істотні обставини, час витрачений юристом на виконання доручення, обсяг робіт, період виконання, вид послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Відповідно до ст. 903 ЦК України плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором.

Статтями. 623, 906 ЦК України, регламентовано, що тягар доказування факту невиконання або неналежного виконання договору про надання послуг покладається на замовника послуг.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що по вказаних обставинах було проведено ретельне досудове розслідування за результатами якого 12 квітня 2024 року, дізнавач виніс постанову про закриття кримінального провадження 0001323 за ч. 1 ст.190 КК України.

Досудове розслідування закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України, регламентовано, що кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність складу кримінального правопорушення.

На підставі ч. 3 названої статті, постанова приймається слідчим, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру. Закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення здійснюється, коли встановлено, що подія, з приводу якої внесені відомості до ЄРДР відбулася, була результатом вчиненого особою діяння, яка сама по собі не є кримінальним правопорушенням, оскільки відсутній хоча б один із елементів складу злочину, або наявні обставини, які виключають злочинність діяння.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, перевіривши повноту досудового розслідування дійшов правильного висновку, про те, що слідчий зібрав всі матеріали, та на підставі повного правового аналізу, прийняв правильне процесуальне рішення про закриття кримінального провадження, оскільки відсутність одного з елементів складу злочину, виключає злочинність діяння.

Законні правові підстави продовжувати досудове розслідування у кримінальному провадженні відсутні.

Оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

Зокрема, у постанові зазначені зміст обставин, які є підставами для прийняття такого процесуального рішення, мотиви її прийняття та їх обґрунтування.

При цьому, дізнавач дотримався вимог п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України про обов`язок доказування обставин, які є підставою для закриття кримінального провадження.

Дізнавач визначив обсяг слідчий дій, необхідних для цього. Винесена постанова ґрунтується на вимогах закону, належно зібраних та допустимих доказах, які не спростовуються обставинами, викладеними в поданій скарзі.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження, згідно вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Отже, дізнавач правомірно визначив перелік слідчих дій, проведення яких забезпечило з`ясування відсутності складу злочину, обмежившись проведенням допитів, без проведення додаткових допитів свідків та проведення між ними одночасних допитів.

За результатами проведеного досудового розслідування не встановлено фактів, які б свідчили про незаконність заволодіння грошовими коштами потерпілої.

Обставини викладені у заяві та показаннях ОСОБА_6 не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Об`єктивна сторона ч. 1 ст. 190 КК України передбачає форми заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Обман - повідомлення неправдивих відомостей або замовчування відомостей, які мають бути повідомлені, з метою заволодіння чужим майном або придбання права на майно. Він може виражатися в усній, письмовій формі, у використанні підроблених документів тощо.

Зловживання довірою - це вид обману, що полягає у використанні винним довірливих відносин з потерпілим.

Особливістю шахрайства є те, що винний заволодіває чужим майном (коштами) шляхом спонукання самого потерпілого до передачі йому майна чи уступки права на майно. Тобто, при шахрайстві потерпілий, будучи введеним в оману, сам добровільно передає винному майно (кошти) чи право на нього.

Так, при обвинуваченні особи у вчиненні шахрайства під час укладення договорів цивільно-правового характеру слід в обов`язковому порядку встановлювати умисел особи на заволодіння майном в момент його отримання. У разі відсутності такого умислу - відсутній склад кримінального правопорушення, а натомість мають місце цивільно-правові відносини.

Наслідком оспорювання договірних зобов`язань може бути тільки цивільно-правова, а не кримінальна відповідальність.

При цьому, договірні відносини між сторонами завжди містять певний ризик невиконання сторонами або однією зі сторін своїх зобов`язань. Водночас, не завжди таке невиконання зобов`язань стороною має ознаки кримінального правопорушення, зокрема, шахрайства.

Зібраними під час досудового розслідування доказами підтверджується факт того, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 існували договірні правовідносини, які регулюються вище вказаними нормами цивільного законодавства України.

За таких умов, відсутня як об`єктивна, так і суб`єктивна сторона кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 КК України.

Законним способом отримання грошових коштів стали умови виконаного цивільно-правового договору. ОСОБА_7 мав повноваження і реальну можливість надати такі послуги потерпілій ОСОБА_6 .

Принцип свободи укладання договору свідчить про те, що ОСОБА_7 не мав умислу на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 у позадоговірний спосіб. ОСОБА_7 виконав цивільно-правову угоду, отже набув грошові кошти потерпілої на законних підставах.

На виконання укладеного договору, виконавець склав від імені замовника необхідні процесуальні документи та вчинив передбачені договором та погоджені із позивачем дії.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 на підтвердження власних доводів про невиконання договорів не надала відповідних доказів.

Водночас, повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого листа без виконання, у зв`язку з відсутністю майна боржника є результатом надання правових послуг і не свідчить про неналежне виконання умов договору про надання правової допомоги.

Слідчий суддя правильно вказав, що ОСОБА_6 помилково сприймає очікуваний результат послуг за договором правової допомоги, оскільки реалізація юристом своїх повноважень в межах договору не завжди досягає для клієнта бажаного результату, на який він суб`єктивно розраховує.

Під час досудового розслідування встановлено, що потерпілою не надано належного та допустимого доказу, який би вказував на наявність в діях ОСОБА_7 умисного зловживання довірою потерпілої.

Майновий спір про повернення грошових коштів підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 96 КПК України, для доведення недостовірності показань особи сторона має право надати документи, які підтверджують її репутацію, зокрема щодо її засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність особи.

Між тим, на підтвердження недостовірності показань ОСОБА_6 слідчий правильно послався на ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06.05.2015 року по кримінальному провадженню 0000533 за обвинуваченням ОСОБА_6 по ч. ч. 1 та 2 ст. 190, ч. ч. 1 та 3 ст. 358 КК України, яке було закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Отже, недостовірними визнаються покази ОСОБА_6 , що сума виплачених нею коштів за правову допомогу становить 17500 грн. Усні припущення ОСОБА_6 щодо розміру гонорару документально спростовуються актом виконаних робіт, в якому вартість юридичних послуг становить не більше 300 грн. і претензій з цього приводу замовник і виконавець не мають.

Відповідно до ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України, прокурор, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора, слідчого.

Таким чином, слідчий правомірно визначив перелік слідчих дій, проведення яких забезпечило з`ясування відсутності складу злочину.

За таких обстави, на переконання колегії суддів дізнавач зібрав достатні об`єктивні данні та виніс законну і обґрунтовану постанову відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження є вмотивованою, її зміст відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до ст. 215 КПК України, досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Глава 19 КПК України визначає форму та регламентує порядок проведення досудового слідства. Перелічені процесуальні норми не встановлюють перелік процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити під час досудового розслідування для його закінчення.

Згідно вимог ч. 2 ст. 283 КПК України, орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, самостійно визначає обсяг перевірочних дій, достатніх за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Таким чином слідчий суддя зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, доводи наведені в апеляційній скарзі щодо неповноти проведеного розслідування, зокрема що не допитано свідка ОСОБА_8 , не усунено розбіжності у показах між замовником і виконавцем послуг та не призначено почеркознавчої експертизи, є необгрунтованими, оскільки слідчий під час проведення досудового розслідування відповідно до вимог ст. 223 КПК України вжив необхідні дії спрямовані на отримання (збирання) доказів та їх перевірку, дослідив та перевірив обставини, зазначені у заяві про вчинення кримінального правопорушення, їм надано належну оцінку, досудове розслідування проведено із застосуванням всіх можливих засобів для всебічного, неупередженого та об`єктивного розслідування, з перевіркою всіх фактичних обставин справи, що може мати суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

Отже, відсутні підстави проведення будь-яких слідчих (розшукових) дій, на які посилається ОСОБА_6 в апеляційній скарзі.

Правової необхідності проводити інші процесуальні дії чи приймати процесуальні рішення у даному кримінальному провадженні відсутні.

Слідчий при розслідуванні обставин кримінального провадження виконав вимоги спрямовані на забезпечення всебічності та повноти дослідження.

Оскаржувана постанова слідчого відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства, отже на переконання колегії суддів, висновок про закриття кримінального провадження, є обґрунтованим.

За таких обставин, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що органом досудового розслідування зібрано достатньо об`єктивних даних для прийняття остаточного законного та обґрунтованого процесуального рішення про закриття кримінального провадження.

Висновок слідчого судді про те, що досудове провадження проведено достатньо повно і доказів вчинення злочину не встановлено, а прийняте за результатами перевірки рішення відповідає вимогам ст. 110 КПК України є правильним.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_6 на те що її не було ознайомлено з матеріалами кримінального провадження, є необгрунтованими, оскільки прийняття рішення про закриття кримінального провадження не зобов`язує попереднє обов`язкове ознайомлення потерпілого з матеріалами кримінального провадження, як відсутній і обов`язок ознайомлювати потерпілого з результатами кожної проведеної слідчої дії.

Разом з тим, апеляційним судом надана можливість ОСОБА_6 ознайомитися з матеріалами кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001323 від 05.08.2021, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Будь-яких інших доводів. щодо незаконності рішення слідчого судді, в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя повно, всебічно і об`єктивно дослідив матеріали кримінального провадження та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 про скасування постанови дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 12.04.2024 року про закриття кримінального провадження 0001323 за ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 418, 419, 422 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 про скасування постанови дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 12.04.2024 року про закриття кримінального провадження 0001323 за ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4