Справа № 723/1787/18
Провадження № 1-кп/715/83/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2024 селище Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

учасники судового провадження

прокурор ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

представник потерпілого ОСОБА_6

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в кримінальному провадженні № 0000138 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, за ч. 1 ст. 119, ч. 1 ст. 122 КК України, клопотання про звільнення від кримінально відповідальності-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2024 року до Глибоцького районного суду Чернівецької області за підсудністю надійшли матеріали вказаного кримінального провадження.

Встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 119 КК України вбивство вчинене через необережність, зокрема, у тому, що 07.02.2018 року, біля 19 год. 00 хв., перебуваючи по місцю свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , на території свого подвір`я, після розпивання алкогольних спиртних напоїв, на ґрунті раніше виниклих неприязних боргових відносин з ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно та цілеспрямовано, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг, їх передбачити, наніс останньому удар рукою в обличчя від якого останній впав на землю. Внаслідок чого ОСОБА_7 були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з фактом настання його подальшої смерті.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, зокрема, у тому, що 07.02.2018 року, приблизно о 19 год. 00 хв., перебуваючи по місцю свого проживання, АДРЕСА_1 , наніс ОСОБА_7 удар коліном в область грудної клітини, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді лінійного перелому внутрішньої пластинки 7-го ребра зліва по середньо ключичній лінії.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив суд звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, свою вину в інкримінованому йому діянні за ч. 1 ст. 119, ч. 1 ст. 122 КК України не визнав.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд закрити провадження у справі на підставі ст. 49 КК України.

Представник потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечував проти закриття кримінального провадження, вказував на те, що це є право обвинуваченого. Разом з тим, вказав, що в матеріалах справи є цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від якого він не відмовляється, оскільки шкода залишається невідшкодованою.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти закриття кримінального провадження, просив суд клопотання задовольнити, оскільки є згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження, при цьому вказав, що визнання вини не є обов`язковою умовою такого закриття, а є правом обвинуваченого.

Заслухавши учасників судового провадження, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 п.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадках встановлених підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Нормою ч. 2 ст. 2 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 06 грудня 2021 року (справа № 521/8873/18, провадження № 51-413кмо21) надала висновки щодо звільнення осіб від кримінальної відповідальності.

Зокрема, там вказано, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 284, частини 3 статті 285, частин 1, 4 статті 286, частини 3 статті 288 КПК суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності, те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчилися строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою статтею 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

За приписами частини 4 статті 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (стаття 62 Конституції України, стаття 17 КПК).

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 119 КК України та ч. 1 ст. 122 КК України. Згідно ст.12 КК України (в редакції чинній на час вчинення злочину), інкриміновані йому діяння відносилися до категорії злочинів середньої тяжкості.

Статтею 49 КК України (в редакції чинній на час вчинення злочину), зокрема, п. 3 ч. 1 передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів середньої тяжкості, з моменту вчинення інкримінованих йому злочинів минуло більше п`яти років, при цьому перебіг строку давності не переривався та не зупинявся, а встановлений законом строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився, суд вважає, що заявлене клопотання є обґрунтоване і дане кримінальне провадження підлягає закриттю, в зв`язку з закінченням строку давності.

Як зазначила об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своєму висновку по справі № 203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Крім того, в аспекті реалізації приписів ст. 129 КПК, за якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише в разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, цивільний позов залишається без розгляду у разі закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 49 КК України, ст. 285-288 КПК України , суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 119 та ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження № 0000138 закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Речовий доказ: чоловічу куртку, належну ОСОБА_7 , що упакована в картонну коробку коричневого кольору і знаходиться в камері зберігання речових доказів Чернівецького районного управління поліції відділення поліції № 1 м. Сторожинець повернути потерпілому ОСОБА_8 .

На ухвалу може бути подана апеляція протягом 7 діб з дня її винесення до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області.

Суддя: