Справа № 947/7336/24
Провадження № 1-кс/947/3857/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання прокурора Одеської спеціалізованої Прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000087 від 15.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111, ч.3 ст.368, ч.3 ст.369, ч.3 ст.362 України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000087 від 15.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111, ч.3 ст.368, ч.3 ст.369, ч.3 ст.362 України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється Одеською спеціалізованої прокуратури у сфері оборони.

Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено на підставі повідомлення 7 управління ДВКР СБ України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що проведеними заходами 7 управління ДВКР СБ України отримано інформацію, яка свідчить про причетність фігурантів кримінального провадження до вчинення злочинів у сфері державної безпеки (інформаційній, науково-технологічній і воєнній сферах), а також надання невстановленим представникам іноземної сторони допомоги у проведені підривної діяльності проти України.

Так, з матеріалів зібраних 7 управлінням ДВКР СБ України вбачається що можливим організатором вказаної протиправної діяльності на території міста Одеси є ОСОБА_4 , 1975 р.н., уродженець м.Севастополь, має прізвисько (псевдонім) «Шеф», який створив стійке ієрархічне об`єднання члени якого за попередньою змовою об`єднані в структурні частини, з розподілом функцій учасників груп, спрямованих на досягнення розробленого ОСОБА_4 плану, з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, які можуть зашкодити державній безпеці України та які потребують довготривалої підготовки.

Так, після окупації Автономної республіки Крим в 2014 році, ОСОБА_4 , під виглядом вимушено переселеної особи, терміново переїжджає до м.Одеси, де через наближених (завербованих) осіб, з метою легалізації на території України, створює підконтрольні комерційні та громадські організації надаючи їм вигляд науково-дослідницьких співтовариств, що дає йому змогу представляти себе та позиціонуватися як «науковий діяч», при цьому штучно використовує ЗМІ та мережу Інтернет для підняття своєї соціальної та псевдонаукової значимості, при цьому, в період з 2013 по 2023 роки, ОСОБА_4 та його оточення неодноразово відвідують тимчасово окуповану територію АР Крим.

Крім того, на теперішній час, ОСОБА_4 має відношення до ряду юридичних об`єктів, які здійснюють свою комерційну діяльність на території України та тимчасово окупованої території АР Крим.

Також, в мережі Інтернет на веб-сайті за посилання ІНФОРМАЦІЯ_1 «Одноклассники» створений профіль сторінки ОСОБА_4 із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де він відображає та висвітлює свою належність до підрозділу ТОФ «Дозор» «(военная разведка) ІНФОРМАЦІЯ_3 », а також приймає та передає вітання з нагоди святкування 24 жовтня професійного свята День створення армійського спецназу ГРУ рф (на даний час ГУ ГШ ЗС рф).

Однією з можливих керівників ланок злочинного угрупування угруповання створеним ОСОБА_4 є ОСОБА_5 , 1984 р.н., уродженець м.Одеса, який за ОСОБА_6 використовуючи наявний грошовий ресурс, діючи під прикриттям псевдонаукових громадських організацій (створюється уявність приналежності до Української академії наук, шляхом підміни на аналогічну назву, але з приставкою ГО), намагається отримати відомості в інформаційній, науково-технологічній і воєнній сферах.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_5 в інтересах забезпечення життєдіяльності угруповання, шляхом створення відповідних умов та підкупу залучив до протиправної діяльності «секретоносіїв», старших офіцерів ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця Казахстану та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м.Луганськ, за допомогою яких, на шкоду інтересів державної безпеки України, ОСОБА_4 організував схему надання (сплати) неправомірної вигоди (щомісячно, у залежності від переданих даних) за вчинення в інтересах злочинної організації, створеної ОСОБА_4 , дій з використанням наданої військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_4 влади чи службового становища, передачу та збирання відомостей, що становлять службову інформацію, зібрану у процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, несанкціонований збір (з метою збуту) інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або на носіях такої інформації, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства.

Як наслідок вищевказаних протиправних дій, ОСОБА_4 отримав доступ до даних оперативно-розшукової діяльності та досудового розслідування, провадження у яких здійснюється прикордонниками, або наближеними до ними особами, отримав змогу від імені правоохоронних органів встановлювати конфіденційне співробітництво з особами, які виконують завдання в інтересах оперативно-розшукової діяльності, та вербування потрібних угрупованню осіб, які не обізнані в протиправності дій злочинного угрупування.

Таким чином, виконуючи вказівки ОСОБА_4 , які останній доводить за допомогою ОСОБА_5 , перебуваючи у психологічній та матеріальній залежності від останніх, ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , використовуючи владу та службові повноваження, з метою отримання неправомірної вигоди, систематично надають доступ до інформації з обмеженим доступом та можливість використовувати та розпоряджатися нею на власний розсуд, а також надають наявну інформацію про зв`язки, характеристики, коло спілкування ключових посад керівників мерії, військової адміністрації, керівника обласного ТЦК та СП,

Як вбачається з матеріалів, які зібрані 7 управлінням ДВКР СБ України, у квітні 2022 на виконання вказівки ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, та можливо діючи в інтересах представників ГРУ ГШ МО РФ незаконно та за допомогою службового становища, зібрав конфіденційну інформацію стосовно громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканця м.Одеси, з метою його вербування як майстра ножового бою для подальшого залучення в тренуваннях членів угруповання та членів приватної військової компанії для можливого здійснення подальших диверсійних заходів на території м. Одеси та Південного регіону в цілому.

20.07.2023, виконуючи завдання ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , за сприянням ОСОБА_7 , зокрема наданням останнім, для вчинення протиправних дій, службового автомобіля «Ford EXPLORER», д.н.з. «НН043В?», за матеріальну винагороду організував, в порушення вимог ст. 33 Закону України «Про державну таємницю» та п.п. №713-№722 постанови КМУ №939 від 18.01.2013 «Про порядок організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», неофіційне відвідування із застосуванням засобів фото-, відео-, фіксації представниками ІНФОРМАЦІЯ_8 » ІНФОРМАЦІЯ_9 , виказавши місце його розташування та перебування на ньому військовослужбовців ДПС України.

Після зазначеного неофіційного та несанкціонованого візиту іноземних представників на стрільбище «Августівка» ІНФОРМАЦІЯ_9 (в/ч НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), 26.07.2023 географічні координати зазначеного військового об`єкту з`явилися в різноманітних зведеннях, як потенційна ціль для ракетного удару російських окупаційних військ

Окрім цього, з матеріалів, які зібрані 7 управлінням ДВКР СБ України вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за сприяння невстановлених військовослужбовців Південного РУ ДПС України, останні в порушення п. 1 Наказу МВС №1075 від 07.09.2015, в жовтні 2023 року організували несанкціонований запуск БпЛА з подальшою фото- та відео- фіксацією лінії Державного кордону України з невизнаною Придністровською Молдавською Республікою, залізничної колії, фортифікаційних та інших оборонних споруд, та стенду «прикордонник». Запуск БпЛА здійснювався в прикордонному контрольованому районі в районі залізничного сполучення з Республікою Молдова, ділянка місцевості між АДРЕСА_1 . Використання БпЛА переслідувало мету встановлення прикордонних ділянок для подальшого безперешкодного перетину державного кордону ворожими диверсійними та розвідувальними групами з боку ПМР Республіки Молдови.

Вищенаведені обставини свідчать про можливу протиправну діяльність вказаних осіб, яка носить плановий та системний характер, має чітку організацію та здатна до прикриття діяльності, як своїми силами так і за допомогою сторонніх осіб, зокрема зав`язків в правоохоронних органах.

Під час виконання доручення оперативним підрозділом направленого на встановлення осіб, які можуть бути причетними до вчинення вказаного злочину було встановлено, що до вказаного злочину може бути причетний, окрім інших, громадяни України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , уродженець м.Одеса, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 . паспорт громадянина України ID-картка № 004326788 виданий 12.12.2019, засновник ГО «Центр наукових досліджень козацтва та феноменів характерників», код РНОКПП НОМЕР_3 .

Так, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 29.02.2024 в період часу з 08:37 по 10:12 12.03.2024 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого виявлена та вилучена сім-картка «Київстар» № НОМЕР_4 .

13.03.2024 поставною слідчого вилучена сім-картка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні відомості про яке 15.09.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000087 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111, ч.3 ст.368, ч.3 ст.369, ч.3 ст.362 України.

Процесуальний керівник звертається з клопотанням посилаючись на те, що є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що виявлене під час вищевказаного обшуку майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, могло зберегти на собі його сліди та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурор надав заяву в якій просив клопотання задовольнити з підстав викладених письмово, у зв`язку із службовою зайнятістю розглянути за його відсутності.

Особа, щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту ОСОБА_5 повідомлений про дату та час розгляду клопотання за допомогою інтернет месенджеру, що підтверджується довідкою про направлення СМС повідомлення.

Згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З урахуванням вищевикладеного та з метою дотримання процесуальних строків розгляду такого роду клопотань, вважаю за можливе розглянути останнє у відсутності власника майна.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, могло бути знаряддям його вчинення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою від 13.03.2024 року про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст.89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Положеннями статей 2,7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею на даний час встановлено, що вилучене під час обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , за адресою: АДРЕСА_2 , майно відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Так, вилучена сім-картка, є важливим доказом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.3 ст.368, ч.3 ст.369, ч.3 ст.362 України та накладення арешту на неї є необхідним для збереження речового доказу та недопущення його знищення.

При цьому слідчий суддя враховує, що зазначена сім-картка була вилучена за місцем мешкання ОСОБА_5 , якому 01.03.2024 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.369 КК України.

Зв`язок даного майна із вчиненням кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.3 ст.368, ч.3 ст.369, ч.3 ст.362 України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою від 13.03.2024 року про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи наявність вищенаведених правових підстав для вирішення питання про накладення арешту на вилучене майно, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Крім того, слідчий суддя вважає, що на даній стадії кримінального провадження існують достатні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої Прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000087 від 15.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111, ч.3 ст.368, ч.3 ст.369, ч.3 ст.362 України - задовольнити.

Накласти арешт на вилучену в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 сім-картку «Київстар» № НОМЕР_4 .

Виконання ухвали покласти на прокурора Одеської спеціалізованої Прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 .

Згідно ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1