У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

потерпілого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

представника потерпілого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000184

за апеляційними скаргами прокурора Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9

на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Челюскін Суземського району Брянської області рф, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року ОСОБА_6 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та виправданий за недоведеністю в його діяннях складу кримінального правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Прокурор ОСОБА_10 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Прокурор вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На думку прокурора, судом першої безпідставно та необґрунтовано не взято до уваги показання потерпілого ОСОБА_8 щодо спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 .

Також, судом безпідставно визнано недопустимим доказом та не надано належної правової оцінки висновку судово-медичної експертизи №240 від 08.06.2021, згідно якому у потерпілого виявлено легкі тілесні ушкодження. Вважав, що судом безпідставно визнано недопустимим доказом копію довідки КНП «ЮМБЛ» №1786 від 08.06.2021.Зазначив, що у зв`язку з визнанням судом копії довідки недопустимим доказом, суд також визнав недопустимими і докази, що отримані за допомогою від остей, джерелом яких є недопустимий доказ (доктрина «плодів отруйного дерева»), зокрема висновок експерта №240 від 08.06.2021.

Разом з тим, судом не взято до уваги те, що в основу судово-медичної експертизи експертом покладено дані безпосереднього судово-медичного огляду потерпілого ОСОБА_8 , який проводився наступного дня після отримання ушкоджень.

Тому, висновок суду щодо «плодів отруйного дерева» є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Вважав, що судом безпідставно не взято до уваги показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є послідовними і логічними, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні відеозаписами проведених за їх участі слідчих експериментів, узгоджуються між собою та висновком експерта від 08.06.2021.

Також прокурор не погоджується з висновком суду, що дії обвинуваченого були необхідною обороною.

Представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважає, що суддя ОСОБА_14 не міг брати участь у судовому розгляді даного кримінального провадження, оскільки є зацікавленою особою та повинен був заявити самовідвід.

Вважає, що судом першої інстанції надано неправильну оцінку дослідженим доказам, оскільки вони розглядалися не в їх сукупності, а відокремлено один від одного, з вибірковим та розрізненим підходом.

Також зазначає, що суд не надав правової оцінки висновку судово-медичної експертизи, необґрунтовано визнав недопустимим доказом довідку з лікарні та не звернув уваги, що потерпілий був особисто оглянутий судово-медичним експертом. Тому висновок суду щодо «плодів отруйного дерева» не відповідає фактичним обставинам справи.

Вважає, що суд безпідставно дійшов висновку, що ОСОБА_6 захищав від агресивної поведінки потерпілого свідка ОСОБА_15 та діяв в межах необхідної оборони.

Узагальнені доводи інших учасників судового провадження.

У запереченнях на апеляційні скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок залишити без змін.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 07 червня 2021 року близько 18:00 год, перебуваючи у дворі буд. АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , помітив припаркований автомобіль «KIA Sportage», в салоні якого знаходився ОСОБА_8 .

У цей час на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виник конфлікт, у ході якого у ОСОБА_6 виник умисел, направлений на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , прикладаючи значну силу, почав тримати потерпілого за ліву руку та наніс не менше двох ударів кулаком в область лівого плеча ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на лівому плечі в середній третині поверхні, на лівому плечі в нижній третині задній поверхні, які відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за висунутим обвинуваченням, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діяннях обвинуваченого не доведено складу кримінального правопорушення.

Так, суд першої інстанції визнав недопустимим доказом копію довідки КНП «ЮМБЛ» № 1786 від 08.06.2021, яку надав ОСОБА_8 , оскільки вона не містить штампу медичного закладу, печатки лікаря, що її видав та не відповідає наказу Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України».

Суд наголосив, що у зв`язку з визнанням даного доказу недопустимим, суд визнає недопустимими і докази, що отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимий доказ (доктрина «плодів отруйного дерева»). З огляду на вказане правило, суд визнав недопустимим доказом висновок експерта № 240 від 08.06.2021, який, окрім судово-медичного огляду ОСОБА_8 , було також проведено з урахуванням вищезазначеної довідки, яку суд визнав недопустимим доказом.

Судом не розцінено показання свідка ОСОБА_11 як доказ вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки свідок знаходилася на значній відстані від місця пригоди та не могла розгледіти, що відбувалось між потерпілим та обвинуваченим. Крім того, вказала на те, що до автомобіля ОСОБА_8 сіла ОСОБА_15 разом з донькою, що спростовуються показаннями потерпілого, обвинуваченого, свідка ОСОБА_15 . Крім того, суд критично поставився до показань свідка ОСОБА_12 , яка вказала на те, що обвинувачений ОСОБА_6 наносив удари руками по голові та тулубу ОСОБА_8 через відкрите водійське вікно, так як сам потерпілий вказував на те, що ОСОБА_6 наносив йому удари, коли відкрив дверці автомобіля.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 мав право на необхідну оборону іншої особи ОСОБА_15 від суспільно небезпечного посягання ОСОБА_8 , який 07.06.2021 о 18:00 год, знаходячись з ОСОБА_15 в автомобілі утримував її, душив за горло та не випускав з автомобіля. У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_15 кликала на допомогу ОСОБА_6 , який стукав у лобове скло, а потім у скло водійської дверці та просив ОСОБА_8 відпустити ОСОБА_15 . На що останній, відкривши дверці, вдарив ногою ОСОБА_6 , а останній схопив його за ліву руку та утримував доти, поки ОСОБА_15 не вдалося залишити автомобіль. Перевищення меж цієї оборони він не допустив.

Суд вважав, що обраний обвинуваченим спосіб захисту відповідав небезпечності посягання та обстановці захисту, був своєчасним та співмірним. Надані стороною обвинувачення докази не підтверджують факт спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 під час захисту свідка ОСОБА_15 .

Враховуючи досліджені у судовому засіданні докази, суд вважав, що ОСОБА_6 захищав від агресивної поведінки потерпілого свідка ОСОБА_15 та діяв в межах необхідної оборони при встановлених судом обставинах справи. Його покази узгоджуються із показами свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Також, ОСОБА_6 заявив, що не мав умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, не встановлено також доказів, того, що ОСОБА_6 мав намір спричинити легкі тілесні ушкодження. На думку суду, визначальним у поведінці ОСОБА_6 був захист іншої особи ( ОСОБА_15 ), а не бажання спричинити шкоду потерпілому, та такі дії за своїми ознаками становлять необхідну оборону.

Суд встановив, що ОСОБА_6 перебував у стані необхідної оборони і перевищення її меж не допускав, а тому у його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Під час апеляційного розгляду на виконання вимог ст. 285 КПК України, апеляційний суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_6 про те, що на момент апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для його звільнення від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Обвинувачений ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду заявив клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Захисник ОСОБА_7 підтримала клопотання обвинуваченого. Просила звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Прокурор ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_9 , щодо заявленого обвинуваченим клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності заявили, вирішити зазначене питання на розсуд суду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, суд дійшов таких висновків.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та виправданий за недоведеністю в його діяннях складу кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з цим вироком, прокурор Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_10 та представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить про скасування виправдувального вироку та ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Наразі, виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 не набрав законної сили, а тому він має статус обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання, в якому просив звільнити його від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження, у зв`язку із закінченням строків давності. Захисник ОСОБА_7 підтримала зазначене клопотання обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 285 КПК України, особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Частиною 3 ст. ст. 285 КПК України передбачено, що підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Якщо закінчення строку давності припадає на час апеляційного провадження, у такому разі апеляційний суд, встановивши і перевіривши всі необхідні обставини для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, повинен скасувати вирок і закрити кримінальне провадження.

З урахуванням наведених обставин, на день апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції обвинувачений має право на звернення із клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив своє розуміння зазначених норм закону, підтримав заявлене клопотання та просив суд скасувати вирок щодо нього та закрити кримінальне провадження, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, здійснюються судом.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто згідно матеріалів кримінального провадження 07 червня 2021 року. Тому, строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, сплив 07 червня 2023 року.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього часу ОСОБА_6 був засуджений за вчинення нового кримінального правопорушення чи ухилявся від слідства та суду. Тобто, строк давності не переривався та не зупинявся. Прокурор вказаних обставин не заперечував.

Враховуючи вищевикладене, з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, минуло 2 роки, тобто в зазначеному кримінальному провадженні строк давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, закінчився.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про існування підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тому, апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню та обвинувачений ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України із закриттям кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Керуючись ст.ст. 284, 376, 405, 407, 409, 417, 424, 532 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги прокурора Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 - скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3