Провадження №1-кп/523/1690/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

10.11.2023 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши обвинувальний акт у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження у кримінальному провадженні за №0000093 від 19.03.2023 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей 2021 та 2022 років народження, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення за встановлених досудовим розслідуванням (дізнанням) наступних обставин.

На початку 2023р., точні дата та час дізнанням не встановлені, ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, керуючись корисливим мотивом і прагненням до наживи перебуваючи у Пересипському районні в м. Одесі, вирішив здійснювати дії, направлені на заволодіння чужим майном шляхом обману з використанням можливостей мережі Інтернет. Так, ОСОБА_4 використовуючи мобільний телефон «Redmi» з сім-карткою «Лайфселл» НОМЕР_1 , підключений до всесвітньої мережі «Інтернет», через мобільний додаток «ОLХ», розмістив обліковий запис (акаунт) із зазначенням імені « ОСОБА_5 », використовуючи який створив оголошення про продаж набору для татуювання, вартістю 900грн., якого в наявності не мав, розмістивши заздалегідь підготовленні фотографії та вказавши в оголошенні заздалегідь ним придбаний номер сім-карти «Лайфселл» НОМЕР_1 .

10.03.2023р., в денну пору доби, ОСОБА_6 знайшла розміщене ОСОБА_4 оголошення щодо продажу набору для татуювання, яке сприйняла за реальне та будучи введеною в оману, написала повідомлення в зазначеному оголошенні у соціальній мережі «ОLХ». В ході листування, ОСОБА_6 домовилась з ОСОБА_4 щодо купівлі цього набору, з можливістю відправки товару через пошту ТОВ «Нова пошта» та з попередньою оплатою в сумі 450гривень. В подальшому, ОСОБА_4 запевнив ОСОБА_6 , що після отримання передплати за товар, здійснить відправлення з поштового відділення ТОВ «Нова пошта» вказаного набору для татуювання, при цьому не маючи наміру та можливості у здійсненні відправлення вищевказаного набору. В свою чергу, ОСОБА_6 не усвідомлюючи злочинних намірів ОСОБА_4 , погодилась на умови останнього та 16.03.2023р. перебуваючи за місцем свого проживання - АДРЕСА_2 , внесла передплату за купівлю товару в розмірі 455гривень (з яких 5гривень комісія) на банківську карту банку АТ «Універсал банк» зі своєї банківської картки АТ КБ «Приватбанк». Надалі, ОСОБА_4 набір для татуювання не відправив та грошові кошти не повернув, тим самим, своїми умисними протиправними діями, з корисливих мотивів, шляхом обману, заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_6 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 455гривень.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані матеріали кримінального провадження №0000093, вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України.

За вимогами частини 2 статті 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом дізнання обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Відповідно до заяви від 01.11.2023р., потерпіла ОСОБА_6 не заперечує щодо розгляду обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, без її участі. Потерпілій також роз`яснено, що відповідно до ч.2 ст.302 КПК України, у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку на підставі розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені у результаті дізнання обставини.

Згідно заяви ОСОБА_4 від 01.11.2023р., останній в присутності захисника - адвоката ОСОБА_7 , беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а також згідний із встановленими дізнанням обставинами та розглядом обвинувального акту за його відсутності.

ОСОБА_4 роз`яснено зміст встановлених у результаті дізнання обставин, а також те, що відповідно до ч.2 ст.302 КПК України у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені дізнанням обставини. ОСОБА_4 згодний на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні. Добровільність беззаперечного визнання винуватості ОСОБА_4 , його згоду із встановленими в результаті дізнання обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутності підтвердив захисник - адвокат ОСОБА_7 .

За таких обставин, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), доведена в повному обсязі.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_4 є особою раніше не судимою, вперше скоїв кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, скоїв кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, офіційно не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей 2021 та 2022 років народження, маючого постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із родиною.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: повне визнання вини, щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_4 , який є особою раніше не судимою, вперше скоїв кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, скоїв кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, офіційно не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей 2021 та 2022 років народження, маючого постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із родиною, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому - повне визнання вини, щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення останнього можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді обмеження волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України).

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді обмеження волі з випробуванням, передбаченого санкцією ч.1 ст.190 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді обмеження волі за вчинений кримінальний проступок, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.110, 373-374, 382 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік, з покладанням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_3 обрати у вигляді особистого зобов`язання.

Речові докази: диски - зберігати при матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон марки «Redmi Notе 8» з сім-карткою «Лайфселл» - повернути за належністю ОСОБА_3 , арешт накладений ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 12.10.2023р. - скасувати.

Відповідно до положень ч.1 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1