Дата документу 27.09.2023 Справа № 318/1375/17
судді Запорізького апеляційного суду
у справі №11-кп/807/1216/23
27 вересня 2023 року м.Запоріжжя
27 вересня 2023 року ухвалою колегії суддів Запорізького апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 і скасовано ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11 серпня 2023 року, якою до 09.10.2023 року включно було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 .
Задовольняючи апеляційну скаргу, апеляційний суд постановив нову ухвалу, якою змінив ОСОБА_2 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною в період часу з 18 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на ОСОБА_2 передбачених ч.5 ст.194 КПК обов`язків. Встановлено строк дії даної ухвали до 09.10.2023 року включно. Звільнено ОСОБА_2 з-під варти. Зобов`язано ОСОБА_2 невідкладно прибути до визначеного місця проживання.
Будучи не згодним з рішенням апеляційного суду висловлюю свою окрему думку.
Так, з наданих матеріалів вбачається, в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні передбачених ч.2, 3, 4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.304 КК кримінальних правопорушень.
Розпорядженням Верховного Суду територіальна підсудність судових справ Василівського районного суду Запорізької області на час воєнного стану визначена за Заводським районним судом м.Запоріжжя.
Крім того, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, посилався на існування у даному провадженні таких ризиків як, можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення. При цьому суд встановив, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.
За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.
Рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_2 .

На підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів проти власності, проти життя та здоров`я особи, проти громадського порядку та моральності, які становлять підвищений ступінь суспільної небезпеки, за вчинення яких передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне ув`язнення, з конфіскацією майна.

Вказані обставини дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини.

Відтак, з огляду на обставини вчинення інкримінованих злочинів, які поставлено у провину обвинуваченому, існують достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на потерпілих, свідків.

Обвинувачений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких корисливих злочинів, в тому числі поєднаних із застосуванням насильства. ОСОБА_2 відбував покарання в місцях позбавлення волі.

З матеріалів провадженні встановлено, що обвинувачений зареєстрований на тимчасово окупованій території України. За місцем проживання ОСОБА_2 характеризується негативно, про це свідчать обставини, що він має напружені стосунки з членами родини, схильність до крадіжок та оточує себе особами, які ведуть аналогічний спосіб життя. При цьому обвинувачений неодружений, офіційно не працевлаштований, стабільного та законного джерела доходу не має.

Зазначені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_2 , будучи особою раніше судимою, на шлях виправлення та перевиховання не став, свою злочинну діяльність не припинив, за відсутності стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки, опинившись на волі, потенційно з великою вірогідністю може продовжувати займатись протиправною діяльністю та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначений ризик підсилюється ще й тим, що ОСОБА_2 вчинив ряд інкримінованих кримінальних правопорушень, які за критерієм ступеня суспільної небезпеки є тяжкими та особливо тяжкими, протягом нетривалого часу (три та чотири місяці відповідно) із дня умовно-достроково звільнення від відбування покарання.

Відтак, з урахуванням сукупності конкретних обставин даного кримінального провадження, усупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_2 перебувати на волі.

При цьому, сама по собі тяжкість та особлива тяжкість пред`явленого обвинувачення не була єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_2 . Натомість судом першої інстанції було враховано сукупність усіх встановлених у даному провадженні обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

Разом з цим, районний суд дійшов правильного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, за відсутності даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_2 під вартою.

Таким чином, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_2 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відтак, апеляційний суд мав відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_2 і залишити без змін оскаржувану ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11 серпня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_2 .

Суддя ОСОБА_1