Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/706/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000294 від 12.10.2022 року стосовно ОСОБА_7 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівськ Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:

-14 березня 2019 року Артемівським міським судом Донецької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. 16 грудня 2020 року ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строк 11 місяців 11 днів;

визнано винуватим та засуджено: за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років; за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, ОСОБА_7 шляхом повного складання покарань, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 1698 грн. 97 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, вказуючи на те, що вирок суду є необґрунтованим та незаконним через невідповідність викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема зазначає, про те що в матеріалах кримінального провадження відсутні експертизи, які могли б підтвердити його винуватість, а речі, які були знайдені та вилучені не є його особистими та можуть належати будь кому.

Зазначає, що не знає як телефон та ніж з`явились у його сумці, скільки він свої речі збирав при потерпілому, а коли він побачив вищезазначені речі в сумці то хотів одразу їх повернути, однак його затримала поліція.

Враховуючи дані обставини, вважає що в матеріалах кримінального провадження не встановлені достатні докази його винуватості, у зв`язку з чим його дії не містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 та ч.2 ст.263 КК України.

У апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.263 КК України.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що наявними у справі доказами не доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а обвинувачення ґрунтується на припущеннях, оскільки покази потерпілого ОСОБА_9 чітко не вказують на обставини викрадення майна, а також не підтверджують належність саме потерпілому ОСОБА_9 викраденого майна.

Окрім того, свідки також не змогли підтвердити чи спростувати винність або невинність обвинуваченого, у зв`язку з цим знаходження в сумці обвинуваченого речей потерпілого та добровільне їх повернення не може бути основою до визнання особи винною у вчиненні будь-якого злочину та притягнення її до відповідальності.

Захисник стверджує, що стороною обвинувачення не доведено факти вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а тому з урахуванням презумпції невинуватості кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 слід закрити.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим у викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану та у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, при слідуючих обставинах.

Так, 12 жовтня 2022 року о 06.15 год., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, в період дії на території України режиму воєнного стану, запровадженого відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 15 серпня 2022 року, ОСОБА_7 перебував у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи в кімнаті вказаного будинку, маючи вільний доступ, на підвіконні помітив мобільний телефон, після чого у ОСОБА_7 виник раптовий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізовуючи свій злочинний умисел, впевнившись, що його злочинні дії ніхто не помічає, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон марки «Nokia TA-1203», чим спричинив майнової шкоди потерпілому ОСОБА_9 на суму 479,20 грн., згідно з висновком експерта № 4120/22-27 від 19 жовтня 2022 року.

Крім того, 12 жовтня 2022 року о 06.15 год., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 власноручно, без сторонньої допомоги, з власних спонукань, без мети збуту, не маючи при цьому спеціального дозволу на носіння холодної зброї, знаючи, що за носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу настає кримінальна відповідальність, перебуваючи у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 , придбав предмет, схожий на мисливський ніж, який переніс при собі до будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , тим самим вчинив носіння холодної зброї. У подальшому в присутності двох понятих у ОСОБА_7 вилучено предмет схожий на мисливський ніж, який ОСОБА_7 переніс без передбаченого законом дозволу та який згідно з висновком експерта № СЕ-19/112-22/8247-ХЗ від 25 жовтня 2022 року, являється клинковою холодною зброєю колючо-ріжучої дії, мисливським ножем загального призначення, виготовленим промисловим способом.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги та просили суд їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягають за таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Так, згідно диспозиції ч.4 ст.185 КК України, кримінальна відповідальність за вчинення даного кримінального правопорушення настає у разі таємного викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена в умовах воєнного стану. Викрадення завжди полягає в активній поведінці винної особи, спрямованій на незаконне та безоплатне вилучення чужого майна поза волею власника. Крадіжка вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майно.

Також, згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» незаконне носіння холодної, вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв є умисними, вчиненими без передбаченого законом дозволу діями по їх переміщенню, транспортуванню особою безпосередньо при собі (в руках, одязі, сумці, спеціальному футлярі, транспортному засобі тощо).

Даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначив про те, що послідовні показання потерпілого ОСОБА_9 , узгоджуються з наявними у справі належними та допустимими доказами, які у відповідності до ст.. 84-86 КПК України прямо підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні і мають значення для правильного вирішення справи, а їх сукупність такою, що доводить винуватість ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна та у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

На обґрунтування своїх висновків суд послався на ряд досліджених в судовому засіданні доказів, у тому числі дані: протоколів огляду місця події, слідчих експериментів, висновків експертів, показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а їх сукупність такою, що доводить винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст.263 КК України.

Зокрема суд зазначив про те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 та ч.2 ст.263 КК України повністю підтверджується даними:

- протоколу огляду місця події від 12.10.2022 року з фото таблицями, яким зафіксовано проведення огляду домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 (а.п.35-39);

- протоколу огляду місця події від 12.10.2022 року з фото таблицями, де обвинувачений ОСОБА_7 в присутності понятих за адресою: АДРЕСА_4 добровільно видав поліетиленовий пакет, що вміщував мобільний телефон рожевого кольору та ніж у чохлі ( а.п.41-44);

- висновку експерта № 4120/22-27 від 19.10.2022 року про ринкову вартість мобільного телефону «Nokia», моделі TA-1203 ( а.п.119-121);

- висновку експерта № СЕ 19/112-22/8247ХЗ від 25.10.2022 року, яким встановлено, що ніж вилучений 12 жовтня 2022 року у обвинуваченого ОСОБА_7 є холодною зброєю колючо-ріжучої дії, мисливським ножем загального призначення (а.п.127-130);

- протоколу слідчого експерименту з фото таблицями від 28 жовтня 2022 року за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , де обвинувачений виключно дав покази з приводу підозри з метою процесуального закріплення, а тому відповідно до постанови об`єднаної палати Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17 він розцінюється як допит обвинуваченого під час досудового розслідування (а.п.153-155).

Крім того, суд мотивуючи своє рішення вказав, що покази обвинуваченого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 щодо одних і тих же обставин різняться між собою, окрім цього заперечуються свідком ОСОБА_12 ,, суперечать змісту показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що дає підстави вважати їх неправдивими та спрямованими на виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, суд вказав, що під час судового засідання в суді першої інстанції від 07 березня 2023 року обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що якби суд присудив йому умовне покарання то він би визнав свою винуватість у злочинах, у зв`язку з чим версія ОСОБА_7 та його захисника про незнання того, як речі опинились в його сумці та доводи про відсутність у справі доказів - оцінює критично та розцінює їх як обраний ними спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується дослідженими безпосередньо судом доказами, які не викликають сумнівів у їх достовірності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у таємному викраденні майна у потерпілого ОСОБА_9 , вчинене в період воєнного стану та у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, вважає їх правильними, такими, що відповідають фактичним обставинам цієї справи і ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку.

Вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового засідання не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , як і на правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст.185 та ч.2 ст.263 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 про те, що обвинувачення та висновки суду не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими і такими, що спростовуються оголошеними та дослідженими судом першої інстанції вищевказаними письмовими доказами, а також детальними, і як суд вважає правдивими показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в суді першої інстанції пояснив, що приблизно в жовтні 2022 року приїхали проживати до с. Бокове. Разом з обвинуваченим, а також іншими людьми проживали в одному будинку. Пізніше дізнався, що один із чоловіків, який з ними проживає хворіє на туберкульоз. Його такий факт обурив та з цього приводу повідомив до сільської ради. У свою чергу обвинувачений разом з іншими чоловіками повідомили, що наступного дня будуть шукати собі для проживання інше житло. Зранку наступного дня спав. Коли проснувся то обвинуваченого, а також інших чоловіків, які з ним були, вже не було. Його особистий телефон знаходився за шторою на підвіконні та заряджався. У своєму володінні має два мобільних телефони. Вирішив зарядити інший належний йому телефон червоного кольору та виявив, що його немає, а також немає належного йому ножа. Одразу пішов до господарки та попросив повідомити сільську раду про крадіжку. Далі зателефонував до поліції. Пізніше написав заяву про кримінальне правопорушення. Його рожевий телефон та ніж в момент крадіжки лежали на вікні на кухні де він особисто постійно спить, а саме лежали на підвіконні. На цьому підвіконні лежали також його документи. Речей будь-кого іншого, окрім його на підвіконні не було. У ОСОБА_7 та інших були свої кімнати. Стверджує, що в його кімнаті чужих речей не було. Будь-хто з інших людей на його підвіконні телефони не заряджав. Ніж був поміщений до чорного чохла, з обох сторін мав якійсь малюнки. Ніж йому за постійним місцем проживання подарував військовий. Коли було вчинено крадіжку то з цього приводу повідомив дружині свідка ОСОБА_12 .

Неоспорюваний факт виявлення та вилучення 12.10.2022 року у обвинуваченого ОСОБА_7 мобільного телефону «Nokia», моделі TA-1203 та мисливського ножа, з об`єктивністю свідчить про те, що саме ОСОБА_7 вчинив крадіжку чужого майна та носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Як правильно зазначив суд у мотивувальній частині вироку, дії обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджують його винуватість у кримінальних правопорушеннях, а невизнання ним винуватості здійснюється через страх отримати суворе покарання.

При встановлених судом першої інстанції обставинах цієї справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що дії ОСОБА_7 обґрунтовано отримали юридичну кваліфікацію за ч.4 ст.185 та ч.2 ст.263 КК України, як крадіжка вчинена в умовах воєнного стану та носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Досліджуючи мотив злочинних дій, колегія суддів зазначає, що характер, спосіб заволодіння та подальші дії ОСОБА_7 , у своїй сукупності з очевидністю вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, діяв умисно та цілеспрямовано, таємно заволодів майном потерпілого ОСОБА_9 спричинивши останньому матеріальну шкоду на суму 479 грн. 20 коп.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг захисника-адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки та носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу є неправильними і такими, що не відповідають фактичним обставинами цієї справи, оскільки не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, констатуються формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання зазначив про те, що відповідно до вимог ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів, особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих злочинів, не одружений, ніде не працює, не має на утриманні неповнолітніх дітей, постійного місця проживання, схильний до крадіжок, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Підстав для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд не знайшов і дійшов до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства.

Однак, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Так, ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих, різного ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, остання судимість ОСОБА_7 за крадіжку, за вироком Артемівського міського суду Донецької області від 14 березня 2019 року.

16 грудня 2020 року ОСОБА_7 будучи звільненим від подальшого відбування покарання, умовно-дострокового, не відбувши 11 місяців та 11 днів, тобто після звільнення з місць позбавлення волі, в жовтня 2022 року знов вчинив крадіжку майна з будинку потерпілого ОСОБА_9 в якому він проживав.

З урахуванням характеру, ступеню тяжкості та суспільної небезпечності, вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а також його особи, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_7 , як особа представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах реальної ізоляції від суспільства.

Разом з цим, колегія суддів відмічає, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи.

ОСОБА_7 1965 року народження, хоча свою вину не визнав, однак фактично в результаті протиправних дій останнього не настало тяжких негативних наслідків, потерпілий ОСОБА_9 не має до обвинуваченого ніяких матеріальних або моральних претензій.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За крадіжку мобільного телефону та носіння холодної зброї, навіть при кримінологічній характеристиці ОСОБА_7 , який з його слів провів 30 років за гратами, призначене обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, на думку колегії суддів явно надто суворе та несправедливе, не відповідає меті та загальним принципам призначення покарань.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає можливим та необхідним, на підставі ст. 404 КПК України вийти за межі апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Як встановлено за результати апеляційного розгляду, в основному позиція обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника зводиться до незгоди з терміном призначеного покарання, при цьому підстав для скасування вироку та призначення нового судового розгляду ( ст. 415 КПК ) колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 414, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

На підставі ст.404 КПК України вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2023 року в кримінальному провадженні № 0000294 від 12.10.2022 року стосовно ОСОБА_7 за ч.4 ст.185, ч.2 ст.263 КК України - змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 вважати засудженим за:

-ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

-ч.2 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В решті вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2023 року в кримінальному провадженні № 0000294 від 12.10.2022 року стосовно ОСОБА_7 за ч.4 ст.185, ч.2 ст.263 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, у той же строк з дня її вручення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4