Справа № 711/4924/22
Номер провадження 1-кп/711/198/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2023 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001256 від 01.07.2022, у відношенні:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Черкаси, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зі слів має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не є особою з інвалідністю, учасником АТО, бойових дій, депутатом не являється, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

11.02.2022, близько 16.00 години, перебуваючи на території між будинками АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи прямий умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, умисно наніс останньому не менше п`яти ударів правою ногою в обличчя, коли потерпілий перебував лежачи на животі, тим самим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді травми нижньої щелепи з переломом правого суглобового відростку, які відповідно до висновку експерта № 02-01/574 від 01.09.2022 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я та не мали ознак небезпеки для життя в момент заподіяння.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, визнав частково. А саме, визнає факт нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, проте не визнав кількість нанесених ударів та механізм їх нанесення. По суті справи надав пояснення, що потерпілого до моменту події він не знав, бачив його пару разів у дворі, спільних знайомих вони не мають. Того дня він перебував в тверезому стані, а його товариш ОСОБА_9 був в стані алкогольного сп`яніння. Так 11.02.2022, близько 16-17 годин вони виходили з товаришем через арку, оскільки хотіли стрельнути цигарки. У нього було цуценя, а ОСОБА_9 був напідпитку. В той час, як вони були близько 50 метрів від потерпілого, ОСОБА_10 закортіло гучно крикнути «пєтушара», яке ні до кого не відносилося, що він і зробив. Після цього потерпілий, кинувши баклажки води, які він ніс, підбіг до них та почав кричати їм: «Ви, що щось попутали? Ви не пацани! Та хто ви такі? ОСОБА_11 ?» і почав ображати. Після цього ОСОБА_10 почав махати руками перед потерпілим. Він розуміючи, що ОСОБА_10 нікуди не попадає, через свій стан, поставив цуценя на землю і «попав» разок по потерпілому. Після чого потерпілий побіг через дорогу, ОСОБА_10 побіг за ним та наздогнавши почав тримати його, а він підбіг та з кулака вдарив потерпілого в праву сторону щелепи, потерпілий при цьому упав. А він зверху по потилиці потерпілого ударив ногою. Після чого вони звернулися, він забрав цуценя і пішли в напрямку «Імперії». Після інциденту потерпілий встав і пішов, у нього був лише брудний одяг, тілесних ушкоджень на ньому не бачив. Цивільний позов визнав в частині матеріальної шкоди та витрати на правничу допомогу. Моральної шкоди не визнає оскільки вважає, що потерпілому її не завдано.

При подальшому розгляді справи на уточнюючі питання головуючого обвинувачений змінив свою позицію та заявив, що він вину свою визнає повністю, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує, але позов в частині стягнення моральної шкоди не визнає.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що знайомий з обвинуваченим наглядно, так як останній проживає через під`їзд від нього. По суті справи пояснив, що це була зима, а саме 11.02.2022 року близько 16-17 години він ішов в напрямку дому. В руках він тримав два бутлі води. Саме в той час, як він ішов, почув оклик, який був адресований до нього, як до особистості, та який був в ненормативній лексиці. Оскільки це було впритул, а тому він ніяким чином не міг обійти і уникнути конфлікту між ним та двома особами, одним з яких являється обвинувачений ОСОБА_12 , а інший який був трохи вище обвинуваченого на ім`я ОСОБА_10 . В той час, як він стояв перед вказаними особами з бутлями, то він відчув агресію в його сторону та проти нього почалися протиправні дії. Подія відбувалася неподалік будинку в якому він проживає, а саме в м.Черкаси по вул.Митницька. Через що розпочався конфлікт, йому не було зрозуміло, оскільки обвинуваченого та іншого чоловіка він не знав. Точніше може сказати, що обвинуваченого він знає наглядно, оскільки ОСОБА_8 проживає в його будинку, через під`їзд, проте особисто вони не знайомі. Коли розпочався інцидент, він поставив два бутлі на землю. Спочатку була 2-3 хвилини розмова, в ході якої він намагався встановити причину конфлікту. В подальшому відносно нього була проявлена агресія, в ході якої його намагалися ударити по обличчю, кудись попасти і таке подібне. Спочатку бив вищий хлопець на ім`я ОСОБА_10 і попадав, потім ОСОБА_8 , який спочатку тримав в руках собаку, після чого поставив її і також підключився до ОСОБА_10 . Все це продовжувалося секунд 30. Він не бив у відповідь, а просто намагався ухилитися від ударів. Вони перейшли на іншу частину дороги, а саме через дорогу. Наголошує на тому, що це був пік дня а саме 16 година, а тому багато людей бачило цей конфлікт, проте люди не втручалися. В цей час ОСОБА_10 опинився позаду нього і схопив його та утримував, при цьому він казав обвинуваченому ОСОБА_8 , щоб він бив його в обличчя. В подальшому ОСОБА_10 , який в цей час перебував позаду нього, звалив його на землю, та в той час, як він був в положення лежачі на землі, а голова була повернута в бік, то він чітко бачив, як обвинувачений особисто наніс йому близько п`яти ударів правою ногою в область голови, щелепи та обличчя. Все відбувалося швидко, після чого вони зникли в напрямку кафе «Імперія». Секунд 30 він пролежав на землі, після чого до нього підійшли дві особи, які допомогли йому встати та надали йому допомогу. Наголошує на тому, що причина конфлікту йому не відома, особистого контакту у них не було. Безпосередньо після події він звернувся до травмпункту, оскільки у нього боліла щелепа та він не міг їсти. Після огляду було встановлено, що в нього перелом щелепи, а саме правого суглобового відростку та йому необхідно пройти курс лікування. Йому одягли шину, він місяць пролежав з нею на лікуванні та самостійно не міг жувати, що викликало значний дисбаланс та незручності. Моральну шкоду він оцінює саме 140000 грн., оскільки не розуміючи причину в центрі міста відбувся даний інцидент в якому він став жертвою, в подальшому через проблему з щелепою він не міг вести звичайний спосіб життя, став подвійним тягарем для матері, оскільки мати повинна була його утримувати, організовувати його життя та життєдіяльність та сплачувати за лікування. Всі ці фактори досить сильно тиснули на нього морально.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що до події не був знайомий ні з обвинуваченим ні потерпілим. Обвинуваченого знає, по тим подіям, які відбувалися 11.02.2022 року. Того дня, близько 15-16 години він разом зі своїм другом ОСОБА_14 проходили по вул.Митницька. Переходили через перехрестя з вул.Благовісна. І в той час, як вони проходили магазин, то почули слово «Пєтушара». На це вони звернули увагу та побачили, що неподалік біля арки стоять два чоловіки 22-23 років, які були одягнуті в усе чорне, один на зріст десь 190 см, інший 175 см. Обвинувачений це особа, яка була нижча за зростом, тримав на руках собаку. В той момент вони перегородили дорогу потерпілому, а він з товаришем стояли спостерігали. Розмова між потерпілим та двома чоловіками тривала близько 3 хвилин, після чого чоловік, той що вищій, напав на потерпілого, почав замахуватися руками, в той же час обвинувачений опустив собаку та підключився до товариша. Потерпілий ухилявся від ударів та відходив, даючи зрозуміти всім своїм виглядом, що він не планує битися. Обвинувачений і його товариш, хапалися за одяг, рвали його. Таким чином вони всі перейшли через дорогу на приватний сектор навпроти будинку 259. ОСОБА_15 в цей час високий, схопив потерпілого ззаду та заламав, для того, щоб обвинувачений міг бити його в обличчя. Потерпілий намагався вирватися. В цей час інша особа стильно ударила потерпілого в спину від чого він упав обличчям на землю, після чого вони разом почали забивати його ногами лежачого на землі. Високий був ззаду і бив по нижній частині тіла, а саме по ногам, ниркам і т.п. А обвинувачений бив по голові, обличчю і шиї. Обвинувачений бив ногами в голову. Всього було не менше п`яти ударів. Після того, як вони побили лежачого на землі чоловіка, вони розвернулися і пішли в сторону кафе «Імперія». В той час, як вони проходили повз них, при цьому вищий чоловік звернувся до обвинуваченого сказавши « ОСОБА_16 ти молодець, добре йому врізав», там була присутня нецензурна лексика. Після чого він з ОСОБА_14 підбігли до потерпілого та надали йому першу допомогу. Після всього у потерпілого була розірвана куртка, порвана кофта в районі горла, розбита губа, з рота ішла кров. На одежі були відбитки від взуття та була відірвана підошва.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що ні з обвинуваченим ні з потерпілим не був знайомий раніше. По суті справи надав пояснення, що 11.02.2022 року близько 15-16 години він разом зі своїм товаришем ОСОБА_18 проходили по вул.Митницька. В той час, як вони проходили перехрестя з вул.Благовісна та рухалися в напрямку магазину «Малінка», то почули гучний крик «Пєтушара». Вони звісно звернули увагу на осіб, які кричали, ними виявилися два чоловіка, які були одягнуті в чорне. Один з них був обвинувачений, з ним був чоловік трохи вищій за нього. Вказані особи зупинили хлопця та не давали змоги йому пройти. Цім хлопцем був потерпілий, і він в руках тримав два бутля води. Він був одягнутий в зелене пальто і мав злегка пофарбовані волосся. Обвинувачений був одягнутий в чорні речі, на голові у нього була чорна кепка, а на руках він тримав чорну собаку. Інша особа, яка була з обвинуваченим також була одягнута в темний одяг, на голові була в`язана шапка і він мав біле полотенце на руці. Він з ОСОБА_19 зупинилися та стали споглядати, що буде відбуватися далі. Високий чоловік накинувся на потерпілого і почав махати на нього руками. Потерпілий почав відходити та захищатися. У відповідь він не махав руками, а просто відходив і намагався ухилися від ударів. В цей час до високого підключився обвинувачений та вони разом намагалися нанести удари потерпілому. Таким чином вони всі перейшли дорогу, та були на газоні біля приватного сектору. В цей час вони побачили, як та особа, що була вище ззаду заламала потерпілого при цьому кричав обвинуваченому, щоб він бив потерпілого по обличчю, що і намагався зробити обвинувачений. Потерпілий намагався уникнути ударів і в цей час особа, яка була з обвинуваченим, ногою нанесла удар потерпілому ззаду, від чого останній упав обличчям до землі вниз. Після чого, обвинувачений з товаришем почали бити його ногами. Більшість ударів прийшлися на голову обличчя, ключицю, шию. Також були і удари по всьому тілу. Вся подія відбувалася декілька хвилин, після чого вони відбігли від потерпілого і в той час, як вони проходили повз нього з ОСОБА_19 то чули, як той що вище, казав обвинуваченому: «Гарно ти його, ОСОБА_20 , ударив!». Після чого вони пішли геть. Вони підбігли до потерпілого допомогли йому піднятися. У нього був розтріпаний одяг, порваний рукав, порвана кофта, розбите обличчя, кров в роті і синяк під оком. Вони допомогли йому встати, перейти дорогу, через декілька метрів. Тоді вони вже познайомилися і обмінялися контактами.

Стороною обвинувачення, на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , суду надані наступні докази, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, а саме:

-витягом з ЄРДР № 0001256 від 01.07.2022 року, згідно якого до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області надійшли матеріали по ухвалі Соснівського районного суду м.Черкаси від 06.06.2022 року у справі № 712/3917/22 за заявою гр. ОСОБА_6 щодо внесення відомостей в ЄРДР та початок досудового слідства по факту заподіяння 11.02.20022 року близько 15 год. невстановленими особами тілесних ушкоджень, які згідно висновку спеціаліста СМЕ № 02-01/90 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості. (ЄО-31320 від 30.06.06.2022) (а.м.к.п. 84);

-заявою ОСОБА_6 про залучення його в до кримінального провадження №0001256 від 01.07.2022 в якості потерпілого по факту нанесення йому тілесних ушкоджень 11.02.2022 року;(а.м.к.п.85);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 27.07.2022 року проведеного за участі потерпілого ОСОБА_6 , в ході якого останній розповів про обставини, які мали місце 11.02.2022 року близько 15 години. Та в подальшому за допомогою статиста ОСОБА_6 відтворив ситуацію та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень двома особами на ім`я ОСОБА_10 та ОСОБА_21 . Зазначив, що ОСОБА_10 ударив його ззаду, від чого він втратив рівновагу та впав на землю, після чого вони розпочали наносити йому удари по голові та тулубу. По голові було нанесено близько 5-6 ударів ногами. Ймовірно удари по щелепі ногою наносив ОСОБА_21 . (а.м.к.п. 86-89);

-додатком до протоколу про проведення слідчого експерименту від 27.07.2022 року, а саме відеозаписом, який досліджено в судовому засіданні; (а.м.к.п. 90-91);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання, від 20.09.2022 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_6 серед чотирьох фото чоловіків, наданих для впізнання, впізнає чоловіка на фото № 2, та вказує, як на особу, яка 11.02.2022 року нанесла йому тілесні ушкодження. Згідно довідки до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 20.09.2022 року на фото № 2 зображений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.м.к.п.92-94);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 18.08.2022 року проведеного за участі свідка ОСОБА_13 , в ході якого останній розповів про обставини, які мали місце 11.02.2022 року близько 15-16години. Та в подальшому за допомогою статиста відтворив ситуацію, яка відбувалася між потерпілим ОСОБА_6 та двома чоловіками, серед яких був обвинувачений ОСОБА_8 . Зокрема вказав, що після нетривалої розмови невідомий чоловік, той що був з обвинуваченим, ударом ногою ззаду у спину ударив потерпілого ОСОБА_6 , від чого він втратив рівновагу та упав обличчям донизу. Після чого вони обоє почали наносити потерпілому удари ногами в голову та по тулубу, били по всьому тілу. Особа під номером два (обвинувачений) безпосередньо наносив удари по в область обличчя та голови потерпілого правою ногою. Таких ударів було не менше п`яти. (а.м.к.п.95-98);

-додатком до протоколу про проведення слідчого експерименту від 18.08.2022 року, а саме відеозаписом, який досліджено в судовому засіданні; (а.м.к.п. 99);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 22.09.2022, в ході якого свідок ОСОБА_13 серед чотирьох фото чоловіків, наданих для впізнання, впізнає чоловіка на фото № 2 та вказує як на особу яка 11.02.2022 року нанесла потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження. Згідно довідки до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками на фото № 2 зображений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.м.к.п. 100-102);

-протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_17 від 19.08.2022, в ході проведення якого останній розповів про обставини, які мали місце 11.02.2022 року близько 15-16години. Та в подальшому за допомогою статиста відтворив ситуацію, яка відбувалася між потерпілим ОСОБА_6 та двома чоловіками, серед яких був обвинувачений ОСОБА_8 . Зокрема вказав, що після нетривалої розмови невідомий чоловік, той що був з обвинуваченим, ударом ногою ззаду у спину ударив потерпілого ОСОБА_6 , від чого він втратив рівновагу та упав обличчям донизу. Після чого вони обоє почали наносити потерпілому удари ногами в голову та по тулубу, били по всьому тілу. Особа під номером два (обвинувачений) безпосередньо наносив удари по в область обличчя та голови потерпілого правою ногою. Таких ударів було не менше п`яти. (а.м.к.п.103-106);

-додатком до протоколу про проведення слідчого експерименту від 19.08.2022 року, а саме відеозаписом, який досліджено в судовому засіданні; (а.м.к.п. 107);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 22.09.2022, в ході якого свідок ОСОБА_17 серед чотирьох фото чоловіків, наданих для впізнання, впізнає чоловіка на фото № 2, та вказує як на особу яка 11.02.2022 року нанесла потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження. Згідно довідки до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками на фото № 2 зображений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.м.к.п.110);

-висновком експерта № 02-01/574 від 01.09.2022, згідно якого у ОСОБА_6 , мало місце ушкодження: травма нижньої щелепи з переломом правого суглобового відростку. Вказане ушкодження виникло від дії тупого (тупих) предмету (предметів), по давності виникнення може відповідати часу, вказаному в постанові про призначення експертизи та відноситься до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я та не мали ознак небезпеки для життя в момент заподіяння. Виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження, не могли виникнути внаслідок падіння з висоти власного зросту, з положення стоячи, з наступним ударом об площину або травмуючий об`єкт. Виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження, могли виникнути за обставин, вказаних в протоколах проведення слідчих експериментів від 27.07.2022 р. за його участю, від 19.08.2022р. за участю ОСОБА_17 та від 18.08.2022 р. участю ОСОБА_13 (а.м.к.п.112-113);

Всі вищеперелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданими сторонами кримінального провадження.

Разом з тим, державним обвинуваченням в якості доказу наданий витяг з ЄРДР про внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення не може бути доказом вини особи у вчиненні злочину.

Так, реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у Положенні про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 статті 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 761/28347/15-к (провадження № 51-500 км 18).

Часткове визнання своєї вину обвинувачений на початку судового засідання та визнання вину в подальшому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд розцінює як вибрану обвинуваченим позицію свого захисту від пред`явленого обвинувачення і спробу уникнути передбаченої законом відповідальності за вчинене.

Версія обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що конфлікт розпочав потерпілий ОСОБА_6 - спростовується послідовними свідченнями, які надав в судовому засіданні потерпілий, який наполягав на тому, що саме обвинувачений спочатку словесно образив його, після чого навмисно заподіяв йому тілесні ушкодження по вул.Митницька в м.Черкаси, неподалік дому де він проживає, нанісши близько п`яти ударів в область щелепи, обличчя та голови, свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , які бачили, як обвинувачений наносив потерпілому удари ногами по голові та обличчю, який був в положенні лежачи на землі обличчям донизу, після чого з місця події зник, а вони допомогли потерпілому підвестися, що розцінюється судом, як прямі докази винуватості обвинуваченого.

Вказані свідчення узгоджуються із висновками судово-медичного експерта № 02-01/574 від 01.09.2022 ( т.1 а.м.к.п.112-113), та змістом протоколів проведення слідчого експерименту за участю потерпілого від 27.07.2022 (а.м.к.п.86-88) та свідків від 22.09.2022 (а.м.к.п. 95-98; та 103-106).

Показами потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , допитаних безпосередньо під час судового провадження, сумнівів у правдивості яких суд не має, оскільки вони послідовні, логічні та узгоджуються між собою та з іншими письмовими доказами кримінального провадження, дослідженими судом.

Підстав сумніватися у показах потерпілого та свідків або не довіряти їм суд не вбачає, оскільки вони є такими, що повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів. Разом з тим, наявність у потерпілого тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я та не мали ознак небезпеки для життя в момент заподіяння, підтверджується висновками судово-медичної експертизи № 02-01/574 від 01.09.2022, яка надана компетентним спеціалістом, та яка узгоджуюється з іншими об`єктивними доказами по кримінальному провадженню, дослідженим в судовому засіданні, які суд визнає належними, допустимими та достовірними доказами, а їх сукупність - такою, що з достатністю доводить винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Судом в межах повноважень, визначених ч. 3 ст. 26 КПК України, були створені всі необхідні умови та вжиті всі можливі заходи для реалізації стороною захисту її процесуальних прав, в тому числі права обстоювати свою правову позицію та надавати докази на її обґрунтування, а також для повного та об`єктивного з`ясування обставин на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У судовому засіданні обвинуваченим не надано суду жодного доказу у частині його заперечень щодо вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення.

Будь яких істотних порушень КПК України під час досудового слідства, які б вплинули на кваліфікацію дій обвинуваченого та поставили б під сумнів зібрані по справі докази, судом не встановлено.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, в їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, а саме - заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя та не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні, а його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правпорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, яке відповідно ст.12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, даний про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, суду не надано, офіційно не працевлаштований, зі слів має на утриманні двох неповнолітніх дітей, але підтверджуючих документів суду не надано, не є особою з інвалідністю, на консультативному та диспансерному нагляді у лікаря нарколога не перебуває, амбулаторну психіатричну допомогу у лікаря психіатра м. Черкаси не одержує, збиткі, завдані потерпілому не відшкодував, вину визнав під тягарем досліджений в судовому засідані доказів, не розкаявся та не осудив свою поведінку.

Так як, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчинених кримінальних правопорушень, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений неодноразово змінював свою позицію, тому суд не вбачає у визнані обвинуваченим своєї вини щирого розкаяння, жалю з приводу вчиненого, критичної оцінки своїх дій та готовність нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа не розуміє тяжкість наслідків від своїх дій, не бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Тому обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст.ст. 66-67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує:

- загальні засади призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості;

- вимоги ч.2 ст.61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер;

- поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду не мав належної процесуальну поведінку, так як до нього неоднарозово застосовувався привід та два рази обвинувачений був оголошений у розшук, у вчиненому не розкаявся, хоча й визнав свою вину, не дав критичну оцінку своїм злочинним діям, не виказав готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою провину, не зробивши належні висновки, в судовому засіданні не вибачився перед потерпілим, вважаючи свої дії по відношеню до потерпілого малозначними;

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів; - відомості про особу обвинуваченого.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшує та обияжують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому злочину, який не усвідомив свою провину, не зробивши належних висновків, та не дав критичну оцінку своїм злочинним діям, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.50 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для застосування ст.75, ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Призначення ОСОБА_8 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Запобіжний захід обвинуваченому слід змінити з домашнього арешту на тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду, оскільки ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення та ухилитися від відбування покарання, призначеного за вироком суду.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому слід обчислювати з дня набуття вироком законної сили, оскільки згідно з ч. 1 ст. 17 КПК України, особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком, тобто покарання може бути призначене лише з моменту ухвалення судом обвинувального вироку та набрання ним законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_22 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 31 березня 2023 року по день набрання вироком законної сили.

Вирішуючи питання про заявлений потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 750 гривень, моральної шкоди в розмірі 140000 гривень та витрат на правничу допомогу в розмірі 30000 гривень, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України суд виходить з наступного.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками визнаються: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч 1 ст. 82 ЦПК України обставини, що визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як визначено ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

В судовому засіданні встановлено, що наслідок неправомірних дій обвинуваченого- цивільного відповідача ОСОБА_8 потерпілий ОСОБА_6 , який є цивільним позивачем, отримав тілесні ушкодження. Вказаний факт безпосередньо підтвердили, як потерпілий та свідки, та і сам обвинувачений ОСОБА_8 під час судового розгляду, визнаючи всі фактичні обставини зазначені в обвинувальному акті, тим самим підтвердивши факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Крім того, суд приймає до уваги те, що в частині матеріальної шкоди обвинувачений позов визнав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення цивільного позову, та стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 750 грн.

Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, про що було роз`яснено в п.3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Слід звернути увагу, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Потерпілий ОСОБА_6 внаслідок отриманої тілесних ушкоджень, без сумніву зазнав сильного фізичного болю та через нанесені йому травми проходив лікування, що зумовило надалі потребу у реабілітації. Отримані позивачем ушкодження позначились на стані його здоров`я та укладі життя. Всі наведені обставини потягнули душевні страждання, переживання та негативні емоції і безумовно призвели до порушення ритму життя позивача.

Вирішуючи доведеність позовних вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого на загальну суму 140000 грн., суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як випливає з роз`яснень положень п.9 постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року /з наступними змінами/, зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність і тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

З урахуванням викладеного, враховуючи тяжкість завданої травми потерпілому ОСОБА_6 , а також наведені обставини та наявні докази на підтвердження заподіяної моральної шкоди, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням поведінки обвинуваченого, суд приходить до висновку про часткове задоволення цивільного позову в частині відшкодування потерпілому моральної шкоди, завданої злочином, а саме в розмірі 30000 гривень.

Щодо вирішення питання про відшкодування потерпілому витрат на професійну правову допомогу, то суд приходить до наступних висновків.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Так, згідно ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу. До вказаних витрат, згідно ч. 2 ст. 120 КПК України, належать витрати на правову допомогу, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором та їх несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України - у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Судом встановлено, що відповідно до договору № 26 від 20.05.2022 потерпілий уклав угоду з адвокатом ОСОБА_7 , що діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №000561 від 05.03.2014 про надання правової допомоги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного вище Закону).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Крім того, суд приймає до уваги те, що в частині витрат на правову допомогу обвинувачений позов визнав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення цивільного позову, та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 30 000 грн. витрат пов`язаних з правничою допомогою.

Речові докази, процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу - змінити з домашнього арешту на тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_8 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 22 вересня 2023 року по день набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 30000 ( тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 , процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн.

В іншій частині позову відмовити.

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси.

Вирок набирає законної сили після спливу строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1