Єдиний унікальний номер 205/7463/23
1-кп/205/940/23
У Х В А Л А

про продовження запобіжного зходу

27 листопада 2023 року місто Дніпро

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши в судовому зсіданні клопотання про продовження строку тримання під ватрою відносно:

ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.4, 185 ч.4 КК України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч.4 ст.185 КК України та ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні прокурором Західної окружної прокуратури ОСОБА_5 було заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 оскільки ризики передбачені ст.. 177 ч.1 КПК України не зменшилися, а інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим своїх зобов`язань, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів за якими законом передбачено покарання до 10 років позбавлення волі. Неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисних злочинів. Також обвинувачений не працює, не має сталих соціальних зв`язків, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду.

Прокурор ОСОБА_4 підтримала клопотання прокурора ОСОБА_5 та просила його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 вирішення зазначеного питання покладає на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 в судовому зсіданні заперечувала проти задоволення клопотання, оскільки на її думку стороною обвинувачення не було доведено існування ризиків передбачених ст.. 177 КПК України. Також пояснила, що ОСОБА_3 має сталі соціальні зв`язки оскільки має дружину та дитину, має постійне місце проживання. Стороною обвинувачення не доведено спроб ОСОБА_3 здійснювати тиск на свідків, а тому зазначений ризик взагалі відсутній. Просить суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою , а у разі якщо суд прийде до переконання щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, просить зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки на її думку мінімальний розмір застави визначений законодавцем для тяжких злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_3 зможе в повній мірі забезпечити його право слухняну поведінку.

Обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що йому нічого висловити з приводу заявленого клопотання.

Суд, заслухавши думки учасників судового засідання, приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 червня 2023 року, відносно ОСОБА_3 , було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 107 360,0 гривень. В подальшому строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою було продовжено, в останнє до 10 грудня 2023 року.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд, за наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня його застосування.

Враховуючи неможливість до спливу строку обраного раніше (продовженого) обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчити судовий розгляд кримінального провадження та прийняти остаточне рішення суд, керуючись зазначеними нормами процесуального права, зобов`язаний розглянути та вирішити питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства». У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі існує значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини визначені в зазначеній статті.

Кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, метою якого відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом. Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання продовження строку подальшого тримання особи під вартою, суд має встановити продовження існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні ряду кримінальних правопорушень, віднесених до тяжких злочинів (ст.12 КК України), за які передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, отже суд виходить з того, що без застосування до нього запобіжного заходу в виді тримання під вартою існує висока вірогідність переховування від суду, враховуючи тяжкість можливого покарання у разі доведення його вини в інкримінованих злочинах. На думку суду, обвинувачений цілком усвідомлює суворість можливого покарання у разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, що слід визнати вагомим чинником існування ризиків порушення ним процесуальної поведінки під час судового розгляду провадження.

Також суд враховує, що ОСОБА_3 будучи звільненим з місць позбавлення волі 8 березня 2023 року по відбуттю строку покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 квітня 2020 року, знов обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень проти власності, що свідчить про небажання останнього встати на шлях виправлення.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про існування соціальних важелів впливу на обвинуваченого у зв`язку з наявністю в нього дружини та дитини, на думку суду не свідчить про дієвість зазначених важелів, оскільки такі обставини існували і під час інкримінованих ОСОБА_3 подій, при цьому не стали достатнім чинником стримуючим його поведінку.

Розглядаючи питання про зменшення розміру застави до обвинуваченого ОСОБА_3 визначеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 червня 2023 року в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 107360,00 гривень, суд приходить до наступного.

Заявляючи клопотання про зменшення розміру застави, обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_7 посилаються на ті обставини що розмір застави визначений слідчим суддею є не помірним для обвинуваченого та його родини, оскільки сам обвинувачений та його дружина не працюють.

Однак суд розглядаючи зазначене питання враховує, що ОСОБА_3 будучи особою неодноразово судимою за вчинення корисних злочинів знов обвинувачується у вченні низки корисних злочинів за короткий період після звільнення. На теперішній час органами досудового розслідування розслідується ще одне кримінальне правопорушення передбачене ст. 289 ч.2 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 у зв`язку з чим суд вважає, що зменшення суми застави до мінімального розміру не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таким чином ймовірність настання негативних наслідків, ризиків які в поведінці обвинуваченого продовжують існувати, вони не зменшились у зв`язку з чим більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою, із визначенням застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на думку суду є не достатніми для запобігання вказаним ризикам, та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартого та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом, крім випадків передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму.

За таких обставин суд вважає за необхідне визначити розмір застави, що дорівнює 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки на думку суду, саме цей розмір здатний забезпечити виконання ОСОБА_3 покладених на нього обов`язків і не є завідомо непомірним для нього.

Враховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, оскільки прокурор довів наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшились та у сукупності з іншими встановленими обставинами виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за можливе продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням строку у межах шести десяти днів, а розмір застави в сумі 107360,00 гривень залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 331, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч.4 ст.185 КК України та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 185 ч.4, ст.186 ч.4 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Дніпропетровська установа виконання покарань № 4» УДПтСУ в Дніпропетровській області строком на шістдесят діб тоб то до 25 січня 2024 року .

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, визначити ОСОБА_3 суму застави у розмірі 107 360,00 гривень що дорівнює сорока прожитковим мінімумам для працездатних осіб.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу протягом її дії.

В разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки:

1) прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

4) не спілкуватися з потерпілим та свідками за даним кримінальним провадженням;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяця з дня внесення застави.

У задоволенні клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 про зменшення розміру застави відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1