№ 336/8884/23
н/п 1-кп/336/980/2023
ВИРОК

іменем України

10 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 00004721 від 22.07.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, який має середню освіту, військовослужбовця за мобілізацією, який проходить службу на посаді стрільця-помічника гранатометника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) від 14.07.2023 № 195 солдата військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця- помічника гранатометника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України.

B подальшому, відповідними Указами Президента України правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню. військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою. обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України с конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_4 згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності. Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник с безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, ще за своїми військовими званнями начальниками є підполковники військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу. для В свою чергу, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин. 21 липня 2023 року командиром 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_7 було видано бойовий наказ № 181 щодо здійснення наступальних дій та оволодіння рубежем у лісосмузі поблизу населеного пункту Роботине Токмацької міської громади Пологівського району Запорізької області та забезпечення продовження наступальних дій.

В цей же день, 21 липня 2023 року, приблизно о 16 годині, заступник начальника штабу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_8 , знаходячись в місці тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 , розташованому на території АДРЕСА_2 , у присутності офіцера відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_9 та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, під час шикування особового складу зведеної штурмової групи військової частини, на виконання бойового наказу командира механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_10 від 21.07.2023 № 181, надав зведеній штурмовій групі військової частини, до складу якої входив солдат ОСОБА_4 , бойовий наказ щодо здійснення наступальних дій та оволодіння рубежем у лісосмузі поблизу населеного пункту Роботине Токмацької АДРЕСА_3 та забезпечення продовження наступальних дій.

Після цього солдат ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, відкрито відмовитися виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел солдат ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9. 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкрито, у присутності заступника начальника штабу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_8 , офіцера відділення морально- психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_9 , які відповідно до вимог ст.ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальниками за службовим становищем та військовим званням та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, відкрито відмовився виконувати бойовий наказ командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 щодо здійснення наступальних дій та оволодіння рубежем у лісосмузі поблизу населеного пункту Роботине Токмацької міської громади Пологівського району Запорізької області та забезпечення продовження наступальних дій, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинувачені визнав. Пояснив, що був мобілізований, біля двох місяців мав навчання, де проходили тактичну, медичну підготовку тощо. Після цього був направлений в район бойових дій, де відкрито відмовився виконувати наказ начальника, що було зафіксовано відеозаписом. ОСОБА_4 щиро кається у скоєному, зазначаючи, якщо б на сьогоднішній день отримав такий наказ, неодмінно його виконав.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом ухвалено обмежитись допитом обвинуваченого, та дослідженням доказів які характеризують особу обвинуваченого.

За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України суд визнає за обставину, що суттєво пом`якшує покарання обвинуваченому, його бажання брати подальшу участь у відсічі збройної агресії російської федерації, навіть у дисциплінарному батальйоні.

Обставин, які б обтяжували покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Керуючись наведеним при призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, яке закон відносить до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не був судимим, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність даних щодо негативної поведінки за місцем постійного проживання та за місцем проходження військової служби, враховуючи наявність вищеприведених обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також думку прокурора, який вважав за можливе застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання та на підставі ст. 62 КК України заміни покарання у виді позбавлення волі на тримання засудженого в дисциплінарному батальйоні, із чим погоджувалася сторона захисту, суд доходить висновку про достатність покарання у виді позбавлення волі із призначенням його нижче меншої межі, визначеної ч. 4 ст. 402 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 62 КК України заміні покарання у виді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Обвинувачений тримається під вартою з 24 липня 2023 року на підставі ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2023, а тому, враховуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу та призначення за цим вироком покарання, що належить відбувати реально, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого до набрання вироку законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 62 КК України замінити призначене ОСОБА_4 позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 24 липня 2023 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ОСОБА_4 , до набрання вироком суду законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1