Єдиний унікальний номер 205/1631/21
У Х В А Л А

Іменем України

9 січня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження № 0002195 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, маючого вищу освіту, неодруженого, неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимості не має

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за участю сторін учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002195 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відповідно до якого останній обвинувачується у тому, що приблизно о 05 годині 00 хвилин 31.12.2020 ОСОБА_3 перебував в середині нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього на ґрунті особистих неприязних відносин виник конфлікт з раніше знайомим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході зазначеного конфлікту у ОСОБА_3 раптово виник кримінальний протиправний умисел направлений на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. В той же час та в тому ж місці, реалізуючи свій раптово виниклий кримінальний протиправний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_3 дістав та привів у бойову готовність гладкоствольну вогнепальну зброю самозахисту - пристрій (самозарядний пістолет) «Форт-12РМ» № НОМЕР_1 калібру 9 мм P.A., споряджений магазином з 8 пістолетними патронами травматичної (несмертельної дії) калібру 9 мм P.A., який зберігав та носив при собі на підставі дозволу № НОМЕР_2 , визначивши його знаряддям вчинення, направив в сторону ОСОБА_7 та здійснив не менше трьох пострілів у тіло останнього, тим самим спричинивши ОСОБА_7 , тілесні ушкодження у вигляді вогнепального непроникаючого поранення правої поперекової області, яке розпочинається раною в поперековій області праворуч, переходить у раньовий канал з ушкодженням по ходу якого шкіри, підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах та вогнепального непроникаючого поранення правого кульшового суглобу, яке розпочинається раною в проекції правого кульшового суглобу, переходить у раньовий канал з ушкодженням по ходу якого шкіри, підшкірно-жирової клітковини та сліпо закінчується в м`яких тканинах. Виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). Вчинивши вищевказані дії ОСОБА_3 покинув нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у легких тілесних ушкодженнях, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_7 , кваліфіковані стороною обвинувачення за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні та підтвердив обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, зазначивши, що йому відомі і зрозумілі правові підстави та наслідки звільнення від кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК України.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, зазначивши, що дійсно, з моменту вчинення останній кримінального правопорушення минуло вже більше трьох років, підстав для переривання або зупинення строків давності не встановлено.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_8 в судовому засідання зазначив, що він заперечує проти звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, проте у зв`язку із імперативністю правових норм, передбачених ст. 49 КК України і обов`язку суду прийняти відповідне процесуальне рішення, відніс вирішення питання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_7 підтримав позицію свого представника.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, доходить висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто кримінального проступку за який передбачено максимальне покарання у вигляді обмеження волі на строк до двох років.

З дня вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_3 за обставин, викладених у обвинувальному акті минуло більше трьох років. Проти звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України обвинувачений не заперечує.

Обставин, які обумовлюють зупинення перебігу строків давності у кримінальному провадженні судом не встановлено.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно нього - підлягає закриттю.

Потерпілим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні поданий цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Разом з цим, згідно вимог ч. 1 ст. 129 КК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Таким чином, відповідно до норм КПК України, прийняття судом рішення по суті цивільного позову у кримінальному провадженні передбачено лише при ухваленні обвинувального вироку або ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що у при постановленні судом ухвали про закриття кримінального провадження цивільний позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 2, 110, 284, 369, 371, 372 КПК України, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити.

ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - залишити без розгляду, роз`яснивши позивачу право звернутися з позовом в порядку цивільного судочинства.

Кримінальне провадження № 0002195 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - закрити.

Учасники судового провадження мають право отримати копію ухвали в суді.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду, протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1