Номер провадження: 11-кп/813/2421/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 16.10.2023 якою в межах к/п №0001153 від 15.10.2022 відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мукачево, Закарпатської обл., громадянина України, із середньою освітою, не працевлаштованого, без постійного місця проживання на території м. Одеси, раніше судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України продовжено строк дії запобіжного захід у виді тримання під вартою до 15.12.2023 без визначення застави

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Флорешти, респ. Молдова, громадянина респ. Молдова, із середньою освітою, не працюючого, без постійного місця проживання на території м. Одеси, раніше судимого:

- 28.09.2022 Приморським райсудом м. Одеси за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України продовжено строк дії запобіжного захід у виді тримання під вартою до 15.12.2023 без визначення застави

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Іллінці, Іллінецького р-ну, Вінницької обл., громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання на території м. Одеси, раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України продовжено строк дії запобіжного захід у виді тримання під вартою до 15.12.2023 без визначення застави

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Великокомарівки, Великомихайлівського р-ну, Одеської обл., громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , без постійного місця проживання на території м. Одеси, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України продовжено строк дії запобіжного захід у виді тримання під вартою до 15.12.2023 без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 16.10.2023,було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 15.12.2023, без визначення застави із утриманням в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Окрім того, оскаржуваною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотань захиснику обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 - адвокату ОСОБА_10 , захиснику обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_11 , та обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про зміну запобіжних заходів.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції врахував тяжкість інкримінованого злочину, та констатував наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , звернулися до апеляційного суду з апеляційними скаргами, які є аналогічними за змістом та формою, в яких вказують на те, що ризики не доведені, справа сфабрикована, свідки злочину відсутні, окрім того, потерпілий більше року перебуває у розшуку.

За таких обставин, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , просять скасувати ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 16.10.2023 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно них запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_12 направив на адресу апеляційного суду заяву, в якій просив розглядати апеляційні скарги за його відсутності. Інші учасники судового розгляду до суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, обвинувачені в апеляційних скаргах не порушували питання про їх участь у судовому засіданні, у зв`язку з чим апеляційний суд, керуючись ст. 422-1 КПК України вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за відсутності учасників судового розгляду.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси перебуває кримінальне провадження к/п №0001153 від 15.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Таким чином, надаючи оцінку доводам обвинувачених відносно сфабрикованості справи, колегія суддів наголошує, що апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого їм обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Водночас, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, зокрема, у вигляді позбавлення на строк до 10 років, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинувачених від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд враховує також ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_6 , ОСОБА_8 не мають постійного місця проживання, що не спростовується також доводами їхніх апеляційних скарг, що свідчить про існування ризику переховування від суду.

Окрім того, з матеріалів, які надані апеляційному суду вбачається, що ОСОБА_9 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, не має постійного місця проживання, що свідчить про існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_7 також притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти власності.

На підставі аналізу наявних матеріалів, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити доводи обвинувачених відносно того, що потерпілий перебуває у розшуку, водночас зауважує, що судом були констатовані ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КК України, а саме ризик переховування від суду та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Прокурором у клопотання також не заявлявся ризик незаконного впливу на потерпілого.

Посилання обвинувачених на відсутність свідків у вказаному провадженні не впливає на доведеність ризиків, які обумовлюють необхідність застосування та продовження строку запобіжного заходу.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст. 331 КПК, а обвинувачений або її захисник не позбавлені можливості надати суду документи які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, судом 1-ої інстанції прийняте обґрунтоване рішення, а стосовно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених та запобігти наявним ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п.1) ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування або зміни ухвали місцевого суду колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, оскільки доводи, викладені у апеляційних скаргах не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 16.10.2023, якою стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 15.12.2023 без визначення застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3