Справа № 308/9093/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

судді ОСОБА_1

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

представника потерпілого ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_3 про відвід головуючого судді ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000210 від 22.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 Кримінального кодексу України -

в с т а н о в и в:

У провадженні судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_9 перебуває на розгляді кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000210 від 22.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 Кримінального кодексу України.

17.11.2023 потерпілим ОСОБА_8 та його представником ОСОБА_3 була подана спільна заява про відвід головуючого судді ОСОБА_9 .

В обґрунтування заяви зазначають, що на даний час, продовжують існувати обставини справи, які в сукупності з обставинами розгляду справи дають їм обґрунтовані припущення вважати наявними суб`єктивний критерій можливої упередженості судді ОСОБА_9 щодо даної справи №308/9093/21, що є підставою для її відводу. Вказують, що при розгляді справи суддею ОСОБА_9 створені обставини, які викликають у потерпілого сумнів в її професійності, а також дають підстави вважати здійснювані нею дії, які за формою є судовим розглядом, однак, за їх змістом фактично можуть становити сприяння обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в подальшому перебуванні під дією запобіжного заходу, який дозволяє вчиняти тиск на потерпілого, спілкуватися зі свідками, іншими особами. Таким чином існує ситуація, коли суд з формальних міркувань фактично сприяє обвинуваченим в їх незаконному впливі на потерпілого метою уникнути кримінальної відповідальності.

Стверджують, що фактично суддею при судовому розгляді справи №308/9093/21 процесуальні дії вчиняються таким чином, що створюється враження, що суд вважає можливим якнайшвидший і формальний розгляд цієї справи, а єдиний хто цьому заважає - це потерпілий.

Вказують, що суд попри клопотання представника потерпілого здійснювати розгляд справи спочатку, в своїй ухвалі від 01.09.2023 постановив здійснювати призначити справу саме до судового розгляду, тобто з наступного процесуального стану. На думку представника потерпілого, судовий розгляд 19.10.2023 відбувався таким чином, що до дати наступного розгляду проігноровано заяву потерпілого про розгляд справи без його участі - до справи не залучено, попри існування такої можливості в суду. Розгляд справи 19.10.2023 припинений фактично на етапі розгляду клопотання прокурора щодо запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , а призначення справи на 20.11.2023 відбулося вже після того як представнику потерпілого повідомили дату 07.11.2023, на підставі телефонного дзвінка захисника ОСОБА_5 .

Таким чином потерпілий вважає, що «рівність» перед законом і судом «створена» саме ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , а процесуальний статус потерпілого, права та інтереси залишилися поза увагою судді ОСОБА_9 .

Також вказує, що з аудіозапису судового засідання 19.10.2023 слідує, що суддя ОСОБА_10 не з`ясовувала думку учасників судового провадження, присутніх в судовому засіданні, щодо можливості розгляду справи без участі потерпілого (всупереч приписам ч. 1 ст. 325 Кримінального процесуального кодексу України). При цьому і до засідання, і в ході нього представник потерпілого пояснив, що наявна заява потерпілого про розгляд справи без його участі, і що така буде оголошена і надана ним суду при з`ясуванні думки учасників. Але суд перейшов до розгляду заяв і клопотань захисника ОСОБА_5 ОСОБА_7 пропустивши саме заяву потерпілого і думку його представника. Заяви ж адвоката ОСОБА_7 фактично полягали в затягуванні тривалості засідання так, щоб суд дійшов до висновку про перерву чи відкладення засідання.

Крім того, стверджує, що судом не було належним чином повідомлено потерпілого та його представника про розгляд справи на 20.11.2023.

Відтак зазначає, що суд покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розгляду справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, з метою зняття у сторін будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості головуючого судді при розгляді даної справи, запобігання нарікань на його необ`єктивність та неупередженість, а також звинувачень у заінтересованості результатів розгляду справи, запобігання конфліктних ситуацій, які ставлять під сумнів можливу неупередженість головуючого судді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2023, заява про відвід судді передана на розгляд судді ОСОБА_1 .

Для надання пояснень з приводу заявленого відводу в судове засідання запрошувалася суддя ОСОБА_9 , але остання в судове засідання не з`явилася.

В судове засідання з`явився представник потерпілого, заяву про відвід підтримав, просив таку задовольнити.

В судове засідання з`явився обвинувачений ОСОБА_4 , який заперечував проти задоволення відводу головуючому судді зазначив, що зловживає сторона потерпілого своїми правами та затягує розгляд справи. Вказав, що жодних погроз не писав, пройшов поліграф на підтвердження вказаного.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення відводу у зв`язку з відсутністю підстав. Вказав, що поданням клопотань про відвід затягуються строки розгляду справи. Жодних об`єктивних та суб`єктивних критеріїв, які б свідчили про небезсторонність судді не наведено. Зазначив, що суддею ОСОБА_9 було фактично проведено одне судове засідання, в якому нею було дотримано всіх норм кримінального процесуального законодавства.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 просив відмовити у задоволенні заяви про відвід головуючого судді. Вказав, що дана заява про відвід є спробою затягнути розгляд справи.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, представник потерпілого подав заяву про розгляд заяви про відвід без його участі.

В судове засідання прокурор не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, засобами електронного зв`язку подав заяву про розгляд заяви про відвід без його участі. Заперечував проти задоволення заяви про відвід у зв`язку з тим, що повторний відвід судді на даному етапі судового розгляду призведе до надмірного затягування судового процесу та порушенні розумних строків розгляду справи.

Ознайомившись із змістом заяви про відвід та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження №0000210 від 22.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 Кримінального кодексу України. Головуючим суддею по справі є суддя ОСОБА_9 .

Статтею 75 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з ч.ч. 1, 2 та 5 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Відвід повинен бути вмотивованим.

Згідно поданої заяви сторона кримінального провадження вбачає підстави для відводу головуючого судді, оскільки наявні інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст.9 Конституції України, ст.ст. 1,8,9 КПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» є джерелом права для України, в своєму рішенні у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року.

Стосовно об`єктивного критерію в цьому ж рішенні далі Суд зазначив, що навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться». Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року).

Відповідно до вищенаведеного, суд приходить до висновку, що на думку Європейського суду з прав людини, наявність об`єктивно обґрунтованих сумнівів у безсторонності судді, навіть без наявності ознак, які б вказували на прояв особистої упередженості з боку судді, все одно свідчить про недодержання судом принципу безсторонності за об`єктивним критерієм та призводить до порушення п.1 ст.6 Конвенції.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Наявність безсторонності (неупередженості) суду має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується поки не надано доказів протилежного.

У рішенні ЄСПЛ по справі «П`єрсак проти Бельгії», суд, встановивши порушення положень ч.1 ст. 6 Конвенції, зробив висновок про те, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду.

Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді. Але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості. У будь-якому випадку, припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість.

У висновку N 3 (2002) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи підкреслюється, що мета, для досягнення якої повноваження надані суддям - дати їм можливість здійснювати правосуддя шляхом застосування закону, забезпечуючи право кожної людини реалізовувати належні йому права та/або законні інтереси, яких вона була або може бути несправедливо позбавлена.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її справи в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, оцінюючи доводи потерпілого та його представника, які є суттєвими та мають істотне значення, суд виходить з того, що процедура судового розгляду, зокрема така її складова як неупередженість суду, повинна бути продемонстрована належним чином і не повинна викликати сумнівів у будь-якого учасника провадження або стороннього спостерігача.

Таким чином, виходячи з наведених доводів та мотивів, з метою уникнення будь-яких сумнівів щодо неупередженості суду, приймаючи до уваги зміст заяви про відвід, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 81, 372 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Заяву потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_3 про відвід головуючого судді ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000210 від 22.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 Кримінального кодексу України задовольнити.

Відвести головуючу суддю ОСОБА_9 від розгляду обвинувального акта у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000210 від 22.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 Кримінального кодексу України.

Справу передати для визначення судді в порядку ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 28.11.2023 о 16 год. 45 хв.

Суддя ОСОБА_1