Справа № 527/2063/23
провадження № 1-кп/527/194/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

в режимі відеоконференції захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 в присутності законного представника ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Глобине Полтавської області кримінальне провадження, внесеного до ЄРДР №0000189 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Глобине Кременчуцького району Полтавської області, українця, громадянина України, не працюючого, з неповною середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 05.12.2013 вироком Глобинського районного суду Полтавської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

- 18.08.2015 вироком Глобинського районного суду Полтавської області за ч. 2 ст.185 КК України, до покарання арешт на 6 місяців, на підставі ст. 71 ч. 1, 72 ч. 1 п. 1 КК України, остаточно засуджений до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 18.09.2017 на підставі постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 08.09.2017 звільнений умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 11 місяців 9 днів;

- 21.03.2023 року вироком Глобинського районного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Глобинського районного суду Полтавської області знаходиться кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000189 від 09 квітня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки існують ризики передбачені ст.177 КПК України, які дають підставу в заявлені даного клопотання, а саме: останній скоїв злочин, який відносяться до особливо тяжкого злочину, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а тому з метою забезпечення обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, та запобігання спробам перешкоджання здійснення кримінального провадження та з підстав того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти приведеним ризикам, існує необхідність в продовжені строку утримання під вартою.

Обвинувачений в судовому засіданні не заперечив проти клопотання прокурора.

Захисник у судовому засіданні підтримала думку свого підзахисного.

Законний представник потерпілої у судовому засіданні проти клопотання прокурора не заперечила.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою визначається судом з урахуванням обставин, викладених в ст.ст.177, 178 КПК України.

Судом встановлено наступне.

Як вбачається з ухвали Глобинського районного суду Полтавської області про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , строк застосування запобіжного заходу закінчується 29 жовтня 2023 року.

Пунктом 1 ст. 5 Конвенції з прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім, зокрема, законного арешту або затримання особи для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом, і відповідно до процедури, встановленої законом.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 застосований рішенням суду, тобто у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законодавством України.

Як в вбачається зі статті 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суддя враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, а також із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. При цьому суд керується висновками рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Разом з тим, суд враховує, що ні тяжкість обвинувачення, ні серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, обвинувачений може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування). Зазначене вище свідчить про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду. Оскільки на даний час по справі триває судовий розгляд, який потребує значного проміжку часу для його закінчення, судом вживаються всі необхідні дії для розгляду справи в розумні строки, та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загально - суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з метою запобігти ризикам, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, що не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який відповідно до ч. 4 ст. 152 КК України карається позбавленням волі на строк від 10 до 15 років.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу та щодо можливості його зміни на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії».

Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, суд вважає, що з огляду на встановлені судом ризики та особу ОСОБА_4 , відсутність осіб, які б могли за нього поручитися, виключає можливість виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та процесуальних рішень, і в сукупності з встановленими обставинами не дає підстав для застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави і домашнього арешту.

Вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, захисника обвинуваченого, законного представника потерпілої, враховуючи матеріали кримінального провадження, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, з метою запобігання ризиків, передбачених статтею 177 Кримінально-процесуального кодексу України, а саме запобігання спробам переховуватися від суду, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 29 жовтня 2023 року, приймаючи до уваги те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити строком на шістдесят днів.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 369, 372 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 закінчується 04 грудня 2023 року.

Ухвала окремому апеляційному оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок чи інше судове рішення, яким закінчилось провадження у суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_1