Справа № 128/1286/20
ВИРОК

Іменем України

03 жовтня 2023 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000868 від 31.08.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ксаверівка, Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта неповна вища, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, працюючого, громадянина України, українця, раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.28, ч.1 ст.122, ч.2 ст. 296 КК України, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Ксаверівка, Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта повна середня, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, працюючого, громадянина України, українця, раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.28, ч.1 ст.122, ч.2 ст. 296 КК України, -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Ксаверівка, Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта повна середня, одруженого, працюючого, громадянина України, українця, раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.28, ч.1 ст.122, ч.2 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 30.08.2018, близько 20.00 год., перебуваючи разом поблизу ставка в селі Лисогора, Вінницького району Вінницької області, під малозначним приводом вступили у словесну суперечку з ОСОБА_4 . В ході суперечки її учасники перемістились на територію приватного агропідприємства по вул. Матросова, 24 у вищевказаному селі, де ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , нецензурно висловлюючись, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та з особливою зухвалістю, усвідомлюючи своє перебування в громадському місці, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , спільно і одночасно нанесли в хаотичному порядку близько 5-7 ударів в область голови, тулуба та колін ОСОБА_4 . Внаслідок вказаних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_4 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 76-к від 26.09.2019 заподіяно тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, синця та садна на правій вушній раковині, синця на верхній повіці правого ока з переходом в скроневу ділянку, що належить (належать) до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм розладу здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності менш ніж на одну третину, але понад 10 %, а також розриву медіального меніску правого коліна, що спричинив тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, а тому належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, синців в ділянках грудної клітки, правого плечового суглобу, ділянках обох плечей, на передній черевній стінці, правому стегні, гематоми в ділянці правої вестибулярної складки, що належать до легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинувачених кваліфіковано за обвинувальним актом за ч.2 ст.296 КК України.

Судом встановлено, що 30.08.2018, близько 20.00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 поблизу ставка в селі Лисогора, Вінницького району, вступили у словесну суперечку з ОСОБА_4 . В ході суперечки її учасники перемістились на територію приватного агропідприємства по АДРЕСА_2 у вищевказаному селі, де ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , нецензурно висловлюючись, діючи умисно, маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_4 шляхом заподіяння йому тілесних ушкоджень, заздалегідь не домовляючись про це, спільно і одночасно нанесли в хаотичному порядку близько 5-7 ударів в область голови, тулуба та колін ОСОБА_4 .

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_4 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 76-к від 26.09.2019 заподіяно тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, синця та садна на правій вушній раковині, синця на верхній повіці правого ока з переходом в скроневу ділянку, що належить (належать) до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм розладу здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності менш ніж на одну третину, але понад 10 %, а також розриву медіального меніску правого коліна, що спричинив тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, а тому належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, синців в ділянках грудної клітки, правого плечового суглобу, ділянках обох плечей, на передній черевній стінці, правому стегні, гематоми в ділянці правої вестибулярної складки, що належать до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.28, ч.1 ст.122, ч.2 ст. 296 КК України не визнав. Суду показав, що 30.08.2018 р. він приїхав до їх ставка в селі Лисогора на чергування біля 8 години вечора. Прибувши на місце він сів за стіл де вже перебували ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Коли вони сиділи за столом приїхала біла машина та під`їхала до агрофірми Серпанок. ОСОБА_12 пішов за машиною, потім повернувся та сказав, що це людина якій можна заїжджати. Потім туди ж пішов ОСОБА_13 , та за ним ОСОБА_14 . Згодом він почув спілкування на підвищених тонах, тому також пішов глянути, що відбувається. Коли він підійшов ближче, то побачив сварку між ОСОБА_15 та потерпілим. У ОСОБА_4 питали за рибу, потім ОСОБА_16 впав і почав кричати, що зараз приїдуть та з ними розберуться. За рибу його питали, бо через браму вже їздили машини браконьєрів і цю машину вони раніше не бачили. Потім до місця події приїхали машини, до них підійшов батько потерпілого ОСОБА_16 , спитався, що відбувається. Потерпілий сказав, що йому погано і що треба викликати швидку. Обвинувачений був в шоці тому, що вони потерпілого не чіпали та не били, тілесних ушкоджень на ньому він не бачив. Кров з вуха не йшла. Сам особисто він ударів потерпілому не наносив, бійки в його присутності не відбувалося. Позов потерпілого не визнає так, як тілесних ушкоджень потерпілому не наносив.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.28, ч.1 ст.122, ч.2 ст. 296 КК України не визнав. Суду показав, що це було десь восени 2018 року. До події ОСОБА_16 -старший плавав по їх ставку човном і з рушницею і він його попереджав про те, що він порушує закон. Бачив потім ще цей човен з якого ставили сітки. Він ці сітки порізав та встановив чергування. 30.08.2018 він приїхав на чергування до ставка де вже перебував його син ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . На ставку було ще дві людини які з іншої сторони ловили рибу, це були ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , вони також підтвердили, що бачили сітки. У цей час з греблі під`їхав білий автомобіль та зупинився перед Серпанком. Син пішов до водія автомобіля, а коли повернувся сказав, що той грубо його послав. Після цього він пішов до цього водія, яким виявився ОСОБА_4 . На його запитання, що він тут робить ОСОБА_4 в грубій формі відповів, що він має право тут бути і сказав, що обвинувачений не знає з ким зв`язався. До них підійшов ОСОБА_10 і почав говорити з потерпілим, що люди стільки зробили, а він тут рибу ловить. Потерпілий також грубо відповів ОСОБА_19 і до них підійшов ОСОБА_20 , якій також на свої слова отримав грубість. Тут приїхав батько ОСОБА_16 і відразу почав кричати, питаючи сина чи його били. ОСОБА_4 сказав батькові, що його били. Батько потерпілого сказав, що в лікарні він все порішає. Однак ніяких тілесних ушкоджень вони потерпілому не наносили. Сам потерпілий махав на них якоюсь дошкою, сказав, що приїхав до бджіл. Потім обвинуваченому стало погано і він поїхав додому. Позов потерпілого не визнає так, як тілесних ушкоджень потерпілому не наносив.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.28, ч.1 ст.122, ч.2 ст. 296 КК України не визнав. Суду показав, що у день події, він з ОСОБА_6 приїхав на став, сіли за стіл та почали грати в карти. Повз них проїла біла машина і зупинилася біля Серпанка. Він пішов перевірити хто це такий. Потерпілий був один і на його запитання, що він тут робить грубо відповів, що що хоче то і робить. Він повернувся до столу і розповів про це ОСОБА_21 та своєму батькові. Батько пішов поговорити з потерпілим і через деякий час вони почули голосну розмову. Батько сварився з ОСОБА_16 за вилов риби зі ставку і він пішов за батьком. Пізніше до них підійшов і ОСОБА_21 . Однак ніяких тілесних ушкоджень вони потерпілому не наносили. Тілесні ушкодження він на потерпілому взагалі не бачив. Потім приїхали свідки потерпілого, почалася сварка із-за ставка. Все це відбувалося на території агрофірми Серпанок. На його території вони перебували десь 5 хвилин. Позов потерпілого не визнає так, як тілесних ушкоджень потерпілому не наносив.

Потерпілий ОСОБА_4 допитаний в судовому засіданні суду показав, що 30.08.2018, він під`їхав до аграрного підприємства, де в нього стояли вулики, покормити бджіл. Підприємство знаходиться в селі Лисогора. Там він тримав пасіку з дозволу власника. Ворота він відкрив своїм ключем, заїхав на територію, і тут до нього підбіг ОСОБА_10 , який спитався, що він тут робить. Він пояснив для чого приїхав і став робити свою справу. ОСОБА_10 відійшов від нього, а через деякий час до нього підійшов ОСОБА_13 і почав виштовхувати його з території Серпанка з ненормативною лексикою. Потім до них приєднався ОСОБА_10 і його почали бити вже за брамою Серпанка. Першим його вдарив ОСОБА_10 кулаком в обличчя. Він впав і обвинувачені почали бити його ногами в тулуб, голову, куди попадали. Потім він зміг піднятися, до нього підбіг ОСОБА_21 , схопив за шию і почав душити, а ОСОБА_15 знову почали його бити. При цьому ОСОБА_21 стояв збоку і продовжував тримати його за шию. Побиття було припинено лише тоді коли обвинувачені побачили автомобілі на яких приїхали його батько з друзями. Цивільний позов підтримує в повному обсязі. Зазначив, що внаслідок неправомірних дій обвинувачених він був змушений пройти лікування в нейрохірургії, витрачався на ліки та обстеження. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що був змушений терпіти біль, змінити звичний уклад свого життя, тривалий час лікуватися, а також те, що наслідки побиття відчуває і на тепер.

Свідок ОСОБА_22 допитаний в судовому засіданні суду показав, що є батьком потерпілого. У день події в них були поминки за його матір`ю. Син посидів з ним нетривалий час і сказав, що поїде на пасіку, покормити бджіл. Через 10 хвилин син подзвонив йому та сказав, що його б`ють. Вони відразу зібралися та поїхали на місце події. Коли вони туди приїхали то побачили, що син сидить на землі. З його правого вуха йшла кров. Він спитався, що сталося. До нього підійшов ОСОБА_6 і сказав, що якийсь чоловік заїхав на чужу територію і ОСОБА_13 запропонував його побити. ОСОБА_6 схопив сина за шию та почав його душити, а ОСОБА_15 били його спереду ногами. Потім сина повалили на землю і продовжили бити. Син сказав, що у нього болить голова та нога і що треба викликати поліцію. Його почали вмовляти, що не треба викликати поліцію, однак вони це зробили. ОСОБА_13 втік ще до приїзду поліції і його в той день не допитували. Внаслідок побиття син отримав струс головного мозку і розрив меніска, був змушений тричі лікуватися.

Свідок ОСОБА_23 допитаний в судовому засіданні суду показав, що був на поминках у сім`ї ОСОБА_16 , під час цього ОСОБА_22 передзвонив син і сказав, що його б`ють поруч з пасікою. Вони сіли у автомобілі та поїхали на пасіку, яка знаходилась на території агропідприємства. На місці події вони побачили ОСОБА_24 , який кульгав, а з його вуха йшла кров. Тамож знаходилися ОСОБА_15 та ОСОБА_21 . Вони спиталися навіщо вони побили потерпілого, а ті відповіли, що він хотів без дозволу ловити рибу.

Свідок ОСОБА_25 допитаний в судовому засіданні суду показав, що був на поминках у сім`ї ОСОБА_16 . Під час цього до ОСОБА_22 передзвонив син та сказав, що його б`ють. Вони на двох автомобілях поїхали до пасіки. На місце події вони побачили потерпілого, а також ОСОБА_21 та ОСОБА_15 . Потерпілий розповів, що його били, він впав і його продовжували бити ОСОБА_21 та ОСОБА_15 . Обвинувачені сказали, що потерпілий займався браконьєрством.

Свідок ОСОБА_26 допитаний у судовому засіданні суду показав, що в день події, ловив рибу в с. Лисогора на ставку разом з ОСОБА_27 біля «Серпанку». Під час цього, до них підійшов ОСОБА_13 та спитався чи вони вже йдуть додому. Вони відповіли, що вже йдуть і тут поряд проїхала біла машина на «Серпанок». ОСОБА_13 сказав, що ще рибаки приїхали. Далі свідок розвиток подій безпосередньо не бачив, лише чув через корчи, що ОСОБА_13 когось спитався: Від кого приїхали? Від іншого чоловіка свідок почув лайку, чоловік сказав, що зараз приїдуть і все пояснять. Свідок з ОСОБА_28 зібралися та пішли додому. По дорозі свідок побачив, що біла машина стоїть за брамою на території «Серпанку», біля столика він побачив іншу машину чорний «джип», біля якого стояли троє чоловіків. З цих трьох він знав лише ОСОБА_29 . При ньому тілесні ушкодження ніхто не наносив, що було далі він не знає, лише бачив, що до місця події рухалися ще два автомобіля.

Свідок ОСОБА_30 допитаний у судовому засіданні суду показав, що в день події, був запрошений на поминки до сім`ї ОСОБА_16 . Коли вони сиділи за столом потерпілий зателефонував батькові та сказав, що його б`ють, потім він зателефонував вдруге і сказав, що він знаходиться на Серпанку куди він поїхав кормити бджіл. Свідок разом з батьком потерпілого та ще двома чоловіками сіли в машини та приїхали до Серпанка. Там він побачив, що потерпілий сидить на землі та тримається за голову, з правого вуха в нього йшла кров. Поряд з ним стояли ОСОБА_21 та ОСОБА_15 . Вони сказали, що потерпілий хотів ловити рибу, однак потерпілий не мав рибальського знаряддя, а лише сироп, щоб кормити бджіл. Вони просили, щоб хлопці помирилися і все залагодили, але обвинувачені говорили, що нікого не били і, що потерпілий сам впав. Потерпілий розповів, що його збили з ніг, а коли він впав. били ногами. Свідок зрозумів так, що обвинувачені відпочивали біля ставка, побачили потерпілого та вирішили, що він приїхав ловити рибу. Коли вони приїхали на місце події, потерпілий та обвинувачені знаходились за територією агрофірми Серпанок, яка огороджена парканом. Ворота були відкриті та за воротами стояла машина потерпілого. Експерт ОСОБА_31 допитаний в судовому засіданні показав, що експертний висновок № 76-к від 26.09.2019 року підтримує.. Зазначив, що з потерпілим не спілкувався. Впливу на експертів не було. Тілесне ушкодження має два вихода - виздоровлення і наслідки. Наслідки можуть впливати на здатність виконувати роботу. ЗЧМТ виявилося через 3 місяця, була стійка втрата працездатності на 10%. Травма Лонського впливає на працездатність. Розрив меніска - це травматичне ушкодження середньої тяжкості. Травма не була наслідком захворювання. ЗЧМТ має гострий період, потім проміжковий і наслідки. Гематома - це місце прикладання значної сили. При виготовлення висновка до уваги бралися і первинні дослідження, тілесні ушкодження були виявленні та зафіксовані. Але потерпілий не був дообстеженим на той час і тому його було направлено до травматолога та невролога. В подальшому його дообстежили і з урахуванням висновку лікарів було виявлено ЗЧМТ та перелом меніску.

Експерт ОСОБА_32 допитана в судовому засіданні показала, що акт судово-медичного дослідження №1031 підтримує в повному обсязі. Зазначила, що під час огляду у потерпілого ОСОБА_4 були виявленні тілесні ушкодження у вигляді синця та ссадин, які належать до легких тілесних ушкоджень. Однак даний висновок був зроблений без урахування висновку травматолога та невролога. Була потреба в дообстежені потерпілого, що і було вказано в акті СМД. Зазначила, що висновок може бути змінено після дообстеження, оскільки судмедексперт не має права робити дослідження, які потребують звернення до лікарів певної спеціалізації. Особисто вона з потерпілим не знайома і ніякого тиску на неї потерпіла сторона не чинила. Також зазначила, що розрив медіального мініска через коліно виявити неможливо, треба проводити спеціальні дослідження. Нижня третина стегна і коліно знаходяться у безпосередній близькості, тому тілесні ушкодження можуть бути отримані, як від однієї травматичної дії так і від кількох травматичних дій. Вважає, що первинний висновок не суперечить вторинному висновку експертів.

Допитавши потерпілого, обвинувачених, свідків, експертів, суд дослідив в порядку ст. 358 КПК України в судовому засіданні документи, тобто, спеціально створені з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення, тощо у ракурсі із отриманими висновками, тобто докладними описами проведених досліджень та зроблених за їх результатами висновків, зібрані та надані досудовим розслідуванням та захистом, зокрема:

- Витяг з ЄРДР за № 0000868 від 31.08.2018 року про те, що невідомі особи поблизу місцевого ставу у с. Лисогора нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_4 (т.1, а.к.п. 140);

- Рапорт про повідомлення зі служби 102 про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 у с. Лисогора (т.1, а.к.п. 141);

- Протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 30.08.2018 року від ОСОБА_4 (т.1, а.к.п. 142);

- Заява про залучення до провадження в якості потерпілого ОСОБА_4 в межах КП за ЄРДР за № 0000868 від 31.08.201 8 року (т.1, а.к.п.143);

- Акт судово-медичного дослідження № 1031 від 31.08.208 року, згідно якого у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження синець та садна на правій вушній раковині, синці на верхній повіці правого ока з переходом в скроневу ділянку, грудній клітині, правому плечовому суглобі, правому плечі, лівому плечі передній черевній стінці, правому стегну; Вказані ушкодження у ОСОБА_4 належать до легких тілесних ушкоджень, які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) давністю утворення, можливо, у термін вказаний в направлені на призначені дослідження -30.08.2018 року (т.1, а.к.п. 144);

- Виписка № 5750 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 від 24.09.2018 року (т.1, а.к.п.145);

- Виписка із медичної карти стаціонарного хворого нейрохірургічного відділення № 9462 ОСОБА_4 (період перебування з 31.08.2018 року по 13.08.2018 року0 (т.1, а.к.п. 146);

- Виписка № 7638 від 17.12.2018 року із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за місцем проживання ОСОБА_4 (т.1, а.к.п. 147);

- Копія медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_4 від 14.09.2018 року (т.1., а.к.п. 148-155);

- Протокол проведення слідчого експерименту від 14.05.2019 року в с. Лисогора за участю потерпілого ОСОБА_4 з відеодиском (т.1, а.к.п. 156-157, 158);

- Вимога УІАП ГУНП у Вінницькій області на ОСОБА_7 від 15.05.2019 року (т.1, а.к.п. 159);

- Запит та відповідь від нарколога та психіатра про те, що ОСОБА_7 , на обліку не перебуває (т.1, а.к.п. 160, 162,163);

- Характеристика на ОСОБА_7 від 20.05.209 року, за якою останній характеризується позитивно (т.1, а.к.п. 161);

- Вимога УІАП ГУНП у Вінницькій області на ОСОБА_8 від 15.05.2019 року (т.1, а.к.п. 164);

- Запит та відповідь від нарколога та психіатра про те, що ОСОБА_8 , на обліку не перебуває (т.1, а.к.п. 165, 167,168);

- Характеристика на ОСОБА_8 від 20.05.209 року, за якою останній характеризується позитивно (т.1, а.к.п. 165);

- Вимога УІАП ГУНП у Вінницькій області на ОСОБА_6 від 15.05.2019 року (т.1, а.к.п. 169);

- Запит та відповідь від нарколога та психіатра про те, що ОСОБА_6 , на обліку не перебуває (т.1, а.к.п. 170, 180,181);

- Характеристика на ОСОБА_6 від 20.05.209 року, за якою останній характеризується позитивно (т.1, а.к.п. 171);

- Копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 та свідоцтва про народження дитини ОСОБА_6 (т.1, а.к.п. 182-183);

- Ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2019 року про надання тимчасового доступу до історії хвороби ОСОБА_4 в межах КП за ЄРДР за № 0000868 від 31.08.2018 року (т.1, а.к.п. 184, 185-186);

- Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 10.07.219 року, від 16.07.2019 року в межах КП за ЄРДР за № 0000868 від 31.08.2018 року (т.1, а.к.п. 187-188, 189, 190-191, 192);

- Клопотання про продовження строку досудового розслідування від 21.08.2019 року в межах КП за ЄРДР за № 0000868 від 31.08.2018 року (т.1, а.к.п. 193-194);

- Ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 27.08.2019 року про продовження строків досудового розслідування в межах КП за ЄРДР за № 0000868 від 31.08.2018 року (т.1, а.к.п. 195);

- Ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2019 року про проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_4 в межах КП за ЄРДР за № 0000868 від 31.08.2018 року (т.1, а.к.п. 196);

- Висновок експертів № 76-к (експертиза за матеріалами справи) від 26.09.2019 року, згідно якого у ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої ЧМТ струсу головного мозку, синця та садна на правій вушній раковині, синці на верхній повіці правого ока з переходом в скроневу ділянку, а також розриву медіального меніску правого коліна, синці в ділянках грудної клітки, правого плечового суглоба, ділянка обох плечей на передній черевній стінці, правому стегні, гематоми в ділянці правої вестибулярної складки; Термін нанесення може відповідати даті вказаній в ухвалі 30.08.2018 року; станом на 18.09.2019 року при обстеженні СМК у ОСОБА_4 з боку ЦНС виявлено горизонтальний ністагм в обидві сторони, асиметрію сухожилкових рефлексів та розширення їх зон, позитивні симптоми субкортикальної групи; СМК комісія вважає, що вказана неврологічна симптоматика є наслідком перенесеної ОСОБА_4 у 2018 році травми і становить 10% стійкої втрати загальної працездатності, таким чином вищевказана закрита ЧМТ у ОСОБА_4 належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм розладу здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою загальної працездатності менше ніж на 1/3 але понад 10 %; розрив медіального меніску правого коліна у ОСОБА_4 спричинив тривалий розлад здоров`я тому належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості; синці в ділянках грудної клітки, правого плечового суглобу, ділянках обох плечей на передній черевній стінці, правому стегні, гематома в ділянці правої вестибулярної складки належить до легких тілесних ушкоджень (т.1, а.к.п. 197-200);

- Постанова про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 27.09.2019 року в межах КП за ЄРДР за № 0000868 від 31.08.2018 року (т.1, а.к.п. 201);

- Витяг з ЄРДР від 27.09.2019 року в межах КП за ЄРДР за № 0000868 від 31.08.2018 року (т.1, а.к.п.202);

- Протокол проведення слідчого експерименту від 15.11.2019 року за участю ОСОБА_6 в межах КП за ЄРДР за № 0000868 від 31.08.2018 року з диском відеозапису (т.1, а.к.п. 203-205);

- Клопотання про продовження строку досудового розслідування від 20.11.2019 року в межах КП за ЄРДР за № 0000868 від 31.08.2018 року (т.1, а.к.п. 206-207);

- Ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2019 року про продовження строку досудового розслідування в межах КП за ЄРДР за № 0000868 від 31.08.2018 року (т.1, а.к.п. 208-209);

- Висновок експертів № 107-к (експертиза за матеріалами справи від 10.12.2019 року в межах КП за ЄРДР за № 0000868 від 31.08.2018 року, яка за змістом відповідає висновку № 76-к (експертиза за матеріалами справи) від 26.09.2019 року (т.1, а.к.п. 210-213);

- Постанова про зміну групи прокурорів від 13.01.2020 року в межах КП за ЄРДР за № 0000868 від 31.08.2018 року (т.1, а.к.п. 214-215);

- Постанова про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 17.01.2020 року в межах КП за ЄРДР за № 0000868 від 31.08.2018 року (т.1, а.к.п. 216-217);

- Доручення про проведення процесуальних дій від 22.01.2020 року в межах КП за ЄРДР за № 0000868 від 31.08.2018 року (т.1, а.к.п. 218).

Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого та прокурора.

У відповідності до ст.22 КПК України одна із засад кримінального провадження - змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатись на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Крім того, саме на прокурора та слідчого, відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Порушень вимог ст. ст. 104-106,223,237,238 КПК України при зібранні вищевказаних доказів судом не встановлено.

Таким чином, вказані докази суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст. ст. ст.87,99 КПК України, судом не встановлено, тобто останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Виходячи з зазначеного визначаючи щодо наявності в діях обвинувачених ознак кримінального правопорушення за ч.1 ст. 28 ч 1. ст.122 КК України суд виходить з того, що потерпілим надано чіткі та послідовні покази щодо нанесення йому тілесних ушкоджень за обставин зазначених у обвинувальному акті. При цьому вказує на механізм завдання йому тілесних ушкоджень, розмежовує ким і як саме тому наносились тілесні ушкодження, а також вказує на місце та час події. Покази потерпілого підтверджуються показами свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , які підтвердили, що на місці події вони побачили потерпілого, на якому було виявлено сліди тілесних ушкоджень, а також присутність поряд з потерпілим ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та ОСОБА_37 , які на запитання, що сталося відповіли, що причиною побиття був намір потерпілого вчинити незаконний вилов риби з ставка. Вказане пояснення обвинувачених, суд вважає надуманим, оскільки потерпілий не мав при собі рибальського знаряддя та прибув на територію агрофірми до своєї пасіки. Покази потерпілого також підтверджує проведення слідчої дії, а саме проведення слідчого експерименту від 14.05.2018 року. Під час проведення вказаної слідчої дії потерпілий показав, як 30.08.2018 року близько 20:00 години він, перебуваючи на території власної пасіки, на території приватної агрофірми, отримав тілесне ушкодження по обличчі та тулубу від ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Диск фіксації даної слідчої дії було оглянуто в судовому засіданні.

Факт отримання потерпілим тілесних ушкоджень з зазначенням механізму їх отримання підтверджується висновком експерта № 76-к від 26.09.2019 згідно кого у потерпілого були виявлені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, синця та садна на правій вушній раковині, синця на верхній повіці правого ока з переходом в скроневу ділянку, що належить (належать) до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм розладу здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності менш ніж на одну третину, але понад 10 %, а також розриву медіального меніску правого коліна, що спричинив тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, а тому належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, синців в ділянках грудної клітки, правого плечового суглобу, ділянках обох плечей, на передній черевній стінці, правому стегні, гематоми в ділянці правої вестибулярної складки, що належать до легких тілесних ушкоджень.

Враховуючи зазначене суд вважає, що до показів обвинувачених в яких вони заперечують факт нанесення ними потерпілому вищевказаних тілесних ушкоджень, слід відноситись критично, як до наміру уникнути відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Дії обвинувачених слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 28 - ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я та значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, вчинене групою осіб без попередньої змови.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинувачених та запобіганню вчинення ними нових злочинів.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, та ті обставини, що обвинувачений є людиною молодого віку, є раніш не судимим, не має негативних характеристик, має на утриманні неповнолітню дитину.

Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, та ті обставини, що обвинувачений є раніше не судимим, не має негативних характеристик.

Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, та ті обставини, що обвинувачений є раніше не судимим, не має негативних характеристик, має на утриманні неповнолітню дитину.

Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

ВС у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Аналогічний висновок ВС зробив і у постанові від 06.08.2020 (справа № 155/1064/18).

Відповідно до досудової доповіді від 27.01.2021 року на обвинуваченого ОСОБА_7 , вбачається, що аналіз інформації свідчить про середній рівень ризику вчинення ним повторного правопорушення та середній рівень ризику ймовірної небезпеки для суспільства; виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі або обмеження волі.

Відповідно до досудової доповіді від 27.01.2021 року на обвинуваченого ОСОБА_6 , вбачається, що аналіз інформації свідчить про середній рівень ризику вчинення ним повторного правопорушення та середній рівень ризику ймовірної небезпеки для суспільства; виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі або обмеження волі.

Відповідно до досудової доповіді від 27.01.2021 року на обвинуваченого ОСОБА_8 , вбачається, що аналіз інформації свідчить про середній рівень ризику вчинення ним повторного правопорушення та середній рівень ризику ймовірної небезпеки для суспільства; виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі або обмеження волі.

Враховуючи зазначене суд вважає за необхідне призначити обвинуваченим покарання в межах санкції ч.1 ст.122 КК України, але не на максимальний термін.

При цьому, суд також враховує, що на час призначення покарання сплив строк притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності. Так за ч 1. ст.49 КК України зазначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення особою кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки : три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, а також п`яти років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Враховуючи, що з моменту вчинення злочину - 30.08.2018 минуло 5 років, суд вважає за необхідне звільнити обвинувачених від призначеного покарання за ст.49 КК України.

Щодо цивільного позову ОСОБА_4 щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з того, що згідно положень ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно ч.1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» в п. 13 звертається увага судів, що, покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. При цьому характер та розмір заподіяної шкоди підлягають доказуванню у кримінальній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У зв`язку з розглядом цивільного позову судом у судовому засіданні досліджено докази, на які учасники процесу посилались на підтвердження своїх вимог та заперечень. Зокрема, квитанції про оплату за ліки на суму 4730 грн., а також договір про надання правничої допомоги від 01.06.2020 року на суму 22 тисячі, та акт приймання-передачі наданих правничих послуг від 17.09.2020 року на суму 22 тисячі, з додатком у вигляді квитанції від 17.09.2020 року на суму 22 тисячі грн.

Враховуючи доведеність потерпілим-позивачем понесення витрат на лікування до стягнення з обвинувачених-відповідачів підлягає матеріальна шкода на суму 4730 грн.- солідарно.

Щодо стягнення моральної шкоди суд враховує факт тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, необхідність проведення лікування, а отже і зміни звичайного укладу життя, та оцінює моральну шкоду в розмірі 100 тисяч грн.. які підлягають до стягнення з обвинувачених-відповідачів - солідарно.

Також до стягнення з відповідачів підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 22 тисячі грн., в рівних частках, а саме 7333 грн.

Визначаючи щодо обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , за ч2. ст. 296 КК України суд виходить з того, що за частиною другою статті 17 КПК визначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

При розкритті змісту поняття розумного сумніву суд вважає за доцільне звернути увагу на прецедентну практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ). Зокрема, при оцінці доказів ЄСПЛ керується критерієм доведеності "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства", п. 161).

Доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою чи подібних до них неспростовних презумпцій (рішення у справі "Салман проти Туреччини", п. 100; рішення у справі "Єрохіна проти України", п. 52). При цьому згідно з усталеною практикою ЄСПЛ під час провадження на підставі Конвенції необхідно застосовувати принцип affirmantiincumbitprobatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження) (рішення у справі "Ушаков та Ушакова проти України").

Також при розкритті поняття стандарту доведення поза розумним сумнівом суд вважає за доцільне звернути увагу, що Верховним Судом (далі ВС) у постанові від 21.01.2020 р. (справа N 754/17019/17) зауважено, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

У постанові від 12.06.2018 р. (справа N 712/13361/15) ВС зазначено, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

У постанові від 04.07.2018 р. (справа N 688/788/15-к) ВС зазначено, що законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Судом встановлено що подія злочину відбувалася на та поряд з територією агропідприємства Серпанок.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 10 від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство» (далі Постанова № 10 від 22.12.2006) дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Зі змісту пункту 5 Постанови № 10 від 22.12.2006 випливає, що за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Також у пункті 5 Постанови № 10 від 22.12.2006 зазначено, що хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та ін.

У постанові від 19.04.2018 (справа № 209/1242/13-к) ВС зазначив, що об`єктом злочину, передбаченого статтею 296 КК, є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у забезпеченні громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю. Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. Аналогічний висновок зроблений ВС і у постанові від 19.04.2018 (справа № 209/1242/13-к).

У подальшому ВС в постанові від 19.04.2018 зауважив, що в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, що склалися між такою особою та потерпілим.

Крім того, відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові № 10 від 22.12.2006, суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

У постанові від 04.10.2012 (справа № 5-17кс12) ВСУ сформулював правовий висновок, згідно з яким в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного з цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії, як слідує з наведеної Постанови, завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені об`єкти захисту. Висновки про зміст і спрямованість цього діяння роблять із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Наміри вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

У постанові від 21.05.2019 (справа № 299/1530/16-к) ВС зауважив, що хуліганство відрізняється від інших злочинів спрямованістю умислу, мотивами, цілями винного та обставинами вчинення ним кримінально караних дій.

Зокрема, дії, що супроводжувалися заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо знайомих (членів сім`ї, родичів, сусідів та ін.), і були викликані особистими неприязними стосунками, певними діями потерпілих тощо, кваліфікують як хуліганство лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

При цьому грубе порушення громадського порядку передбачає недотримання встановлених правил поведінки у громадських місцях. Оцінювати порушення як грубе слід з урахуванням кількості його учасників, території, на якій мало місце порушення, кількості потерпілих, тривалості порушення тощо.

Суб`єктивна ж сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. При цьому неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною, тобто очевидною, безсумнівною як для винної особи, так і для очевидців його дій.

Отже, наявність особистих неприязних стосунків між особами само по собі ще не свідчить про відсутність хуліганського мотиву в діях обвинуваченої особи, адже для визначення мотиву злочинних дій потрібно враховувати їх характер та спосіб вчинення, причини, що спонукали особу вчинити певні дії, поведінку обвинуваченого та потерпілих до і під час події.

Зазначені дії судом під час судового слідства встановлені не були. Метою дій обвинувачених було нанесення тілесних ушкоджень потерпілому без будь якого посягання на загальноприйняті норми моралі без поєднання з очевидним для винних грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувалося особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

У постанові від 03.07.2019 (справа № 288/1158/16-к) ВС також зазначив, що для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації дій обвинувачених як хуліганства.

Враховуючи зазначене, з урахуванням викладеного, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий сторонами обвинувачення та захисту з точки зору належності» допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_6 ОСОБА_8 . ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення їх участі у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, стороною обвинувачення не надано, судом не встановлено, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст.62 Конституції України, обвинувачених за ч.2 ст.296 КК України - виправдати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349,370,371,373,374-376 КПК України , -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Визнати ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_6 від відбуття покарання за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України за ч.1 ст.49 КК України.

Звільнити ОСОБА_8 від відбуття покарання за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України за ч.1 ст.49 КК України.

Звільнити ОСОБА_7 від відбуття покарання за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України за ч.1 ст.49 КК України.

Позов ОСОБА_4 про стягнення моральної та матеріальної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 4730 грн, моральну шкоду в розмірі 90 000 грн. солідарно та витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 22 000 грн. в рівних частках по 7333 грн.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженим та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні. Обвинувачені мають право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1