ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/236/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-сс/817/236/23 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 вересня 2023 року про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,- ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 вересня 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження №0000286 від 25.11.2022 року, про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , який продовжено до 12 жовтня 2023 року, без визначення застави.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник підозрюваного апеляційну скаргу, в якій просить йогоу скасувати та постановити нове, яким застосувати щодо ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або застави .

Вважає що прокурором не доведено того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Посилається на те, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може слугувати підставою для запобіжного ув`язнення.

Зазначає, що його підзахисний не може здійснювати тиск на інших підозрюваних оскільки ці особи затримані, допитані та перебувають під вартою.

Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували те, що ОСОБА_7 може знищити, сховати, спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Просить суд врахувати те, що підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, повністю визнав свою вину, проінформував слідство про будь-яку інформацію з приводу вчинення злочину та бажає укласти угоду, позитивно характеризується за місцем проживання та проходження служби в ЗСУ.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених, прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000286 від 25.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

11 липня 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту, а також збуті психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин у складі організованої групи в особливо великих розмірах.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 вересня 2023 року, строк якого було продовжено до 12 жовтян 2023 року.

Колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про те, що наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує свої доводи, підтверджують наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, приймаючи рішення про доцільність продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та зазначені в клопотанні слідчого, зокрема: протоколах за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - накладення арешту на кореспонденцію, її огляд та виїмка від 02.01.2023, 17.02.2023; висновку експерта за результатами проведення експертизи, матеріалів, речовин та виробів № СЕ - 19/120-23/2271-НЗПРАП від 04.04.2023; протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 13.04.2023; протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - спостереження за особою від 27.03.2023; протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіоконтроль особи від 15.05.2023 та інших матеріалах досудового розслідування, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

При цьому на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, колегія суддів враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 Ковенції; 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

З огляду на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна та який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, слідчий суддя прийшов до вірного висновку про те, що в даному кримінальному провадженні не зменшились та продовжують існувати ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки усвідомлюючи те, що йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі він може переслідувати мету його уникнення; незаконно впливати на свідків та підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, так на даний час досудовим розслідуванням не встановлено усіх свідків та очевидців даного злочину, вказані особи не допитані, тому, враховуючи те, що деякі з них можуть бути відомі підозрюваному, останній особисто та через третіх осіб може незаконно впливати на них з метою дачі ними неправдивих, неповних показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати, при цьому ризик впливу на вказаних осіб існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, всі з яких на даний час можуть бути не відшукані, а саме: наркотичні засоби, психотропні речовини, комп`ютерна техніка, мобільні телефони, грошові кошти одержані від їх реалізації, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування та його результати, у тому числі унеможливить виконання завдань визначених ст. 2 КПК України.

При цьому, колегія суддів враховує те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності ухилитися від суду, не виконати його процесуальні рішення, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, що, на думку колегії суддів, доведено прокурором у судовому засіданні з огляду на обставини кримінального провадження, тому відсутні підстави вважати, що наведені прокурором у клопотанні про продовження строку тримання під вартою ризики є необгрунтованими чи неконкретними.

Оцінюючи вищевказане, колегія суддів також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом із тим, колегія суддів вважає, що з огляді на дані про підозрюваного, який є особою молодого віку, раніше не судимий, проходив службу в ЗСУ, де характиризується позитивно, також його позитивну характеристику за місцем проживання, його роль у кримінальному правопорушенні-співвиконавця та нетривалий період співучасті, наявні підстави для визначення як альтернативи вказаному запобіжному заходу розміру застави.

При цьому враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні та його майновий стан, а також розмір заподіяних збитків та вважає за доцільне визначити її - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Такий розмір застави, на думку колегії суддів, не може бути визнаний завідомо непомірним для підозрюваного і одночасно є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Крім того, у випадку внесення застави на підозрюваного ОСОБА_7 слід покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: з`являтися за першою вимогою до слідчого прокурора чи суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними особами та свідками у провадженні.

Також колегія суддів враховує позицію ЄСПЛ про те, що зі спливом часу ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу в певній мірі втрачають свою актуальність та орган досудового розслідування повинен обгрунтовувати клопотання про подальше тримання особи під вартою наводячи інші факти чи обставинами.

А тому, апеляцію захисника слід задовольнити частково, ухвалу слідчого судді - скасувати, постановити нову, якою клоптання слідчого задовольнити слід задовольнити частково шляхом застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави та покладенням на нього обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КК України, у випадку її внесення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 вересня 2023 року про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного за ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 12 жовтня 2023 року.

Визначити ОСОБА_7 заставу - 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень для внесення на депозитний рахунок Тернопільського апеляційного суду р/р UA0082849, ЄДРПОУ отримувача 42261572, МФО 820172, банк отримувача ГУДКСУ у Тернопільській області, призначення платежу за ОСОБА_7 згідно ухвали Тернопільського апеляційного суду від 29.09.2023 у кримінальному провадженні №0000286 від 25.11.2022 року.

У випадку внесення застави покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: з`являтися за першою вимогою до слідчого прокурора чи суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований(проживає) без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у вказаному провадженні.

Роз`яснити ОСОБА_7 що якщо він, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Виконання та контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та процесуального прокурора у вказаному провадженні.

Встановити строк дії ухвали до 12 жовтня 2023 року.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді