Справа № 761/548/24
Провадження № 1-кс/761/1117/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 420 230 000 000 015 67 від 25.09.2023 за ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 364 КК України про накладення арешту,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про накладення у кримінальному провадженні № 420 230 000 000 015 67 від 25.09.2023 за ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 364 КК України арешту на тимчасово вилучене майно.

На обґрунтування клопотання зазначено, що громадянка України ОСОБА_6 організувала та використовувала з початку військового вторгнення Російської Федерації в Україну стійкий канал незаконного переправлення українських чоловіків призивного віку з України до Румунії через пункт пропуску «Парубне» Чернівецької митниці.

ОСОБА_6 переправляла осіб із приховуванням в особистих речах (у багажнику або за сидіннями під ковдрою) від прикордонно-митного контролю у автомобілях.

Крім того, для стійкого функціонування каналу незаконного переправлення осіб через державний кордон України ОСОБА_6 залучила ОСОБА_7 , її неповнолітніх дітей, а також посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , які всупереч своїм посадовим обов`язкам, свідомо не проводили огляд транспортних засобів, на яких слідувала ОСОБА_6 , чим сприяли останній у реалізації протиправних дій.

Встановлено, що до вказаної схеми залучені співробітники ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_22 .

На підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва 19.12.2023 проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 , під час якого вилучено мобільний телефон «Iphone Х», ІМЕІ НОМЕР_1 , із сім-картою оператора «Київстар» та чохлом чорного кольору.

У зв`язку з тим, що це майно є тимчасово вилученим, з метою його збереження, прокурор просив накласти на нього арешт.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав у ньому наведених.

Власник майна ОСОБА_4 не заперечував проти накладення арешту на мобільний телефон.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, власника майна, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

Частиною 2 статті 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, що у силу ч. 5 ст. 171 КПК покладає на слідчого обов`язок звернутись до слідчого судді з клопотанням про накладення на таке майно арешту.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими слідчим матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 364 КК та причетність до його вчинення ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається серед іншого з метою збереження речових доказів.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди його вчинення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом.

Прокурором та матеріалами клопотання доведено, що вилучене у ході проведення обшуку майно містить інформацію про обставини вчинення злочину та є доказом у цьому кримінальному провадженні.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для задоволення ініційованого прокурором клопотання.

Керуючись вимогами ст. 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Накласти у кримінальному провадженні № 420 230 000 000 015 67 від 25.09.2023 арешт на майно, яке 19.12.2023 вилучено під час обшуку за адресою АДРЕСА_1 , а саме:

мобільний телефон «Iphone Х», ІМЕІ НОМЕР_1 , із сім-картою оператора «Київстар» та чохлом чорного кольору.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1