Справа № 739/870/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/84/24
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові (в режимі відеоконференції) матеріали судового провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з доповненням до клопотання про приведення покарання у відповідність до законодавства України та міжнародних норм права, в порядку ст.ст.537,539 КПК України, -

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

засудженого - ОСОБА_6

захисника-адвоката - ОСОБА_7

У С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з доповненням до клопотання про приведення покарання у відповідність до законодавства України та міжнародних норм права, в порядку ст.ст.537,539 КПК України.

Суд мотивував своє рішення тим, що без вирішення питання про попередню заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, неможливе застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому клопотання засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить замінити йому довічне позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не застосував норми національного та міжнародного права, а саме рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року, Конституцію України, практику Європейського суду з прав людини та вимоги Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Звертає увагу, що до матеріалів справи ним були долучені докази на підтвердження того, що він має позитивні характеристики, не становить небезпеки для суспільства та має гарантії щодо працевлаштування у разі його звільнення з місць позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою замінити ОСОБА_6 призначене йому довічне позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, з подальшим звільненням.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що запроваджений внесеними змінами до ч. 5 ст. 82 КК України механізм умовно-дострокового звільнення засуджених до довічного позбавлення волі, на наявність якого послався суд як на підставу для відмови в задоволенні заяви ОСОБА_6 , є також не сумісним з Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки так само не встановлює реальної перспективи звільнення. Тому не зважаючи на запровадженні зміни в законодавстві, відносно заявника наявні порушення п. 3 даної Конвенції та відповідно порушення вимог ст. 28 Конституції України, які можуть бути усунуті при розгляді заяви ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які просили задовольнити подані апеляційні скарги з викладених в них підстав, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджено вироком Чернігівського обласного суду від 01 червня 2001 року за вчинення злочину, передбаченого пунктами «б», «г», «е», «і» статті 93 КК України (1960 р.) до довічного позбавлення волі. 09 жовтня 2001 року вказаний вирок ухвалою Верховного Суду України залишено без змін, у зв`язку з чим він набрав законної сили.

24.05.2019 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області із клопотанням просив привести вирок Чернігівського обласного суду від 01.06.2001 року у відповідність до законодавства та міжнародних норм, замінивши його покарання більш м`яким, з довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Посилаючись на Рішення ЄСПЛ від 12.03.2019 року «Пєтухов проти України №2».

05.04.2023 року ОСОБА_6 доповнив своє клопотання про приведення вироку Чернігівського обласного суду від 01.06.2001 року щодо нього у відповідність до законодавства України та міжнародних норм права, в порядку статтей 537, 539 КПК України. При цьому вже просив врахувати рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 року, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) ч.1 ст.81, ч.1 ст.82 КК України, в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81,82 КК України у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

06.11.2022 року набрали чинності Закони України № 2689-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та № 2690-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану». Зазначеними Законами були внесені зміни до КК, КПК та КВК, зокрема, щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, Законом № 2690-ІХ внесені зміни до положень статті 82 КК, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. При цьому ч. 5 ст. 82 КК визначено, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 звернувся до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області із клопотанням 24.05.2019 року про приведення вироку Чернігівського обласного суду від 01.06.2001 року у відповідність до законодавства та міжнародних норм, замінивши його покарання більш м`яким, з довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Тобто до набуття чинності ЗУ № 2689-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та № 2690-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану».

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу. Пунктом 3 частини третьої статті 81 КК регламентовано, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, зокрема, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк.

З сукупного аналізу наведених норм випливає, що особа, засуджена до довічного позбавлення волі, спочатку (після відбування нею не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання) має право на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, і лише після фактичного відбування нею не менше трьох чвертей строку вже заміненого покарання така особа матиме право на умовно-дострокове звільнення від його відбування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що без вирішення питання про попередню заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, неможливе застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому клопотання засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Апеляційним судом встановлено, що засуджений ОСОБА_6 з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з врахуванням змін внесених Законом № 2690-ІХ, до положень статті 82 КК України, не звертався. Дане питання не було предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, а підстави для задоволення поданих апеляційних скарг відсутні.

Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону при розгляді справи в суді, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2023 року щодо ОСОБА_6 про приведення вироку у відповідність із законодавством України та Європейської конвенції з прав людини залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4