Справа № 496/8372/23
Провадження № 1-кс/496/2672/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біляївка клопотання дізнавача СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000500 від 02.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач звернувся до суду з вказаним вище клопотанням. При цьому посилається на те що, 01.12.2023 до ЧЧ Одеського РУП №2 надійшло телефоне повідомлення зі спец-лінії 102 про те, що 01.12.2023 за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки», громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою безперешкодного перетину державного кордону працівникам СБУ пред`явив тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 20.07.2023 та довідку ВЛК № 26/2/91 від 20.07.2023 видані ІНФОРМАЦІЯ_2 на власне ім`я з явними ознаками підробки (ЄО-19060). Даний факт був зареєстрований в ЄО Одеського РУП №2 Одеської області №19060 від 02.12.2023 та відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000500 від 02.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.358 КК України. В період з 14 годин 03 хвилин по 14 годину 10 хвилину 01.12.2023 старшим дізнавачем СД ОРУП №2 ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_7 проведено огляд місця події за адресою: с. Маяки, ПП «Маяки», автодорога Одеса-Рені, в ході якого виявлені та вилучені тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 20.07.2023 на ім`я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та довідку ВЛК № 26/2/91 від 20.07.2023 на ім`я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , видані ІНФОРМАЦІЯ_2 , які запаковано до сейф пакету PSP№1253351 з пояснювальним написом та з підписами понятих. В рамках вказаного кримінального провадження дізнавачем СД Одеського РУП №2 ОСОБА_5 винесено постанову про визнання речовими доказами вилучених в ході огляду місця події документів. З показань ОСОБА_8 , співробітника СБУ, встановлено, що громадянин ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час проходження паспортного контролю пред`явив тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЛК, видані ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мали явні ознаки підроблення. В ході перевірки вказаних документів було виявлено наступні ознаки підробки, а саме: підпис накладено поверх печатки, немає на тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного затвердженого наказу Міністерства Оборони України від 21.11.2017 року №610, а також немає пункту згідно частини ст. 37 ЗУ «Про ВО і ВС».

Враховуючи, що на теперішній час у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучені документи є предметом кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, тобто, відповідають критеріям ст. 98 КПК України, з метою збереження речових доказів, у зв`язку із чим, дізнавач звернувся до суду з вказаним клопотанням.

В судове засідання дізнавач та прокурор не з`явилися, але міститься клопотання про розгляд справи у відсутність дізнавача та прокурора. Їх неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, відповідно до положень ч. 1 ст. 172 КПК України.

Представники ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували щодо вказаного клопотання посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях на клопотання про накладення арешту. Просили відмовити в задоволенні клопотання дізнавача про арешт майна та зобов`язати дізнавача повернути ОСОБА_6 безпідставно вилучене майно.

Заслухавши пояснення представників ОСОБА_6 , дослідивши клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у цього Кодексу.

Так, ч. 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Разом з тим, жодних доказів або обґрунтувань того, що вилучене майно (документи), а саме: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 20.07.2023 року видане на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та довідка ВЛК № 26/2/91 від 20.07.2023 року видане на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які видані ІНФОРМАЦІЯ_3 , є з явними ознаками підробки, а отже мають ознаки речових доказів, органом досудового слідства не надано і в клопотанні не зазначено.

Фактично єдиний доказ, який міститься в матеріалах кримінального провадження це протокол допиту працівника поліції ОСОБА_8 .

Суд звертає увагу на те, що даний допит свідка, який є працівником поліції, не може слугувати доказом в даному кримінальному провадженні, оскільки здійснений неуповноваженою на те посадовою особою, а саме оперуповноваженим СКП ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , який не є дізнавачем в даному кримінальному провадженні, та містить суб`єктивні твердження свідка, який не є спеціалістом або експертом, тобто є безпідставними припущеннями.

На думку слідчого судді, дізнавач з незрозумілих підстав вирішив, що вилучені документи мають ознаки речових доказів, оскільки жодних ознак, а ні в постанові про визнання речових доказів, а ні в клопотанні про накладення арешту дізнавачем не наведені.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Для звернення із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, встановлено зобов`язуючі процесуальні строки, тобто ті, які встановлюють обов`язок учасників кримінального провадження приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії у встановлений проміжок часу.

З вказаного приводу слідчий суддя погоджується з доводами захисників про те, що в клопотанні про арешт майна, жодним чином не обґрунтовано поважність причин тривалого пропуску звернення із вищевказаним клопотанням, не надано мотивованих пояснень щодо причин пропуску у передбачений КПК України строк подачі цього клопотання.

04.12.2023 року о 18.35 год, дізнавач звернувся з клопотанням, за погодженням із прокурором, до слідчого судді про накладення арешту в кримінальному провадженні № 0000500, внесеному до ЄРДР 02 грудня 2023 року, де просить накласти арешт на майно, яке вилучене о 14.10 год. 01.12.2023 згідно протоколу огляду міста події.

Дізнавач, звернувшись 04.12.2023 року із клопотанням про арешт майна, порушив вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України.

Як вже зазначалося вище, крім ч. 5 ст. 171 КПК України, кодекс також містить певні зобов`язуючі процесуальні строки, зокрема ст. 219, ст. 233, ст. 234, п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Так порушення строків за всіма даними статтями призводять, в найліпшому для досудового розслідування випадку, до недопустимості конкретного доказу та в найгіршому - випадку до закриття кримінального провадження, тобто всі порушення строків вчиненні органом досудового розслідування є істотними порушеннями.

В даному випадку, порушивши такі строки, дізнавач втратив право на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна та повинен повернути таке майно власнику.

Тому за викладених обставин правова підстава для арешту тимчасово вилученого майна взагалі відсутня (положення п. 1 ч. 2 ст. 173 КПК України), підстав для розгляду клопотання не має з підстав відсутності клопотання дізнавача про поновлення йому строків для звернення з відповідним клопотанням, яке повинно бути належним чином вмотивованим, зокрема щодо неможливості вчасно звернутися до слідчого судді, зокрема за допомогою підсистеми «Електронний суд» («ЄСІТС»), який вже тривалий час функціонує, та надсилання таких клопотання в електронній формі є обов`язковою вимогою.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи слідчий суддя не вбачає підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_6 , а тому приходить до висновку, що клопотання дізнавача треба залишити без задоволення.

Згідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання дізнавача СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000500 від 02.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України залишити без задоволення.

Повернути вилучене майно власнику.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали виготовлено 18 грудня 2023 року.