№ провадження 1-кс/208/2382/23
УХВАЛА

Іменем України

05 грудня 2023 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , дізнавача ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання дізнавача СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000382 від 02.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, -

встановив:

Дізнавач звернувся до суду із погодженим з прокурором клопотанням, просив накласти арешт на автомобіль «Renault Master», д.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_2 , білого кольору, який знаходився під керуванням ОСОБА_4 , позбавивши права на відчуження, розпоряджання та користування автомобілем «Renault Master».

З матеріалів клопотання та досудового розслідування вбачається, що 01.12.2023 року надійшло повідомлення до ЧЧ Кам`янського РУП від працівника ТСЦ № 1244 про те, що 01.12.2023 року приблизно о 16.00 год. за адресою м. Кам`янське, по вул. Фіалкова, буд. 44, при перевірці автомобілю «Renault Master», д.з. НОМЕР_1 , під час реєстрації, яку здійснював ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено підробку номеру двигуна.

За даним фактом СД Кам`янського РУП ГУ НП України в Дніпропетровській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000382 від 02.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

01.12.2023 СОГ Кам`янського РУП ГУНП у Дніпропетровській області, було оглянуто автомобіль «Renault Master», д.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_2 , білого кольору. В ході огляду було встановлено, що при перевірці автомобіля по номеру двигуна, авто перебуває у розшуку.

Під час огляду, було вилучено автомобіль «Renault Master», д.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_2 , білого кольору та поміщено на зберігання до майданчик тимчасового тримання автотранспорту за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Медична 15.

Для з`ясування істини у кримінальному провадженні, необхідно провести судово-криміналістичну експертизу ідентифікації номерів транспортного засобу та судово-технічну експертизу документів, а також з метою збереження речових доказів, а саме автомобіля «Renault Master», д.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_2 , білого кольору.

Необхідність арешту майна зумовлюється тим, що не застосування цього заходу спричинить можливість подальшого відчуження, переховування, знищення та втрати транспортного засобу.

У судовому засіданні дізнавач підтримав клопотання з підстав, наведених у його мотивувальній частині, просив задовольнити. Проти залишення у користуванні не заперечував за умови, що ОСОБА_4 надасть автомобіль для експертизи.

Власник майна ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, пояснивши суду, що придбав автомобіль в м.Київ, перед переоформленням автомобіль пройшов експертне дослідження, про що експерт надав йому висновок. Коли мав ставити автомобіль на облік, від працівника ТСЦ дізнався, що автомобіль у розшуку. Просив залишити автомобіль у користуванні, оскільки автомобіль придбаний для комерційних цілей, та потрібен для роботи. Зобов`язався на вимогу надати автомобіль для проведення експертизи.

Слідчий суддя, вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Надані органом досудового розслідування докази, наявні в матеріалах клопотання, наразі утворюють достатню сукупність для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Наразі транспортний засіб має ознаки предмету злочину та слідчий суддя вважає доведеними заявлені слідчим ризики відчуження, переховування, знищення та перетворення предмету злочину.

Тимчасове обмеження майнових прав на предмет клопотання, з урахуванням вказаних ризиків наразі має легітимну мету збереження предмету злочину як речового доказу з метою встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення та зібрання доказової бази стороною обвинувачення.

На підстав і вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n.50, Series A N 98).

Згідно з вимогами статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч.11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Дізнавачем доведено, що незастосування заборони відчужувати зазначене в клопотанні майно може ускладнити розслідування, але не доведено, що незастосування заборони користування зазначеним майном може призвести до пошкодження, псування, знищення або втрати майна.

Слідчий суддя вважає, що надані органом досудового розслідування докази утворюють достатню сукупність для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна з метою збереження речових доказів, унеможливлення їх приховання, пошкодження чи знищення, що може призвести до нівелювання доказової бази органу досудового розслідування та необхідним буде, враховуючи зміст клопотання та пояснення дізнавача та представника власника майна, застосувати арешт майна в частині заборони відчуження та розпорядження, що в достатній мірі забезпечить потреби кримінального провадження.

Керуючись ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання дізнавача задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене в ході огляду 01.12.2023 року майно, а саме: автомобіль «Renault Master», д.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_2 , білого кольору, який знаходився під керуванням ОСОБА_4 , в частині позбавлення права на відчуження та розпорядження.

В іншій частині клопотання дізнавача відмовити.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження, що згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1