Номер провадження: 11-кп/813/2276/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського райсуду м. Одеса від 20.09.2023, якою під час судового розгляду к/п № 0000025 від 18.02.2022 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Хервачаурі респ. Грузія, громадянина респ. Грузія, із середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.05.2020 Малиновським райсудом м. Одеси за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 13 років 6 місяців з конфіскацією майна; 10.12.2021 Одеським апеляційним судом ухвалено вирок, яким вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 29.05.2020 скасовано в частині призначеного покарання та засуджено за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 255-1, ч. 4 ст. 189 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18.11.2023 включно, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 20.09.2023 під час судового розгляду к/п №0000025 від 18.02.2022 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 255-1, ч. 4 ст. 189 КК України було відмовлено в задоволені клопотання обвинуваченого та його захисника, задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 18.11.2023 включно, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави, стосовно кожного.

Мотивуючи своє рішення, суд послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, свідомо вчинив умисний злочин, міцних соціальних зв`язків не має, та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, зокрема обвинувачений може переховуватись від суду, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином, винити нове аналогічне кримінальне правопорушення.

Окрім того, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, свідомо вчинив умисний злочин, міцних соціальних зв`язків не має, та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не відпали та продовжують існувати, зокрема, обвинувачений може переховуватись від суду; іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, суд 1-ої інстанції врахувавши положення п. 1 ч. 4 ст.183 КПК України, а обставини вчинення злочинів, вважав за необхідне не визначати розмір застави.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначив, що вважає ухвалу суду такою, що суперечить вимогам кримінально процесуального закону, з огляду на наступне:

- судом 1-ої інстанції не враховано, що прокурором не було доведено та жодним чином не підтверджено існування в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, натомість ОСОБА_7 утримується під вартою з 2014 року та засуджений до довічного позбавлення волі;

- судом 1-ої інстанції при оголошенні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 не було переведено текст ухвали на рідну мову;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що вирком Одеського апеляційного суду від 10.12.2021 ОСОБА_7 засуджено до довічного позбавлення волі та постановою Касаційного кримінального суду від 30.09.2022 зазначений вирок залишено без змін, що свідчить про недоцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала суду 1-ої інстанції в частині продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, при цьому ОСОБА_7 просив як найшвидше направити його до колонії для відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі,думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Малиновському райсуді м. Одеси знаходиться к/п № 0000025 від 18.02.2022 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 255-1, ч. 4 ст. 189 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Так, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, пов`язаних із застосуванням відносно потерпілої особи фізичного насилля, їх характеру та тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним (за ч. 3 ст. 255-1 КК України у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років з конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, вищевказаний ризик підтверджується також тим, що обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином респ. Грузія, неодружений, не працевлаштований, раніше судимий за вчинення особливо тяжких злочинів, тобто в нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

Також, апеляційний суд вважає, що ризики перешкоджання обвинуваченим розгляду кримінального провадження, а також вчинення нового кримінального правопорушення не відпали та продовжують існувати, оскільки ОСОБА_7 вчинив інкриміновані йому злочину саме під час відбування покарання за попереднім вироком, що свідчить про зухвалу поведінку останнього та не бажання вставати на шлях виправлення.

Що стосується тверджень сторони захисту з приводу того, що ОСОБА_7 засуджено до довічного позбавлення волі, апеляційний суд приймає до уваги, проте зауважує на тому, що на теперішній час оцінюються ризики саме в к/п №0000025 від 18.02.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 255-1, ч. 4 ст. 189 КК України.

Більш того, чинним законодавством передбачена можливість перегляду вироку, зокрема, за нововиявленими або виключними обставинами, а також заміни покарання, у зв`язку із чим колегія суддів наголошує на тому, що наявність вироку суду яким обвинуваченого ОСОБА_7 засуджено до довічного позбавлення волі не перешкоджає застосування відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах іншого кримінального провадження.

Окрім того, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження сторони захисту, що при оголошенні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 не було переведено текст ухвали на рідну мову, оскільки в судовому засіданні суду 1-ої інстанції був присутній перекладач, який здійснював переклад обвинуваченому на його рідну мову.

Разом із цим, відповідно до положень ч. 4 ст. 29 КПК України судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надаються сторонам кримінального провадження або особі, стосовно якої вирішено питання щодо застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють. Переклад інших процесуальних документів кримінального провадження, надання копій яких передбачено цим Кодексом, здійснюється лише за клопотанням зазначених осіб. Переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача.

Тобто, із вищевказаної норми вбачається, що обов`язковим є переклад лише судових рішень, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, при цьому стороною захисту не було надано жодних доказів того, що обвинувачений надавав клопотання про переклад йому судового рішення на його рідну мову.

Більш того, у розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , та ОСОБА_7 приймає участь перекладач з українську на грузинську мову, якого суд 1-ої інстанції може залучити до перекладу навіть проміжних рішень ухвалених під час судового провадження.

Отже, доводи захисника ОСОБА_8 про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання пі вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 20.09.2023, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 255-1, ч. 4 ст. 189 КК України під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18.11.2023 включно, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4