ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/382/24 Справа № 201/8764/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000380, щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська,

який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з дня фактичного затримання ОСОБА_7 після набрання вироком законної сили.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 19 391,23 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000,00 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, вчиненого за наступних обставин.

25 травня 2021 року приблизно о 19.00 год. у дворі буд. АДРЕСА_2 у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_11 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , реалізуючи який ОСОБА_7 правою рукою, стиснутою в кулак, умисно наніс потерпілому ОСОБА_11 один удар в область голови, від чого потерпілий впав на землю на лівий бік, після чого, схопивши за одяг потерпілого, кинув його, вдаривши об землю головою.

В результаті умисних дій ОСОБА_7 , направлених на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , останньому було завдано тілесні ушкодження у виді закритої внутрішньочерепної травми, гострої субдуральної гематоми лівої гемісфери об`ємом 250 мл (без ознак капсули), дислокаційний синдром, забійної рани надбрівної дуги зліва та справа, параорбітальної гематоми з обох сторін, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечних для життя в момент заподіяння та від отримання яких ІНФОРМАЦІЯ_2 о 05.30 год. потерпілий ОСОБА_11 помер.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити в цій частині новий розгляд в порядку цивільного судочинства, а також скасувати вирок в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що загиблий проживав окремо від потерпілої, при цьому відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується лише її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Вказує, що при призначенні покарання суд не врахував обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що зі слів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 неможливо дійти висновку, що тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті, були нанесені обвинуваченим. Зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що свідок ОСОБА_12 викликав поліцію, оскільки очікував, що обвинувачений нанесе потерпілому тілесні ушкодження, так як з показань свідка слідує, що поліцію він викликав щодо факту кидання в нього з боку ОСОБА_13 каміння. Звертає увагу, що свідок ОСОБА_12 вказував, що потерпілий отримав тілесні ушкодження за тиждень до подій під час падіння після роботи, при цьому розсік собі брів з правої сторони. Зазначає, що свідок ОСОБА_13 подав до Департаменту внутрішньої безпеки Дніпропетровського управління НП України скаргу щодо незаконних дій органу досудового розслідування під час проведення його допиту, що не було взято до уваги судом першої інстанції. Вказує, що свідок ОСОБА_15 вказувала, що потерпілий їй повідомляв, що його не били, а він впав. Звертає увагу, що сам потерпілий вказував, що бився з багатьма, а не тільки з обвинуваченим. Зазначає, що зі слів експерта ОСОБА_16 та висновку експерта №123 від 10 вересня 2021 року слідує, що тілесні ушкодження, які могли призвести до смерті потерпілого, отримати внаслідок удару о землю неможливо. Вказує, що прокурором не наведено причин зміни обвинувального акту та фактично не доведено механізм тілесних ушкоджень. Зазначає, що під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_13 зазначав, що не бачив моменту падіння та зіткнення потерпілого з лавочкою, однак не виключає такого розвитку подій. Звертає увагу, що слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_13 проводився у кабінеті слідчого, співробітник поліції казав свідку, що робити, та на думку сторони захисту під тиском брав у нього пояснення. Вказує, що суд невірно оцінив часові рамки отримання потерпілим тілесних ушкоджень. Зазначає, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про допит в якості свідків бригади медичної допомоги, яка прибула на виклик 25 травня 2021 року, та слідчого ОСОБА_17 з приводу відео, яка було йому надіслано свідком ОСОБА_14 . Вважає, що висновки експерта №1329, №1329/424-Е та №128 є недопустимими доказами, оскільки сторона захисту не була повідомлена про призначення цих експертиз, внаслідок чого була позбавлена можливості поставити питання експерту та бути присутніми під час проведення експертизи, а також слідчим не було попереджено експертів про кримінальну відповідальність та порушено принцип безпосередності під час проведення експертиз. Вказує, що судом було незаконно відхилено клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими, оскільки слідчий ОСОБА_17 не мав повноважень у цьому провадженні. Зазначає, що сторона захисту заперечує проти стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої матеріальної та моральної шкоди, оскільки не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та понесеними матеріальними витратами та моральними стражданнями потерпілої.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор частково підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просив вирок суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_7 , захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 та частково заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Потерпіла ОСОБА_10 підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За вимогами ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: 1) у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; 2) у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, мотиви призначення покарання.

Крім того, обґрунтування обвинувачення - це не перелік доказів, наданих органами досудового розслідування, а аналіз усіх зібраних у провадженні доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинуваченого, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.

Суд зобов`язаний саме після всебічного, повного і об`єктивного розгляду дати оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для ухвалення обвинувального вироку.

Таким чином, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

У справі Kari-Pekka Pietilainen v. Finland (Кари-Пека Питилайнен проти Фінляндії, рішення від 22 вересня 2009 року), у §33 Європейський суд зазначив, що право сторін надавати міркування по справі, які вони вважають такими, що стосуються справи, визначає відповідний обов`язок суду належним чином досліджувати всі доводи, представлені сторонами: Розділ 13 Застосування положень ст.6 Конвенції з прав людини 167 «...право на справедливий судовий розгляд, гарантоване за статтею 6 §1 Конвенції, охоплює, між іншим, право сторін у провадженні надавати доводи, які вони вважають такими, що стосуються їхньої справи. Оскільки призначення Конвенції - гарантувати не права, які є теоретичними чи ілюзорними, а права, які є реальними та ефективними.., це право може розглядатись як ефективне лише, якщо заявник дійсно «заслуховується», тобто його доводи належним чином досліджуються судом. Стаття 6 §1 Конвенції покладає на суди обов`язок провести належне дослідження доводів, аргументів та доказів, представлених сторонами, без упередженості до їхньої оцінки або релевантності до їхнього рішення...».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано в повному обсязі.

Як слідує з оскаржуваного вироку органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

Так, згідно з обставинами, встановленими судом та викладеними у вироку, ОСОБА_7 ставиться у провину нанесення ОСОБА_11 правою рукою, стиснутою в кулак, одного удару в область голови, від чого потерпілий впав на землю на лівий бік, та в подальшому кидання потерпілого, внаслідок чого останній вдарився об землю головою.

Обґрунтовуючи свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд посилався, зокрема, на висновок експерта №123 від 13 серпня 2021 року, складеного за результатами проведення судово-медичної експертизи, показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_18 .

Так, згідно висновку експерта №123 від 13 серпня 2021 року, враховуючи характер зовнішніх тілесних ушкоджень, встановлених в області голови та обличчя, синців тулубу та кінцівок, комісія експертів приходить до висновку, що дані тілесні ушкодження спричинені від травматично-ударної дії тупих твердих предметів з відносно обмеженою контактуючою поверхнею, виникли від не менш ніж двох травматичних дій в область голови, однієї травматичної дії в область лівого плеча та однієї травматичної дії в область грудної клітини зліва.

При цьому, відповідно до пояснень свідка ОСОБА_12 . ОСОБА_7 двічі дуже легко вдарив ОСОБА_11 кулаком у щелепу (від цих ударів потерпілому ушкодження завдано не було), інших ударів чи падіння потерпілого свідок не бачив.

А згідно пояснень свідка ОСОБА_13 , коли ОСОБА_7 попрохав ОСОБА_11 покинути його двір, останній почав лаятись та намагався вдарити обвинуваченого, але останній відштовхнув його, від чого потерпілий сів на лавку і ліг на правий бік. Спричинення обвинуваченим ударів потерпілому чи падіння останнього на землю свідок не бачив.

Під час досудового розслідування було проведено слідчі експерименти за участю свідка ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_7 , разом з тим в подальшому органом досудового розслідування не було здійснено належних заходів, спрямованих на встановлення того, чи можливе утворення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень за механізмом та обставинами, зазначеними обвинуваченим та свідком під час проведення слідчих експериментів.

Крім того, суд хоча і послався у вироку на пояснення свідка ОСОБА_18 , однак не надав їм жодної оцінки з точки зору відповідності встановленим обставинам вчинення кримінального правопорушення, хоча остання вказувала, що 25 травня 2021 рок після 17.00 год. вона під час збирання листків винограду на вулиці побачила незнайомого хлопця у кепці червоного кольору ( ОСОБА_11 ), який спочатку йшов, а потім впав в кінці вул.Маневрової, та якому в подальшому допомогли піднятись хлопці, що знаходились знизу вулиці.

При цьому, як слідує з матеріалів провадження та пояснень допитаного у суді першої інстанції судового експерта ОСОБА_16 даних про те, що ушкодження у потерпілого утворились від падіння, у експертів не було.

Надаючи оцінку наведеному апеляційний суд вважає, що встановлені судом обставини вчинення кримінального правопорушення суперечать дослідженим ним же доказам.

Вирішуючи питання обґрунтованості судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з того, що висновком експертизи встановлено, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження виникли від не менш ніж двох травматичних дій в область голови, однієї травматичної дії в область лівого плеча та однієї травматичної дії в область грудної клітини зліва, проте обвинуваченому органом досудового розслідування інкримінується спричинення лише одного удару потерпілому в область голови, при цьому, хоча у формулюванні обвинувачення, що інкримінується обвинуваченому і визнано судом доведеним, вказано про кидання обвинуваченим потерпілого та отримання останнім у зв`язку з цим ушкодження голови, разом з тим, висновком експертизи не встановлено та не перевірено можливість утворення виявленої у потерпілого травми голови за таких обставин, що не було враховано судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного вироку.

Враховуючи викладене, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції належним чином не встановив та не з`ясував природу, походження та механізм спричинення потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, що знаходяться в причинному зв`язку з настанням його смерті.

Крім того, суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду, зазначену у постанові суду від 09 листопада 2021 року (справа №281/128/19, провадження № 51-4536км19), відповідно до якої доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи.

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Апеляційний суд не може за цих умов вважати правильно встановленими обставини вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та відповідно й доведеною його винуватість, та приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, яка перешкодила йому ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За таких обставин суд апеляційної інстанції керується приписами ч.6 ст.9 КПК України, які визначають, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, тоді застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тому, виходячи із передбачених п.п.2, 10, 13 ч.1 ст.7 КПК України загальних засад кримінального провадження щодо законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Внаслідок скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду провадження в суді першої інстанції апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості щодо розгляду решти апеляційних вимог прокурора та захисника, що обумовлює часткове задоволення поданих апеляційних скарг і вони підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.

Під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вказані недоліки, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обгрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4