В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2023 року м.Львів

Колегія суддів Галицького районного суд м.Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в порядку спеціального судового провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000077 від 31.07.2017 року про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадяниа України, українця, уродженця с. Костянтинівка, Мелітопольського району, Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який не є адвокатом та депутатом,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_7 , реалізуючи свої злочинні наміри, які полягають у протидії силам АТО в зоні проведення Антитерористичної операції, достовірно знаючи з розповсюджених у засобах масової інформації та мережі «Інтернет» повідомлень про проведення на території Луганської області України Антитерористичної операції проти терористичної організації «Луганська народна республіка» та усвідомлюючи, що сили і засоби АТО використовуються для захисту суверенітету і територіальної цілісності України, а активні бойові дії проти них на території підконтрольній органам державної влади України призводять до загибелі військовослужбовців, мирного населення, пошкодження військової техніки, об`єктів інфраструктури, тощо, та відтак наносять шкоду боєздатності підрозділів сил АТО, діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, перебуваючи на АДРЕСА_2 , 03.11.2015 р. добровільно вступив на службу до 1-го мотострілецького відділення 1-го мотострілецького взводу 3-ої мотострілецької роти 1-го мотострілецького батальйону 2-ої окремої гвардійської мотострілецької бригади імені Героя Радянського союзу ОСОБА_8 2-го армійського корпусу народної міліції терористичної організації «Луганська народна республіка», у складі якого по серпень 2017 року на території Луганської області брав участь у зборі розвідувальних відомостей, виявленні та фіксації вогневих позицій сил АТО, координації дій мотострілецького підрозділу, а також вогневому прикритті діяльності диверсійно-розвідувальних груп, шляхом здійснення обстрілів позицій підрозділів Збройних сил України.

При цьому, ОСОБА_7 , вступаючи до вказаного не передбаченого законом збройного формування терористичної організації «ЛНР», був достовірно обізнаний, що воно відноситься до збройних формувань, а саме має організаційну структуру військового типу (поділяється на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, які носять формений одяг військового типу), характеризується наявністю єдиноначальності та субординації (невстановленими органами досудового розслідування особами здійснюється єдине керівництво зазначеними збройними формуваннями), використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів та інших предметів), має воєнізований характер завдань та методів (здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей України) та ставить перед собою специфічні завдання (утримання території окремих районів Луганської області, тимчасово не підконтрольних органам державної влади України, встановлення на території цих районів Луганської області військового стану (перевірка документів у осіб, чергування з вогнепальною зброєю на підконтрольних об`єктах, обладнання на території зазначених районів Луганської області так званих «блок постів» для здійснення збройного опору Збройним Силам України та іншим військовим формуванням України) та має для цього відповідні матеріальні засоби (вогнепальну зброю, боєприпаси та військову техніку).

Крім того, ОСОБА_7 усвідомлював, що зазначений підрозділ терористичної організації «ЛНР» не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні сили України», «Про Службу безпеки України», «Про Національну поліцію», «Про державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими визначено створення та функціонування збройних формувань України.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив дії які виразилися в участі у терористичній організації, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Відповідно до ст. 297-1 КПК України, спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави. Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258-6, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук. Відповідно до ч.3 ст.323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Згідно з вищезазначеним, виклик в судові засідання ОСОБА_7 здійснювався шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур`єр».

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст. 323 КПК України) суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Винуватість ОСОБА_9 у визначеному судом у цьому вироку обсязі повністю підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, а саме:

- протоколом затримання ОСОБА_7 від 02.08.2017 р. за підозрою в участі з травня 2014 року у незаконному збройному формуванні «Вітязь» терористичної організації «Луганська народна республіка» та у незаконному збройному формуванні «Зоря»;

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,відповідно до яких останні впізнали ОСОБА_7 як учасника незаконних збройних формувань терористичної організації «Луганська народна республіка», який у 2017 році перебувавна контроль-пропускному пункті незаконних збройних формувань поблизу КПВВ «Станиця Луганська» ЗСУ у Луганській області;

- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якого 07.10.2014 р. самопроголошеним керівником «Луганської Народної Республіки» ОСОБА_14 видано указ №15, яким створено незаконне військове формування - так звану «Народну міліцію ЛНР» (далі народна міліція «ЛНР»), до складу якої входять підрозділи («бригади», «батальйони», «корпуси» тощо), покликані вирішувати завдання по протидії антитерористичній операції, збору і опрацюванню інформації про сили та засоби, які використовують правоохоронні та військові органи України в ході її проведення (далі сили та засоби АТО), а також вербуванню нових членів «ЛНР» та підшуканню пособників терористичної діяльності. До складу 2-го армійського корпусу народної міліції «ЛНР» входить 2-га окрема гвардійська мотострілецька бригада імені Героя Радянського Союзу ОСОБА_8 , яка є тактичним з`єднанням сухопутних військ, що здатне вирішувати тактичні завдання керівництва терористичної організації «ЛНР» з протидії силам антитерористичної операції;

- інформаціями штабу антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей № 675 ато від 27.01.2017 р., № 935 ато від 05.02.2017 р. Підрозділ незаконного збройного формування, до якого входив ОСОБА_7 , забезпечував службу у тому ж місці (залізничний міст через ручку Сіверський Донець та вздовж цієї річки), де його бачили свідки

ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ;

- матеріалами виконаного оперативним підрозділом доручення слідчого № 62/2/4-7824 від 11.10.2016 р. Надано інформацію щодо організаційної структури 2 окрема гвардійська мотострілецька бригада імені Героя Радянського Союзу ОСОБА_8 , у тому числі щодо підрозділу, у якому служив ОСОБА_7 . Крім цього, ОСОБА_7 згаданий штатному розписі 2 ОМСБр 2 АК терористичної організації «Луганська народна республіка» на посаді кулеметника 1-го мотострілецького відділення 1 мотострілецького взводу 3 мотострілецької роти 1 мотострілецького батальйону НОМЕР_1 окремої гвардійської мотострілецької бригади імені Героя Радянського союзу ОСОБА_8 2-го армійського корпусу народної міліції «ЛНР»;

- висновком судово-психіатричної експертизи № 415 від 23.08.2017 р. На час вчинення кримінального правопорушення та час проведення експертизи ОСОБА_7 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними;

- протоколами огляду від 03.10.2017 р. та 10.08.2017 р. мобільного телефону ОСОБА_7 , проведеними з його участю. У ході огляду встановлено наявність фотографій ОСОБА_7 у військовій формі незаконних збройних формувань «лнр», а також телефонних номерів учасників нзф у телефонній книжці;

- протоколом огляду інформації оратора стільникового зв`язку щодо абонентського номеру, який перебував у користуванні ОСОБА_7 . Встановлено, що цей номер фіксувався на окупованій території Луганської області, у тому числі поблизу КПВВ «Станиця Луганська», де ОСОБА_7 проходив службу у нзф;

- оглянутими у судовому засіданні речовими доказами, документами, що видавались ОСОБА_7 під час проходження служби у нзф: довідкою начальника штабу нзф так званого «полку Витязь»; записка 3 мотострілкової роти.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив дії, які виразилися в участі у терористичній організації, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України;

Статтею 17 Закону України від 23.03.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав про те, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також враховано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в ході провадження у справі докази, суд вважає, що усі вищезазначені докази узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достовірними.

Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення, в тому числі на надання ними доказів на підтвердження і спростування висунутого обвинувачення, суд керується принципами реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Судом під час провадження у справі вживалися усі можливі належні заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_7 до суду та повідомлення про порядок, дату і час розгляду справи, в тому числі для забезпечення права на захист, зокрема шляхом оприлюднення судового виклику в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, згідно зі статтями 50, 65 КК України, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з огляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд також бере до уваги характер та тяжкість вчиненного обвинуваченим злочину, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а також рівень його суспільної небезпеки.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин судом не встановлено.

Як наведено вище, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Згідно ч.1 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані доводи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей, за якими кваліфіковано його дії із застосуванням додаткових покарань визначених санкціями відповідних статей Кримінального кодексу

При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, дані, які характеризують ОСОБА_7 , суд вважає, що для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 258-3 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Враховуючи, що за ч. 1 ст. 258-3 КК України ОСОБА_7 вчинив злочин проти громадської безпеки, cуд вирішив застосувати конфіскацію всього майна, належного ОСОБА_7 на праві власності.

За висновком суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Строк відбвання покарання ОСОБА_7 слід рахувати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України та обрати йому покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання час перебування під вартою з моменту його затримання.

Речові докази, а саме:

- копію документу: «справка ОСОБА_15 от 09.10.2014 г….», оригінал документу «увольнительная записка ОСОБА_15 …», оригінал документу «Луганский наркологический диспансер…», оригінал документу «справка № 4701…» - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон «MAXVI K1» в корпусі срібного кольору, з серійним номером НОМЕР_2 , з наявною в ньому карткою опертарора мобільногр зв`язку «МТС» та картою памяті, об`ємом 4 Гб знищити.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Галицький районний суд м. Львова з підстав, передбачених ст.394 КПК України, а засудженим - з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий судя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3