КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/5142/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

26 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0002161 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, який здобув середню освіту, офіційно не працює, неодружений, без місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 09.05.2023 Святошинським районним судом міста Києва за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6 ,

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 09.08.2023, визнано винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_6 частково приєднано до покарання за цим вироком невідбуте покарання за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 09.05.2023 і призначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня його фактичного затримання, а саме з 18.07.2023.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_6 час перебування під вартою з 17.03.23 по 09.05.23 за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 09.05.2023.

Вирішено долю щодо речових доказів.

Згідно вироку суду, 04.06.2023, приблизно о 18 годині 22 хвилини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись в приміщенні магазину «Сільпо» ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», розташованого по вул. Гната Юри, 20 у м. Києві, намагався, в умовах воєнного стану, повторно таємно викрасти чуже майно на суму 697 грн. 24 коп. (без урахування ПДВ), однак не довів кримінальне правопорушення до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони магазину разом із викраденим майном.

Так, 04.06.2023, приблизно о 18 годині 17 хвилин, ОСОБА_6 прибув до магазину «Сільпо» по вул. Гната Юри, 20 у м. Києві. Перебуваючи у торговій залі вказаного магазину, проходив між торгових полиць, де звернув увагу на товар, який вирішив таємно викрасти. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, пересвідчившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, взяв із полиць товар, що належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», а саме: Сет ролів Море лосося В, вагою 985 гр., у кількості 1 уп., вартістю 665 грн. 83 коп. (без урахування ПДВ); Напій Coca-Cola, об`ємом 1,5 л., у кількості 1 шт., вартістю 31 грн. 41 коп. (без урахування ПДВ).

Після чого, ОСОБА_6 , усвідомлюючи злочинний характер своїх протиправних дій, не розрахувався за товар, який тримав у руках, пройшов через сигнальні рамки та направився на вихід з магазину, тим самим вчинивши всі дії, що вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Однак, довести злочин до кінця ОСОБА_6 не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони магазину «Сільпо» разом із викраденим майном.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на несправедливе покарання внаслідок суворості, невідповідність покарання даним про особу обвинуваченого та обставинам вчинення кримінального правопорушення, просить змінити вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09.08.2023 та призначити покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі на строк 5 років і 1 день.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що під час розгляду кримінального провадження на стадії досудового розслідування та в суді першої інстанції ОСОБА_6 повністю визнав свою провину, не заперечував фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення. Також ОСОБА_6 просив вибачення у потерпілої сторони в судовому засіданні, покаявся у вчиненому, потерпіла сторона не мала претензій матеріального або морального характеру до ОСОБА_6 , як і зазначено в оскаржуваному вироку. Крім того, у самому оскаржуваному вироку зазначено, що судом враховано при призначенні покарання визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Також апелянт вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги вимоги ч. 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин. З урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, судам необхідно обговорювати питання про призначення передбаченого більш м?якого покарання - особам, які щиро розкаялися в скоєному злочині, активно сприяли розкриттю злочину.

Представник потерпілого ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань про відкладення судового засідання до суду не подав, а тому, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, судове засідання проведено у відсутність представника потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню і перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

Що стосується посилань захисника в апеляційній скарзі на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. через суворість, то колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, ставлення ОСОБА_6 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному розкаянні, обставиною, яка пом`якшує покарання судом першої інстанції визнано і враховано - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують його покарання. Також, судом першої інстанції враховано дані щодо особи обвинуваченого, який офіційно не працює, неодружений, має неповнолітню дитину, має постійне місце проживання у місті Києві, за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, також за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність, раніше судимий, вчинив новий злочин в період іспитового строку. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 нових злочинів буде покарання в межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України у виді позбавлення волі.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин під час іспитового строку, встановленого вироком Святошинського районного суду м. Києва від 09.05.2023, за яким він був засуджений за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільнений від його відбування з випробуванням, що свідчить про стійке небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та виключає можливість призначення обвинуваченому більш м?якого покарання чи повторного звільнення від його відбування з випробуванням, а тому, погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства.

Відповідно до ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Таким чином, судом першої інстанції правильно застосовано положення ст. 71 КК України при ухваленні оскаржуваного вироку.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений визнав свою провину, не заперечував фактичні обставини викладені в обвинувальному акті, розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення, просив вибачення у потерпілої сторони в судовому засіданні, покаявся у вчиненому, та те, що потерпіла сторона не мала претензій матеріального або морального характеру до ОСОБА_6 , як на підстави призначення обвинуваченому остаточного покарання у виді 5 років 1 дня позбавлення волі, то колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки як слідує з матеріалів справи потерпіла сторона участі у судовому засіданні не брала, а відсутність претензій з боку потерпілого, свідчить лише про те, що останній не виявив бажання скористатись своїм правом на відшкодування майнової та/або моральної шкоди, окрім того, як слідує з матеріалів справи викрадені ОСОБА_6 речі були у нього вилучені під час затримання в порядку ст. 208 КПК України та передані на відповідальне зберігання уповноваженій особі магазину «Сільпо». Що ж до визнання вини, фактичних обставин справи, каяття у вчиненому, то суд першої інстанції не лише врахував зазначені обставини, а й визнав щире каяття обвинуваченого пом`якшуючою покарання обставиною.

З приводу активного сприяння слідству обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які дані про надання ОСОБА_6 органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, тобто в активному сприянні у розкритті злочину.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни вироку захисником до апеляційного суду не надано.

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б ставили під сумнів правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09.08.2023 у кримінальному провадженні №0002161 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4