Справа № 308/1224/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Ужгородського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до ЄРДР за №0000124 від 18 січня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування відносно підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, громадянина України, українця за національністю, з середньою освітою, тимчасово непрацюючого, неодруженого, мешканця АДРЕСА_1 раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду від 07.10.2021 за 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі до 4 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання терміном на 3 роки,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Ужгородського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотання м у кримінальному проваджені відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0000124 від 18 січня 2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що як встановлено досудовим розслідуванням Указом Президента України 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб який в подальшому неодноразово продовжувався, та діє по теперішній стан.

Незважаючи на викладене, у період часу з 17:45 год. 17.01.2024 по 04:29 год. 18.01.2024, ОСОБА_4 , діючи спільно з ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , де у них виник прямий умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, шляхом розбиття вікна на приміщенні пошивного цеху ТОВ «КИРДІС» проникли до середини, звідки повторно таємно викрали 181 (сто вісімдесят одну) котушку ниток загальною вартістю близько 75000 грн, які сховали до двох валіз та п`яти коробок.

Після чого покинули приміщення пошивного цеху, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 , матеріального збитку на суму близько 75000 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану.

У клопотанні вказано на те, що Підозрюваним у кримінальному провадженні є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ужгород, Закарпатської області, громадянин України, українець за національністю, з середньою освітою, тимчасово непрацюючий, неодружений, мешканець АДРЕСА_1 раніше судимий вироком Ужгородського міськрайонного суду від 31.12.2021 за 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі до 4 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання терміном на 3 роки.

Слідчий зазначає, що Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 18.01.2024, протоколом огляду місця події від 18.01.2024, протоколом огляду місця події від 18.01.2024, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 18.01.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 18.01.2024, протоколом впізнання особи за фотознімками від 18.01.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 18.01.2024, протоколом впізнання особи за фотознімками від 18.01.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 18.01.2024, протоколом впізнання особи за фотознімками від 18.01.2024, протоколом затримання особи від 18.01.2024, чим було достатньо зібрано доказів для повідомлення ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Слідчий при обґрунтуванні клопотання посилається на положення ч. 1 ст. 177, ст. 178 ч. 1 ст. 184 КПК України.

У клопотанні вказано на те, що враховуючи той факт, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, обрати відносно останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не надається можливим.

Разом із тим, слідчий зазначаю, крім того, враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_4 ніде не працює, а від так його майновий стан залишається незадовільним, та враховуючи той факт, що ОСОБА_4 вироком Ужгородського міськрайонного суду від 31.12.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України було засуджено до позбавлення волі до 4 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном на 3 роки, на шлях виправлення не став, а натомість вчинив новий корисливий злочин проти власності, тому відносно нього не представляється можливим обрати запобіжний захід у вигляді застави.

При цьому у клопотанні вказано на, що обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не надається можливим, оскільки останній може впливати на свідків та представника потерпілого та розуміючи невідворотність призначення йому покарання терміном від 5 до 8 років позбавлення волі за вчинений ним тяжкий злочин ОСОБА_4 може зникнути від слідства і суду.

У клопотанні вказано на те, що вказані обставини свідчать про неможливість застосування щодо ОСОБА_4 особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту або застави, так як такі ним дотримані не будуть та являються недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно з запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою.

У клопотанні вказано на те, що більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава не зможуть запобігти ризикам, визначеним ч. 2 ст. 177 КК України. Крім того, раніше до ОСОБА_4 вже застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, після сплати якої ОСОБА_4 і надалі перебуваючи на свободі може вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Слідчий у клопотанні вказує на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, якими обґрунтовується необхідність у застосуванні щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме що підозрюваний може:

переховуватися від органів досудового розслідування та суду: Злочин, який інкримінуються ОСОБА_4 , є тяжкими і передбачає призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім цього в ході огляду автомобіля марки «Renault» моделі «Kangoo» д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою м. Ужгород, вул. Другетів, біля буд. 150, вилучено речові докази. Також в ході досудового розслідування, що підозрювані рухались за межі міста, що свідчить про намагання уникнути кримінальної відповідальності та переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Так, на переконання слідчого, вищевказані обставини дають підстави вважати, що він, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду протягом тривалого часу, а саме, перебуваючи на волі, матиме можливість покинути територію України поза межами пункту пропуску та перебувати за її межами тривалий час, що негативно вплине на хід досудового розслідування та судовий розгляд даного кримінального провадження. Може незаконно впливати на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні, так у вказаному кримінальному провадженні є необхідність у допиті осіб в якості свідків із обставин, що мають значення для кримінального провадження, які відомі підозрюваному, у тому числі тих, які ще не допитані з об`єктивних причин, та будуть допитані у ході подальшого досудового розслідування. Також підозрюваний може впливати на потерпілого у даному кримінальному провадженні та вчинити на нього тиск, з метою зміни ним наданих показів. Аналогічні протиправні методи впливу можуть бути застосовані як до експертів, які виконуватимуть експертизи у даному кримінальному провадженні, так і до потерпілого, номери засобів зв`язку яких відомі підозрюваному, виходячи зі способу вчинення правопорушень, з метою надання ними неправдивих показань, складання неправдивих висновків, або відмови від надання таких. Може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, адже перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання, чи штучно створити докази, в тому числі в електронному вигляді, які б підвереджували його невинуватість у вчиненні інкримінованих злочинів. Може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки перебуваючи на волі ОСОБА_4 , може вчинити інший злочин проти власності, оскільки в ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_4 під час дії випробувального терміну повторно підозрюється у вчиненні нового корисливого злочину проти власності, за результатами якого до Ужгородського міськрайонного суду було скеровано обвинувальний акт та наразі ОСОБА_4 є підозрюваним у іншому кримінальному провадженні.

Слідчий вказує на те, що крім того, до ОСОБА_4 раніше вже застосовувалися запобіжні заходи у виді тримання під вартою із визначенням застави, які неодноразово останнім порушено.

Слідчий зазначає, що приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що скоєне ОСОБА_4 , кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, з корисливих мотивів, що відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачає позбавлення волі строком від 5 до 8 років, враховуючи те, що ОСОБА_4 залишається незадовільним, оскільки він ніде не працює, з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам: спробам переховуватися від органу досудового розслідування і суду та незаконно впливати на свідків та потерпілого, у цьому ж кримінальному провадженні, з метою відмови останніх від дачі правдивих свідчень, а також з метою запобігання вчинення ним нових правопорушень, та враховуючи те, що підстав для застосування ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у слідства не має, а менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаних ризиків, а тому, керуючись вимогами ст. ст. 40, 131, 132, 176 178, 181, 184, 194, 197 та 199 КПК України, слідчий просить слідчого суддю: застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, громадянина України, українця за національністю, з середньою освітою, тимчасово непрацюючого, неодруженого, мешканця АДРЕСА_1 раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду від 07.10.2021 за 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі до 4 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання терміном на 3 роки, терміном на 60 діб.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити, до матеріалів клопотання просив долучити до матеріалів справи протокол вручення підозрюваному клопотання про обрання запобіжного заходу. При цьому прокурор просив врахувати що у допитах свідків допущено описку, а саме вказано невірно прізвище свідка в тексті протоколу. Також прокурор вказав про наявність технічної описки у постанові про призначення групи прокурорів в частині зазначення статті Кримінального кодексу України.

Захисник підозрюваного просив застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт. Просив врахувати, що на даний час не допитувався підозрюваний ОСОБА_4 , вважає що підозра є необґрунтованою.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника. При цьому стверджував, що ніяким чином не причетний до вчинення злочину. Перебував у транспортному засобі свого знайомого, однак про наміри ОСОБА_8 не знав, його попросили перенести речі.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими слідчого відділу Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено в ЄРДР за під 0000124 від 18 січня 2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

18.01.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Ужгород, Закарпатської області, громадянину України, українцю за національністю, з середньою освітою, тимчасово непрацюючому, неодруженому, мешканцю АДРЕСА_1 раніше судимому вироком Ужгородського міськрайонного суду від 07.10.2021 за 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі до 4 років, на підставі ст. 75 КК України звільненому від відбування призначеного покарання терміном на 3 роки, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 18.01.2024, протоколом огляду місця події від 18.01.2024, протоколом огляду місця події від 18.01.2024, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 18.01.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 18.01.2024, протоколом впізнання особи за фотознімками від 18.01.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 18.01.2024, протоколом впізнання особи за фотознімками від 18.01.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 18.01.2024, протоколом впізнання особи за фотознімками від 18.01.2024, протоколом затримання особи від 18.01.2024, чим було достатньо зібрано доказів для повідомлення ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених доказах, є достатньою для висновку про можливу причетність підозрюваного до вищевказаного кримінального правопорушення.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваної у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Санкція частини 4 статті 185 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Так відповідно до ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення належить тяжкого злочину.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні підстав вважати, що існують ризики передбачені статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, у клопотанні, зокрема:

На переконання слідчого судді стороною обвинувачення наведено достатньо підстав вважати що існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду:

Злочин, який інкримінуються ОСОБА_4 , є тяжкими і передбачає призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім цього в ході огляду автомобіля марки «Renault» моделі «Kangoo» д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою м. Ужгород, вул. Другетів, біля буд. 150, вилучено речові докази. Також в ході досудового розслідування, що підозрювані рухались за межі міста, що свідчить про намагання уникнути кримінальної відповідальності та переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Слідчий суддя вважає, що на цей час, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання останнього винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а саме до восьми років позбавлення волі, останній перебуваючи під загрозою застосування вказаного покарання, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, тобто існує ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Слідчий суддя погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду підозрюваного.

Таким чином, є підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаного злочину, може в подальшому перешкоджати повному та всебічному досудовому розслідуванню даного кримінального провадження іншим чином, та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності такої поведінки підозрюваного.

Окрім того, слідчий вважає, що слідчим обґрунтовано вказується про наявність ризику впливу підозрюваного незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни їх показань на свою користь.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слідчий суддя вважає що є підтрави для висновку про існування ризику того, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 , може вчинити інший злочин проти власності, оскільки в ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_4 під час дії випробувального терміну повторно підозрюється у вчиненні нового корисливого злочину проти власності, за результатами якого до Ужгородського міськрайонного суду було скеровано обвинувальний акт та наразі ОСОБА_4 є підозрюваним у іншому кримінальному провадженні.

Разом із тим, слідчий суддя вважає, матеріалами клопотання не доведено існування ризику того, що ОСОБА_4 , може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. В цій частиін клопотання є необґрунтованим та неконкретизованим.

Відповідно до статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , є тяжким, санкцією даної частини статті передбачено позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого ЗУ від 24.02.2022 року «2102-ІХ», воєнний стан запроваджується із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та діє на даний час. Таке рішення ухвалено у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану».

Законом № 2117-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за злочини проти основ національної безпеки України в умовах дії режиму воєнного стану» посилено покарання не тільки за привласнення на полі бою майна поранених та вбитих (мародерство), а ще й за використання трагічних обставин, бойових дій для власної наживи, адже зміни до Кримінального кодексу торкнулися й складу злочинів, передбачених у статтях 185 (крадіжка), 186 (грабіж), 187 (розбій), 189 (вимагання), 191 (заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем). Ці злочини доповнилися кваліфікуючою ознакою - скоєння в умовах воєнного стану.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 67 КК України визначено, що вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій є обтяжуючою обставиною.

Слідчий суддя звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, такий вчинено під час дії по всій території України воєнного стану, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, враховуючи наведене і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя, вважає обґрунтованим висновок про необхідність застосування до підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.

Підозрюваний має молодий вік, офіційно не працевлаштований, зі слів сторони захисту працює неофіційно перевізником, має цивільну дружину та разом із нею на вихованні та у нього на утриманні є двоє неповнолітніх дітей.

Слідчий суддя вважає доведеним, що відсутні підстави для можливості застосування особистого зобов`язання, домашнього арешту, або іншого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, оскільки обрання такого запобіжного заходу не забезпечить в повній мірі дотримання належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, передбачає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених названим Кодексом. Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків; розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного слідчий суддя з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

У п.2 ч.5 статті 182 КПК України визначено, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави слідчий суддя бере до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення та спричинену ними шкоду, встановлені ризики, в сукупності з майновим станом підозрюваного, особистими даними, про які уже зазначалось у цій ухвалі.

Виходячи зі змісту ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом і повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У цьому контексті суд звертає увагу , що у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ відзначив, що як сума гарантії, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, повинна бути оцінена переважно щодо обвинуваченого і його активів, а не можливих розмірів збитків. Так, спроби прив`язати суму гарантії від затриманого винятково до суми збитку, приписуваного йому, не відповідає статті 5 Конвенції. Гарантії, передбачені цією статтею, призначені не для відшкодування збитків, а швидше, для забезпечення присутності обвинуваченого на слуханні. Тому її сума має бути встановлена в основному шляхом посилання на нього, його активи і його відносини з особами, які мають надати заставу, тобто, перспектива втрати застави або дій проти гарантів у разі його неявки в суд виступатиме як достатній стримуючий фактор, щоб присікти будь-яке бажання з його боку ховатися від правосуддя.

Поряд з цим, суд враховує, що із структури статті 5 Конвенції, в цілому, та її 3 пункту, зокрема, випливає, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06.11.2007, заява №. 42440/06, та пункт 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12.04.2009, заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain).

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Отже, положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують Суд на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан підозрюваного; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу підозрюваного; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «професійне середовище» підозрюваного; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

У своєму рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі тощо.

З огляду на викладене, враховуючи майновий та сімейний стан підозрюваного, слідчий суддя переконаний, що розмір застави у п`ятдесят п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 166 540 (сто шістдесят шість тисяч п`ятсот сорок) гривень є помірним та здатний забезпечити виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч.7 ст.182 КПК України підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі внесення застави на підозрюваного відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, слід покласти обов`язки.

Крім цього, слідчий суддя зауважує, що згідно з ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Ужгородського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до ЄРДР за №0000124 від 18 січня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, громадянина України, українця за національністю, з середньою освітою, тимчасово непрацюючого, неодруженого, мешканця АДРЕСА_1 раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду від 07.10.2021 за 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі до 4 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання терміном на 3 роки, підозрюваного у чиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, а саме до 14.03.2024 включно.

Визначити заставу, достатню для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , покладених на нього обов`язків передбачених КПК України, а саме п`ятдесят п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 166 540 (сто шістдесят шість тисяч п`ятсот сорок) гривень.

Роз`яснити, що підозрюваний ОСОБА_4 , або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , наступні обов`язки: - прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; - повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками та особами, які мають причетність до даного кримінального провадження; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього, може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1