Справа № 334/1008/23
Номер провадження № 1-кп/334/406/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючогосудді ОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участю прокурораОСОБА_3
захисникаадвоката ОСОБА_4
обвинуваченогоОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001812 від 20.10.2022 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2023 року після здійснення автоматизованого розподілу справ в провадження судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001812 від 20.10.2022 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 13.02.2023 року у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 20.03.2023 призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001812 від 20.10.2022, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст 185 КК України.

Справа перебуває на стадії судового розгляду.

В судовому засіданні прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 , до суду подано письмове клопотання від 15.11.2023 про продовження запобіжного заходу - тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , терміном на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор вказав, що продовжують свою дію ризики, передбачені пп. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження правопорушень, а саме: ОСОБА_5 , в період дії іспитового строку, вчинив кримінальні правопорушення, за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від чотирьох до восьми років, а відтак усвідомлюючи невідворотність настання покарання за вчинене діяння та санкцію інкримінованого кримінального правопорушення, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання. Також даний ризик, підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_6 , вже переховувався від органів досудового розслідування у липні 2022 року. На даний час даний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст 177 КПК України не перестав існувати.

Ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується, тим, що ОСОБА_5 офіційно ніде на працює, не має постійного джерела доходів, незважаючи на факт перебування на іспитовому строку за вчинення корисливого злочину, вчинив інші корисливі злочини, а отже існує достатньо підстав вважати, що перебуваючи поза межами місця позбавлення волі останній може вчините новий корисливий злочин. На даний час даний ризик не перестав існувати, так як будь-якої інформації, щодо можливих джерел доходу ОСОБА_5 до органу досудового розслідування не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав: - при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстрований, житла, в якому проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи те, що ОСОБА_5 вчинив корисливі кримінальні правопорушення під час дії іспитового строку та під час застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та розуміння ОСОБА_5 невідворотності покарання, є ризик того, що обвинувачений, може залишити своє місце проживання і таким чином буде переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, просить продовжити відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що без застосування даного запобіжного заходу, неможливо уникнути вищезазначених ризиків та забезпечення покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

14.11.2023 до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 (сформоване в системі Електронний суд 14.11.2023) про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого. В обґрунтування клопотання зазначає, що у сторони обвинувачення немає законних підстав вважати, що ОСОБА_5 буде переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки він має місце реєстрації та проживання - зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та постійно там мешкав з родиною. За вказаною адресою відбував без порушень встановлений ухвалою суду домашній арешт, порушень якого не встановлено. Також зазначає, що не існує підтвердженого ризику того, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений запевняв, що готовий бути на цілодобовому домашньому арешті і не виходити на вулицю, працювати на дому і не має наміру вчиняти правопорушення. Тому гіпотетичне твердження сторони обвинувачення не можна брати до уваги для обґрунтування обрання найсуворішого запобіжного заходу. Необґрунтовані доводи сторони обвинувачення та ґрунтуються на припущеннях те, що обвинувачений ОСОБА_5 буде незаконно впливати на свідків. Ці твердження не можуть братися судом, як обґрунтований ризик для продовження найсуворішого запобіжного заходу. Тим паче, що майже всі свідки допитані на досудовому слідстві. Незаконний вплив не доведений і ґрунтується лише на декларативних заявах прокурора щодо можливості такої поведінки обвинуваченого та не зазначено у який спосіб можливий вплив та який результат може бути при цьому. Посилається, що обов`язок довести обставини, на які посилається ініціатор клопотання з поданням відповідних доказів походить від вимог ч. 5 ст. 132, ч. 3 ст. 184, ч. 3 ст. 199 КПК України, які прокурором не дотримані. Сторона обвинувачення не довела реальність ризиків продовження злочинної діяльності, перешкоджання кримінальному провадженню, впливу на потерпілого і свідків, що вказує на характер припущень зазначених прокурором даних обставин. Аналіз поведінки підозрюваного в аспекті вказаних обставин також свідчить про відсутність потреби застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту

Вважає, що застосування запобіжного заходу до обвинуваченого у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю цілком забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та зможе запобігти ризикам, наведеним у ч. 1 ст. 177 КПК України, буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження та належної поведінки обвинуваченого під час судового слідства.

Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії стаття 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості.

Зміна запобіжного заходу ОСОБА_5 буде сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.

Крім зазначеного, просить врахувати, що: обвинувачений має постійне місце проживання, проживає разом із родиною, родина обвинуваченого є благополучна, рідні згодні підтримувати обвинуваченого та утримувати його у разі знаходження останнього на цілодобовому домашньому арешті, а також зобов`язуються у разі потреби за першою вимогою забезпечити явку обвинуваченого до суду або органу досудового розслідування; обвинувачений на обліках у спеціалізованих нарко- та психо- установах не перебуває та не перебуває; обвинувачений є особою з ускладненням стану здоров`я, потребує лікування та спостереження і лікування, потребує дієти; обвинувачений має родину та стійкі соціальні зв`язки; наміру переховуватися від правосуддя не має, оскільки заінтересований в скорішому встановленні істини по кримінальному провадженні; інших ризиків, що виключають можливість застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу прокурором в клопотанні не наведено.

Обвинувачений запевняє суд, що буде сумлінно виконувати покладені на нього обов`язки та за першою вимогою з`являтися на кожен виклик суду. Доводи сторони обвинувачення про обґрунтованість тримання обвинуваченого під вартою відсутні, тому вважає, що для дотримання прав обвинуваченого на гідне існування необхідно змінити запобіжний захід на більш гуманний, задля можливості обвинуваченого проходити реабілітацію та обстеження для призначення ліків та належного лікування у спеціальних установах.

При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання про продовження строку запобіжного заходу з наведених в ньому підстав, зазначила, що продовжують існувати ризики переховування, та вчинення нових злочинів з боку обвинуваченого, просила в задоволення клопотання захисника відмовити за його безпідставністю.

Обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_4 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора в повному обсязі, та задовольнити клопотання сторони захисту, оскільки обвинувачений провину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнає в повному обсязі, заперечуючи свою причетність до вказаних крадіжок, а прокурором ризики не доведені, у випадку вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою просили розглянути питання про зменшення розміру застави, визначеного ухвалою слідчого судді при обрання запобіжного заходу на стадії досудового слідства з 40 до 20 прожиткових мінімумів.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши обґрунтованість клопотань сторін кримінального провадження наявним у розпорядженні суду матеріалами, суд дійшов наступного висновку.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 розділу ІІ Заходи забезпечення кримінального провадження цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

За змістом ст. 178 КПК України,при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Відповідно до ст.197,199 КПК України, за клопотанням прокурора строк тримання особи під вартою може бути продовжений за наявності обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики,які виправдовують тримання особи під вартою, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

Отже, обвинувачення особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказані злочини, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні декількох кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 184 КК України, які відносяться до категорії тяжких злочинів

Доводи сторін, в тому числі і щодо правильності формулювання обвинувачення, наявність доказів на підтвердження пред`явленого обвинувачення, достатність та допустимість цих доказів, будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства під час розгляду кримінального провадження по суті.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 злочинів, які відносяться до категорії тяжких умисних злочинів, пов`язках з посяганням на майно, інших осіб, вчинених в період відбування ним покарання з випробуванням за вчинення аналогічних злочинів, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 8 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Також суд враховує, що за повідомленням самого обвинуваченого в провадженні Жовтневого районного суду міста Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за фактом вчинення аналогічного злочину, а дата вчинення інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень припадає на час застосування до обвинуваченого покарання з іспитовим строком за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпро .

Суд вважає, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд доходить висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час, а отже задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою. Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, суд вважає необхідним продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Доводи сторони захисту про недоведеність існування вищевказаних ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а не факту конкретного їх вчинення.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання разом з батьками не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд з урахуванням викладеного вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки саме цей запобіжний захід є найбільш дієвим та доцільним заходом забезпечення кримінального провадження щодо вказаної особи.

Таким чином, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу слід задовольнити.

Розглядаючи доводи клопотань сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу, суд вважає, що сторона захисту не зазначила передбачені законом підстави та вагомі аргументи на користь такої позиції, які виправдовували б застосування менш суворого запобіжного заходу. Доказів, що за станом здоров`я обвинувачений не може перебувати в умовах тримання під вартою суду не надано, а наявність місця реєстрації та проживання - за адресою: АДРЕСА_1 обвинуваченого, де він постійно мешкав з родиною, на думку суду не може забезпечити у повному обсязі мінімізацію ймовірності вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, чи вчинення нових злочинів, та гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судом зазначається, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання. Крім того, Європейський суд з прав людини вважає за необхідне, щоб підстави, наведені владою на обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді позбавлення свободи, були доповнені конкретними фактами стосовно підозрюваного, а мотиви за обставинами справи могли вбачатися переконливими та відповідними.

Крім того, відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні також підтверджує підстави існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає неспроможними доводи сторони захисту з приводу наявності міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого, посилання на постійне місце проживання, оскільки підтвердженням міцних соціальних зв`язків може бути наявність у обвинуваченого родини й утриманців.

Щодо клопотання сторони захисту про зменшення розміру застави, суд виходить з такого.

Застава у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб визначена ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 19.12.2022 при вирішення питання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу на стадії досудового слідства. Вказаний розмір застави слідчий суддя вважав достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

При цьому суд зважає, що в обґрунтування клопотання про зменшення розміру застави захисником не наведено жодної обставини, яка надавала б можливість встановити, що розмір застави, визначений слідчим суддею, не завеликим чи неспівмірним з можливостями особи на його внесення, а клопотання не обгрутовано взагалі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 181, 183, 314-315, 331, 376 ч.2 КПК України,суд-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 днів до 13 січня 2024 року включно.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню, може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду, обвинуваченим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали

Суддя: ОСОБА_1