Справа № 201/444/24
Провадження № 1-кс/201/148/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ 3-го управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 , погодженого прокурором відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000667, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2022 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Луганська, громадянину України, неодруженому, маючому на утриманні дітей ( ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 ), депутату Білолуцької селищної ради Старобільського району Луганської області, з вищою освітою, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , не судимому,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

- прокурор ОСОБА_4

- слідчий ОСОБА_6

- підозрюваний ОСОБА_5

- захисник ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад клопотання.

Слідчими відділом 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях за процесуального керівництва прокурорів відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Луганської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000667 від 11.11.2022 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Враховуючи наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просив застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Позиції учасників.

Прокурор зі слідчим підтримали клопотання з підстав, зазначених у ньому, просив задовольнити.

Підозрюваний проти задоволення клопотання заперечив. Зазначив, що усе життя присвятив здійсненню господарської діяльності на рідній Луганщині, створенню робочих місць, сплаті податків до Державного бюджету України та місцевих бюджетів, допомозі у розвитку соціальної сфери населених пунктів, в яких здійснював свою діяльність, обраний депутатом Білолуцької селищної ради Старобільського району Луганської області.

У 2014 році внаслідок військової агресії збройних сил РФ проти України ОСОБА_5 разом з родиною виїхав на підконтрольну владі України територію Луганської області, втративши усі активи, які залишились на тимчасово окупованій території, зокрема нерухоме майно, господарські сільгосптовариства з усім майном, тощо. В с. Сосновка Луганської області він почав все з нуля, у нього працювало десь 250 осіб, він ремонтував школи, дитсадки, реставрував церкви. Зі своїм сином побудував елеватор і гостиницю, які окупаційними військами були зруйновані. На окупованій території залишилася його мати, до якої він жодного разу не їздив.

Захисник просив в задоволенні клопотання відмовити, посилаючись на необґрунтованість підозри і на недоведеність ризиків, надав письмове заперечення, також просив встановити порушення презумпції невинуватості, закріпленої у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Вислухавши учасників судового процесу, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до статей 1-3, 6 Конституції України - Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава; суверенітет України поширюється на всю її територію; Україна є унітарною державою; територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 17, 19, 65, 68 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. На території України не допускається розташування іноземних військових баз. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України; Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

З метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами російської федерації (далі рф) та світовою спільнотою, 21.02.2022 рф визнано так звану «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами, а 22.02.2022 президент рф володимир путін направив до Ради Федерації рф звернення про використання збройних сил рф за межами рф, яке цього ж дня розглянуто та задоволено.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2022 рф здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

У результаті вищезазначених подій, значна частина території Луганської області опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань рф, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій російської федерації на території Луганської області.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб та у подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України (№ 133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023,

№ 734/2023 від 06.11.2023) із затвердженням відповідними Законами України, зокрема № 3429-ІХ від 08.11.2023.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 затверджено «Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією».

Відповідно до вказаного переліку Новоайдарська селищна територіальна громада Луганської області з 25.02.2022 є тимчасово окупованою російською федерацією територією України та Новопсковська селищна територіальна громада Луганської області з 03.03.2022 є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст.1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Так, 18.04.2022 ОСОБА_5 , знаходячись на тимчасово окупованій території Луганської області у м. Луганськ, з метою реєстрації «фермерського господарства «Застава-2010» (мовою оригіналу «крестьянское (фермерское) хозяйство «Застава-2010») в незаконних органах влади т.зв. «лнр», звернувся до т.зв. «отдела регистрации юридических лиц и физических лиц - предпринимателей Луганского городского управления министерства юстиции луганской народной республики» (мовою оригіналу). За результатом звернення представниками окупаційної адміністрації видане т.зв. «Свидетельство № 11-0004276/2022 о государственной регистрации юридического лица ФХ «Застава-2010» (мовою оригіналу) згідно з якого засновником та особою яка має право підпису (керівником) є громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане господарство зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 . Метою діяльності вказаного господарства є отримання прибутку з земельних ділянок.

Відповідно до т.зв. «Устава ФХ «Застава-2010» от 28.06.2023» (мовою оригіналу), який затверджено на загальних зборах «ФХ «Застава-2010» (мовою оригіналу), в тому числі головою зборів ОСОБА_5 , член господарства має право:

- продавати чи іншим чином відчужувати земельну ділянку, передавати його в оренду, заставу, спадщину;

- мати та реалізовувати право власності на посіви і насадження сільськогосподарських і других культур, на виробничу сільськогосподарську продукцію;

- на відшкодування збитків;

- реалізовувати виробничу сільськогосподарську продукцію на ринках та поставляти її на експорт;

- господарство має право будувати житлові будинки, господарські будівлі та споруди на належних йому, його членам на праві власності земельних ділянках у відповідності до затвердженої документації по землеустрою та містобудівної документації в установленому законом порядку;

- господарство має право використовувати для своїх потреб загально розповсюдженні корисні копалини, лісові угіддя, водні об`єкти та прісні підземні води у відповідності до законодавства;

- член фермерського господарства має право в будь-який час зупинити свою участь в Господарстві, повідомивши про свій вихід не пізніше, як за один тиждень до виходу;

- член фермерського господарства має право на отримання частини майна Господарства при його ліквідації та у випадку виходу з членів Господарства на грошову компенсацію, співрозмірну його частці та в праві загальної власності на власність Господарства;

- кожний член фермерського господарства має право на частину доходів, отриманих від діяльності фермерського господарства грошовій та/або натуральній формі, плодів, продукції (особистий дохід кожного члена фермерського господарства). Розмір і форма виплати кожному члену фермерського господарства особистого доходу визначається по угоді між членами фермерського господарства;

- інші права.

Члени фермерського господарства встановлюють за взаємним погодженням внутрішній розпорядок фермерського господарства, права та обов`язки з урахуванням кваліфікації та господарської необхідності, а також відповідальності, в оренду із земель державної та комунальної власності земельних ділянок, водних об`єктів, земель водного фонду.

Члени Господарства, мають право, відповідно до діючого законодавства, на отримання безоплатно в власність, в оренду із земель державної та комунальної власності земельних ділянок, водних об`єктів, земель водного фонду.

Крім того на членів господарства, в тому числі на ОСОБА_5 , статутом покладено обов`язки щодо дотримання вимог законодавства про охорону навколишнього середовища, а також обов`язки щодо сплати податків та зборів.

Статутом встановлено, що голова господарства має право:

- організовувати діяльність Господарства;

- діяти без довіреності від імені Господарства, представляти його інтереси у всіх правових відносинах з другими господарствами, організаціями та установами; відкривати рахунки в банківських установах, має право розпорядчого підпису в банківських установах;

- укладає домовленості, угоди, договори, в т.ч. трудові; підписує фінансові, бухгалтерські та іншу внутрішні документи;

- складає кошторис Господарства;

- видає довіреності;

- здійснює прийом на роботу в Господарство працівників та їх звільнення;

- організовує ведення обліку та звітності Господарства;

- здійснює інші повноваження.

Крім того, саме господарство має право вступати в договірні відносини з будь-якими юридичними або фізичними особами, органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

На момент реєстрації «ФХ «Застава-2010» (мовою оригіналу) з 18.04.2022 та до винесення наказу «Об увольнении с должности Главы» (мовою оригіналу) від 28.06.2023 єдиним засновником та особою яка має право підпису, тобто єдиним членом та головою «ФХ «Застава-2010» (мовою оригіналу) був громадянин України ОСОБА_5 .

У подальшому, ОСОБА_5 , будучи членом та головою «ФХ «Застава-2010» (мовою оригіналу), організував провадження господарської діяльності на тимчасово окупованій території, в т.ч. у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

З метою реалізації злочинного умислу направленого на провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, перебуваючи на посаді голови та будучи єдиним членом «ФХ «Застава-2010» (мовою оригіналу), ОСОБА_5 відкрито розрахунковий банківський рахунок «ФХ «ЗАСТАВА-2010» № НОМЕР_1 в т.зв. «Государственном банке Луганской Народной Республики» (мовою оригіналу), ЕГРЮЛ 61102720, в розрахунковий валюті - рубль (RUR).

Також ОСОБА_5 проваджував господарську діяльність у взаємодії із т.зв. «государственным унитарным предприятием ЛНР «Аграрный фонд» (мовою оригіналу), створеним на тимчасово окупованій території України. Зокрема, 05.05.2022 було укладено форвардний договір № 01-39176 між

ФХ «ЗАСТАВА-2010» (мовою оригіналу) в особі голови господарства ОСОБА_5 та «ГУП ЛНР «АГРОФОНД» (мовою оригіналу) в особі директора ОСОБА_8 № 01-39/175 на поставку 1300 тон пшениці 1-4 класу.

Далі, 21.05.2022 було укладено Додаткові угоди № 1 до договору № 01-39176 про зміну кількості та класу пшениці з 1-4 класу на пшеницю 4 класу, а кількість на 1365 тон. В подальшому, у зв`язку зі зміною законодавства «лнр» було укладено Додаткові угоди № 2 до договору № 01-39176, відповідно до яких

«ФХ «ЗАСТАВА-2010» (мовою оригіналу) зобов`язалось поставити «ГУП ЛНР «АГРОФОНД» (мовою оригіналу) 1365 тон пшениці 4 класу урожаю 2022 року в строк до 30.09.2023. Відповідно до акту прийому-передачі № С-088 (про який зазначається в позовній заяві «ГУП ЛНР «АГРОФОНД» (мовою оригіналу) до «ФХ «ЗАСТАВА-2010» (мовою оригіналу), № 2724/01-29 від 23.12.2022), «ФХ «ЗАСТАВА-2010» (мовою оригіналу) передала в власність «ГУП ЛНР «АГРОФОНД» (мовою оригіналу) пшеницю 4 класу 2022 р., в кількості 78,670 тон.

У свою чергу т.зв. «ГУП ЛНР «АГРОФОНД» (мовою оригіналу), створений 07.04.2015 на підставі т.зв. «распоряжения совета министров лнр № 02-05/49/15 от 07.04.2015» та знаходиться у віданні т.зв. «министерства сельского хозяйства и продовольствия лнр», тобто є незаконним органом влади, створеним на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Крім того, 18.04.2022 ОСОБА_5 , знаходячись на тимчасово окупованій території Луганської області у м. Луганськ, з метою реєстрації «сільськогосподарського виробничого кооперативу «БАТЬКИВЩИНА» (мовою оригіналу сельскохозяйственный производственный кооператив «БАТЬКИВЩИНА») в незаконних органах влади т.зв. «лнр», звернувся до «отдела регистрации юридических лиц и физических лиц - предпринимателей Луганского городского управления министерства юстиции луганской народной республики» (мовою оригіналу). За результатом звернення представниками окупаційних адміністрацій видане т.зв. «Свидетельство № 11-0004278/2022 о государственной регистрации юридического лица СПК «БАТЬКИВЩИНА» (мовою оригіналу), згідно з якого особою, яка має право підпису (керівником) є громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в переліку засновників також є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вказаний кооператив зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 . Основною метою діяльністю вказаного кооперативу є задоволення матеріальних потреб його членів.

Відповідно до т.зв. «Устава СПК «БАТЬКИВЩИНА» от 28.06.2023» (мовою оригіналу), який затверджено на загальних зборах «СПК «БАТЬКИВЩИНА» (мовою оригіналу), в тому числі ОСОБА_5 , члени кооперативу мають право:

-користуватись всіма послугами, наданими Кооперативом;

-брати участь в керуванні Кооперативом та бути вибраним в органи керування та контролю;

-отримувати у посадових осіб Кооперативу необхідну інформацію про діяльність Кооперативу, за виключенням конфіденційної інформації;

-виходити із Кооперативу з отриманням вартості свого пайового внеску та повернення позик, наданих Кооперативу, разом із накопиченими процентами;

-користуватись іншими правами членів Кооперативу та послугами Кооперативу на умовах, установлених Загальними зборами членів Кооперативу та які не суперечать діючому законодавству.

Вищим органом керування Кооперативом є загальне зібрання членів Кооперативу, яке уповноважене вирішувати будь-які питання віднесені до діяльності Кооперативу, в тому числі відміняти чи підтверджувати рішення правління Кооперативу та (чи) виконавчого директора та Наглядової ради Кооперативу. До виключної компетенції Загального зібрання членів Кооперативу відноситься:

-прийняття та затвердження Статуту Кооператив, внесення в нього змін та доповнень;

-вибори Голови, заступника Голови та членів Правління Кооперативу, заслуховування звітів про їх діяльність та зупинення їх повноважень, регламентація функцій голови Правління Кооперативу;

-установлення та зміна розміру вступних, членських та пайових внесків та порядок їх внесення членами Кооперативу;

-укладення угод, віднесених до компетенції Загальних зборів членів Кооперативу;

-затвердження порядку вибору уповноважених, норм та строків їх представництва;

-затвердження порядку розподілу прибутку (доходу) та збитків між членами кооперативу тощо.

Так, відповідно до «протокола № 1 Общего собрания членов «СПК «БАТЬКИВЩИНА» от 28.06.2023» (мовою оригіналу), яке відбувалось в с. Чабанівка Новоайдарського району Луганської області, ОСОБА_5 , в якості головуючого Загального зібрання членів «СПК «БАТЬКИВЩИНА» (мовою оригіналу) та з іншими членами зібрання прийняли рішення про приведення установчих документів «СПК «БАТЬКИВЩИНА» (мовою оригіналу) у відповідність до законодавства Російської Федерації та федеральним законом від 08.12.1995 № 193-ФЗ «О сельськохозяйственной кооперации» (мовою оригіналу).

Встановлено, що відповідно до т.зв. «Свидетельства № 11-0004278/2022 о государственной регистрации юридического лица «СПК «БАТЬКИВЩИНА» (мовою оригіналу), на момент реєстрації т.зв. «СПК «БАТЬКИВЩИНА» (мовою оригіналу) 18.04.2022 головою Кооперативу та особою, яка без довіреності має право діяти від імені юридичної особи був ОСОБА_5 , в подальшому 28.06.2023 в ході загального зібрання членів т.зв. «СПК «БАТЬКИВЩИНА» (мовою оригіналу) новим головою кооперативу було вибрано ОСОБА_11 .

Так, відповідно до т.зв. «Устава СПК «БАТЬКИВЩИНА» от 28.06.2023» (мовою оригіналу) голова кооперативу без довіреності діє на основі рішення загальних зборів членів кооперативу та правління кооперативу по питанням, віднесеним до компетенції даних органі, по іншим питанням одноосібно в інтересах кооперативу. Голова кооперативу представляє кооператив в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та організаціях, розпоряджається у відповідності з статутом правом передоручення, відкриває рахунки кооперативу в банках та інших кредитних установах, здійснює прийом та звільнення працівників кооперативу, організовує їх роботу, видає обов`язкові до виконання членами кооперативу та працівниками Кооперативу накази та розпорядження, організовує виконання рішень загальних зборів членів кооперативу та виконує інші функції які не суперечать статуту кооперативу в інтересах кооперативу.

Надалі 05.07.2022, перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області, ОСОБА_5 в якості директора «СПК «БАТЬКИВЩИНА» (мовою оригіналу), здійснив перерахунок, через банківську установу т.зв. «Государственный банк ЛНР» (мовою оригіналу), до т.зв «Министерства сельского хозяйства и продовольствия ЛНР» (мовою оригіналу) за надання послуг по визначенню якості зерна та продуктів його переробки, за результатом чого видано «ПЛАТЕЖНОЕ ПОРУЧЕНИЕ № 23 от 05.07.2022» (мовою оригіналу), яке завірене печаткою «СПК «БАТЬКИВЩИНА» (мовою оригіналу) та особисто підписана ОСОБА_5 .

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади створеними на тимчасово окупованій території, ОСОБА_5 , в вересні 2022 року (більш точний час з об`єктивних причин встановити не є можливим) уклав Додаткові умови № 2 до договору поставки між «ФГ «ЗАСТАВА-2010» (мовою оригіналу) та «ГУП ЛНР «АГРОФОНД» (мовою оригіналу) № 01-39/175 в якості представника «СПК «БАТЬКИВЩИНА» (мовою оригіналу), в результаті чого на рахунок «СПК «БАТЬКИВЩИНА» (мовою оригіналу) відповідно до платіжного доручення № 204826 від 10.05.2022 (про яке зазначається в позовній заяві «ГУП ЛНР «АГРОФОНД» (мовою оригіналу) до «ФГ «ЗАСТАВА-2010» (мовою оригіналу) № 2724/01-29 від 23.12.2022) був переведений авансовий платіж в розмірі 12012000,00 руб. (дванадцять мільйонів дванадцять тисяч руб. 00 коп.) за виконання форвардного договору поставки між «ФГ «ЗАСТАВА-2010» (мовою оригіналу) та «ГУП ЛНР «АГРОФОНД» (мовою оригіналу) № 01-39/175.

11 січня 2024 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, а саме у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

ОСОБА_5 в порядку ст. 208, 615 КПК України не затриманий.

Щодо обґрунтованої підозри.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованої підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі "Murray v.United Kingdom", 14310/88, 28.10.94, п. 55).

Уявлення про "обґрунтовану підозру" має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка оголосила про підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні такого кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-Протоколом огляду т.зв. сайту т.зв. «ЕГРЮЛ» від 12.01.2023, яким підтверджується факт перереєстрації «ФХ «ЗАСТАВА-2010» на тимчасово окупованій території відповідно до чинного законодавства рф, а також факт перебування на посаді директора «ФХ «ЗАСТАВА-2010» ОСОБА_5 ;

-протоколом огляду т.зв. сайту т.зв. «ЕГРЮЛ» від 12.01.2023, яким підтверджується факт перереєстрації «СПК «БАТЬКИВЩИНА» на тимчасово окупованій території відповідно до чинного законодавства рф, а також факт перебування на посаді директора «СПК «БАТЬКИВЩИНА» ОСОБА_5 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , який підтвердив факт вчинення протиправної діяльності ОСОБА_5 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , який підтвердив факт вчинення протиправної діяльності ОСОБА_5 ;

-протоколом огляду т.зв. сайту т.зв. «ЕГРЮЛ» від 03.01.2024, яким підтверджується факт реєстрації «Министерства сельского хозяйства и продоольствия лнр» на тимчасово окупованій території відповідно до чинного законодавства рф, з яким ОСОБА_5 проваджував господарську діяльність;

-протоколом огляду т.зв. сайту т.зв. «ЕГРЮЛ» від 03.01.2024, яким підтверджується факт реєстрації «ООО «Государственный банк лнр» на тимчасово окупованій території відповідно до чинного законодавства рф, з яким ОСОБА_5 проваджував господарську діяльність;

-протоколом огляду від 06.10.2023, яким підтверджується факт ведення ОСОБА_5 господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором;

-протоколом огляду від 24.11.2023, яким підтверджено факт реєстрації т.зв. «государственного унитарного предприятия лнр «аграниый фонд»;

-протоколом огляду т.зв. сайту т.зв. «ЕГРЮЛ» від 24.11.2023, яким підтверджується факт реєстрації «государственного унитарного предприятия лнр «аграниый фонд» на тимчасово окупованій території відповідно до чинного законодавства рф, з яким ОСОБА_5 проваджував господарську діяльність;

-протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем від 16.09.2023, яким підтверджується факт ведення ОСОБА_5 господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, а саме підписання договорів та ведення листування з незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, в тому числі з окупаційною адміністрацією держави-агресора;

-протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем від 18.05.2023, яким підтверджується факт ведення ОСОБА_5 господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, а саме підписання договорів та ведення листування з незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, в тому числі з окупаційною адміністрацією держави-агресора;

-та іншими матеріалами кримінального провадження.

Вищевказані докази, зібрані під час досудового розслідування, свідчать про те, що підозрюваним ОСОБА_5 могло бути вчинене інкриміноване кримінальне правопорушення, тобто підозра стосовно останнього є обґрунтованою.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність обрання на даній стадії досудового розслідування, підозрюваній запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Більш того, слідчий суддя звертає увагу, що з урахуванням результатів досудового розслідування будуть перевірені доводи сторони захисту щодо існування у захисту сумнівів щодо обґрунтованості підозри.

Слідчий суддя констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту слідчому судді не наведено.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину та практики ЄСПЛ, слідчий суддя вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про застосування запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_5 підозри у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Слідчий суддя наголошує, що на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно такої особи запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, долученими доказами, обґрунтованість підозри щодо вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є підтвердженою.

При цьому, стороною захисту не зазначено обставин та не надано доказів на підтвердження існування таких обставин, які б очевидно та беззаперечно свідчили про непричетність підозрюваного до кримінального правопорушення, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або вказували на необґрунтованість повідомленої підозри.

Щодо існування ризиків.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Слідчий вказує на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконний вплив на свідків; продовження вчинення кримінального правопорушення чи вчинення іншого).

Ризик переховування.

Наведені у клопотанні обставини, на думку слідчого судді, не доводять існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Так, в обґрунтування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду слідчий посилається на вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та спосіб вчинення злочину.

На думку слідчого ОСОБА_5 може переховуватися від органу досудового розслідування, оскільки з 03.04.2022 по 18.09.2022 перебував на тимчасово окупованій території, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, і з 06.04.2023 по 10.04.2023 виїздив за кордон, а також у зв`язку з тим, що санкцією статті передбачено найсуворіше покарання у вигляді позбавлення волі строком до 5 років.

Разом з цим слідчий суддя констатує, що крім позбавлення волі на 5 років, санкція інкримінованої статті передбачає також і штраф до десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто від 510 грн до 170 000 грн.

У своєму рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини вказав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. Водночас, ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддасться кримінальному переслідування (справа «Бессієв проти Молдови»).

Аргументи сторони обвинувачення про можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду не повинні прийматися абстрактно, а повинні бути підкріплені фактичними доказами.

Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»),

Сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості тим паче що інкримінований злочин не відноситься до категорії тяжких злочинів.

У цьому ключі послідовною і логічною є позиція Європейського суду, яка зводиться до наступного: небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є таким чинником, що відноситься до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалому утриманню під вартою. Небезпека переховування особи від правосуддя повинна оцінюватись не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявність такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попереднє ув`язнення виявиться невиправданим.

Тобто існування ризику переховування повинно підтверджуватися сукупністю обставин, однією з яких є тяжкість можливого покарання.

Доказами на обґрунтування зазначеного ризику можуть бути зокрема: фактичне переховування від органів досудового розслідування та/або суду; показання свідків про намір особи переховуватись, придбання квитків, зміна місця проживання підтверджені документально, відомості про відсутність постійного місця проживання, тощо.

Жодних подібних доказів стороною обвинувачення на підтвердження наявних ризиків не надано.

Наявність у підозрюваного паспорту для виїзду за кордон жодним чином не може свідчити про наявність ризику переховуватися від органу досудового розслідування, оскільки ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності, а не припущення сторони обвинувачення.

Звичайним обмеженням для унеможливлення підозрюваної особи виїхати за кордон, є достатнім встановленої слідчим суддею в ухвалі суду обов`язку здати до державного органу паспорту для виїзду за кордон, а не позбавлення підозрюваного свободи. Саме для цього законодавець і передбачив такий захід примусу як покладення на особу процесуальних обов`язків, що повністю нівелює цей ризик

Підозрюваний ОСОБА_5 отримав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 11.01.2024. З того часу минув майже один місяць.

На переконання слідчого судді, якщо б підозрюваний мав наміри та бажання переховуватися від органу досудового розслідування, то у нього було вже достатньо часу, щоб виїхати за межі країни.

Однак підозрюваний ОСОБА_5 не вчинив жодних дій, з яких можна було зробити б висновок про бажання останнього виїхати за межі країни.

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 з 12.01.2024 по 19.01.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у клінічній лікарні «Феофанія» (діагноз не розголошується), що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 24/3/173 від 19.01.2024.

Тим більш, що ОСОБА_5 постійно проживає у місті Києві разом зі своєю родиною і на судові засідання з розгляду даного клопотання, призначені на 26.01., 02.02. і 07.02.2024 ОСОБА_5 самостійно приїзжав з м. Києва до м. Дніпра.

Також у вказаний час він декілька разів приїзжав у м. Дніпро і приймав участь у слідчих діях.

Тобто підозрюваний не переховується від органу досудового розслідування, а також три рази з`являвся до суду за першою вимогою для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

В ході судового засідання не встановлено фактів будь-якої недобросовісної поведінки ОСОБА_5 .

Також, як встановлено слідчим суддею, ОСОБА_5 особисто контактував та звертався за захистом своїх порушених прав до Луганської обласної прокуратури, брав участь як потерпілий у слідчих діях у кримінальному провадженні № 0000019 від 24.03.2023 за ч. 1 ст. 438 КК України.

У підозрюваного ОСОБА_5 на утриманні знаходиться неповнолітня дитина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітня дитина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В місті Києві постійно проживають його повнолітні діти ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а також онуки. ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки.

У підозрюваного ОСОБА_5 відсутні судимості, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

Раніше до підозрюваного ОСОБА_5 не застосовувалися будь-які запобіжні заходи.

Відсутні будь-які повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень.

Належними і допустимими доказами підтверджено, що ОСОБА_5 має похилий вік (через 3 місяці виповниться 60 років), має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей, має міцні соціальні зв`язки, у нього наявні хронічні і поточні проблеми зі здоров`ям, які за своїм характером та перебігом потребують систематичного медичного контролю, спостереження у профільних спеціалістів, своєчасних профілактичних заходів, лікування та реабілітації, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався.

Те, що з 06.04.2023 по 10.04.2023 ОСОБА_5 виїздив за кордон і повернувся, навпаки підтверджує той факт, що він не бажає переховуватися, оскільки він, виїжджаючи по системі «Шлях», повернувся в Україну, хоча міг би залишитися за кордоном. З його слів, метою поїздки було придбання автомобіля для ЗСУ.

Отже доказів того, що з дня внесення відомостей до ЄРДР (11.11.2022 р.), а також з дня повідомлення йому про підозру (11.11.2022 р.) ОСОБА_5 намагався переховуватися від органів досудового розслідування або планує переховуватися, не встановлено.

Ризик незаконного впливу на свідків.

Ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

В обґрунтування цього ризику сторона обвинувачення посилається на те, що підозрюваний ОСОБА_5 може здійснювати тиск на свідків та схиляти їх як особисто, так і через інших осіб до дачі неправдивих показань, ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, а показання свідків, на яких посилається сторона обвинувачення у даному кримінальному провадженні мають значущість для доведення обставин, які підлягають доказуванню.

Однак, до клопотання не надано жодних протоколів допитів свідків, які б вказували на вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджує необізнаність ОСОБА_5 як про анкетні дані свідків, так і про надані ними свідчення.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 вчиняв тиск на будь-кого із свідків у цьому кримінальному провадженні (заяв про тиск та ін.) матеріали клопотання не містять.

Отже існування ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_5 на свідків не доведено.

Ризик продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється або ризик

вчинення іншого кримінального правопорушення.

В обґрунтування цього ризику сторона обвинувачення посилається на те, що бойові дії на території Луганської області тривають та незастосування запобіжного заходу до ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою може спричинити від`їзд підозрюваного на тимчасово окуповану територію та продовження допомоги окупаційним військам та владі.

Однак, жодних доказів можливості виїзду на тимчасово окуповану територію ОСОБА_5 слідчий не надав.

Слідчий вказує на особу ОСОБА_5 як на людину, у якої відсутні будь-які моральні, патріотичні та ідеологічні принципи, але доказів про таке не надав.

Разом з цим вказані твердження спростовані наступним.

З 2014 року ОСОБА_5 по цей час допомагає силам оборони України у відбитті збройної агресії російської федерації проти України. В січні 2023 ОСОБА_5 в якості благодійної допомоги передав військовій частині НОМЕР_2 реанімобіль Volkswagwn LT35, що підтверджується відповідним актом. Окрім цього, син ОСОБА_10 , з самого початку російського вторгнення допомагає підрозділам Міністерства оборони України. Нагороджено відзнаками: Міністра оборони України «За сприяння обороні»; Головнокомандувача ЗСУ «За сприяння війську»; Начальника ГУР МО «вогнепальна зброя»; Начальника ГУР МО «За сприяння військовій розвідки»; Секретаря РНБО III ступеня; Голови СЗР «За взаємодію»; Командувача Сухопутних військ «За особливу службу III ст.»; Командувача ВМС ЗСУ «За сприяння ВМС України»; Командувача ОК «Південь»; Прикордонної служби «За службу державі»; Начальника НОМЕР_3 навчального центру ЗСУ « ІНФОРМАЦІЯ_6 »; Чисельними подяками.

Вказане підтверджує, що ОСОБА_5 є відповідальним батьком, усіх своїх дітей виховує в дусі любові до свого народу та своєї Батьківщини, з дитинства виховує в них патріотичні почуття, що повністю спростовує доводи сторони обвинувачення про відсутність у підозрюваного будь-яких моральних, патріотичних та ідеологічних принципів.

Разом з цим, на думку слідчого судді є підтвердженим ризик продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 .

Так, слідчому судді не надано доказів виходу ОСОБА_5 із засновників (членів) «ФХ «Застава-2010» та СГВК «БАТЬКИВЩИНА», які зареєстровані на тимчасово окупованій території України, що, з огляду на наявність підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, дає підстави вважати продовження ОСОБА_5 (навіть дистанційно, шляхом надання вказівок і рекомендацій в телефонному режимі) господарської діяльності вказаних підприємств у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Доходячи до висновку про наявність вказаного ризику, суд звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність існує.

Отже ризик продовження вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється, знайшов своє підтвердження.

Висновки.

Слідчим суддею встановлена обґрунтованість підозри. Крім того, слідчим суддею встановлений ризик, передбачений п.п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.

Оскільки інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення входить до вищевказаного переліку, то з огляду на обґрунтованість підозри та наявності навіть одного ризику, клопотання підлягає задоволенню.

При застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, беручи до уваги той факт, що підозрюваний в умовах воєнного стану здійснював провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, існує ризик продовження вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 , що можливо нівелювати виключно шляхом тримання підозрюваного під вартою.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 про те, що КСУ вже визнавав неконституційними положення ст. 176 КПК України щодо безальтернативного запобіжного заходу, то наразі чинна норма ч. 6 ст. 176 КПК України, якою ст. 176 КПК було доповнено під час воєнного стану, не визнана неконституційною. Крім того, під час розгляду клопотання щодо запобіжного заходу суд вивчає можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Щодо строку дії запобіжного заходу.

У відповідності до ст. 219 КПК України досудове розслідування може бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

В подальшому згідно з ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 115 КПК України при обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. Відповідно до ч. 5 ст. 115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою.

Тому, оскільки ОСОБА_5 повідомлено про підозру 11.01.2024, то досудове розслідування має бути закінченим до 11.03.2024 року, а тому саме до цього строку слідчий суддя може застосувати запобіжний захід.

Щодо застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Частиною 4 статті 183 КПК України передбачений вичерпний перелік, коли суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

Так, згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Однак, суд звертає увагу на те, що вищевказаною статтею законодавець надає право суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи його продовження не визначати розмір застави, однак дана стаття не є нормою прямої дії, тобто не містись обов`язкового характеру, а тому з огляду на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, а також через те, що застосування застави є правом, а не обов`язком суду, суд, то з урахуванням встановленого одного ризику, вважає за доцільне визначити йому заставу у межах, встановлених у п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії», ухваленому Великою Палатою від 28 вересня 2010 року за №12050/04, сума застави за звільнення з-під варти заявника не була надмірною. У рішенні, у справі «Мангурас проти Іспанії», Європейський суд з прав людини постановив, що не було порушено ч. 3 ст. 5 (право на свободу та особисту недоторканість) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за наступних підстав: «Відповідно до ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи. Органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більш того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується».

Отже, розмір застави повинен, головним чином, визначатися виходячи з особи підозрюваного/обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки підозрюваного/обвинуваченого до слідчого або до суду суд достатнім стримуючим фактором для нього, щоб не здійснити втечу.

При цьому Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою.

Визначаючи відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави, а також виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися, враховуючи матеріальний стан підозрюваного, тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, дані, що характеризують його способу і наявність вищезазначених ризиків, суд вважає, що застава у зазначених розмірах цілком здатна забезпечити виконання належної процесуальної поведінки підозрюваним та може гарантувати виконання ним покладених на нього обов`язків і зазначений розмір застави буде належною гарантією того, що, у разі сплати його, підозрюваний вирішить не зникати через побоювання втратити цю заставу, тому у співставленні з існуючими ризиками призначає заставу.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене та особу підозрюваного, а також обґрунтованість підозри і встановлений один ризик, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу у 10 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яку підозрюваний чи інша особа має право у будь-який момент внести на спеціальний рахунок у порядку, визначеному КМУ, після чого може бути звільнений з-під варти, при цьому у випадку внесення застави суд покладає на нього певні обов`язки.

Інші питання

Шодо заяви захисника про встановлення порушення презумпції невинуватості, закріпленої у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя зазначає наступне.

Як встановлено слідчим суддею з наданих скріншотів Telagram каналу « ІНФОРМАЦІЯ_7 », на вказаному каналі 11.01.2024 року приблизно в 10.30 год. викладено публікацію під назвою «ПІДОЗРА», у якій, зокрема, зазначено:

«Друзі прямо зараз у м.Києві, Луганська обласна прокуратура за підтримки СБУ в Луганській області оголошують підозру та проводять обшуки за місцем мешкання всім відомого друга голови лнр ОСОБА_16 »;

«Підозра ОСОБА_17 оголошена за ст.111-1 ч.4 КК України»;

«Чекаємо на рішення суду про обрання запобіжного заходу взяття під варту»;

«Мешканці Луганщини знають хто це такий і чим він раніше займався»;

«Усі подробиці згодом».

Матеріал аналогічного змісту 11.01.2024 року розміщений у соціальній мережі «Facebook», на сторінці «Право Захист».

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_8 в 20:02 год. на Telegram каналі « ІНФОРМАЦІЯ_7 » викладено публікацію під назвою, у якій було зазначено:

«Продовжуємо розповідати про хід розслідування відносно підозрюваного у колабораціонізмі ОСОБА_5 »;

«Після оголошення підозри ОСОБА_5 , Луганська обласна прокуратура вийшла з поданням до суду про обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою»;

«Судове засідання щодо обрання запобіжного заходу повинно було відбутися сьогодні. Однак не відбулося, так як сторона захисту підозрюваного ОСОБА_18 надала до суду довідку, що останній перебуває на стаціонарному лікуванні», тощо.

На думку захисника, вищевикладене свідчить, що стороною обвинувачення допущено низку грубих порушень закону, зокрема, розголошення відомостей по кримінальному провадженню, які є таємницею досудового розслідування. Крім того, були розголошені відомості про стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , що є лікарською таємницею. Внаслідок чого, в вище зазначених соціальних мережах стверджувально проінформовано широке коло громадськості про вже начебто доказаний факт вчинення підозрюваним ОСОБА_19 кримінального правопорушення, чим допущено порушення презумпції невинуватості й створення необ`єктивного бачення громадськості події і обставин правопорушення, щодо якого наразі тільки проводиться досудове розслідування СВ ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях.

Захисник вважає, що вказаними діями, всупереч законодавчим гарантіям дотримання таємниці інформації, яка була здобута в межах кримінального провадження, органом обвинувачення умисно або через недбалість допущено витік таємниці слідства та особистої інформації про учасника кримінального провадження.

Захисник стверджує, що сторона обвинувачення розповсюдила деталі досудового розслідування, в якому стверджує про фактичну доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, доносять до невизначеного кола осіб інформацію про доведеність винуватості підозрюваного у вчиненні злочину, чим неприкрито порушують презумпцію невинуватості особи та наперед формують штамп вже начебто вирішеного питання і доказаної вини.

Таким чином, сторона захисту вважає, що такі дії службових осіб органу обвинувачення, зокрема, ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях та Луганської обласної прокуратури, носять протиправний характер, спрямовані на подальший позапроцесуальний тиск на суд, зокрема, при обранні запобіжного заходу та наперед формують думку вже доказаної вини без відповідного рішення суду, чим порушують законні права та інтереси підозрюваного ОСОБА_5 , в тому числі на справедливий суд.

Вищенаведені доводи заслуговують на увагу.

Вирішуючи вказану заяву, слідчий суддя зазначає наступне.

Так, п. 2 ст. 6 Конвенції у її відповідному аспекті спрямований на запобігання негативному впливу на справедливий судовий розгляд кримінальної справи упереджених заяв, зроблених у тісному зв`язку з цим судовим розглядом. Право на презумпцію невинуватості, закріплене у п. 2 ст. 6 Конвенції є одним з елементів справедливого судового розгляду кримінальної справи, який вимагається відповідно до пункту 1 цієї ж статті (рішення від 10.02.1995 у справі «Аллен де Рібемон проти Франції» (Allenet de Ribemont v. France), п. 35, Series A, № 308 ). Воно забороняє передчасне вираження самим судом думки про те, що «той, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення», є винним, до того, як це було доведено відповідно до закону самим судом (рішення від 25.03.1983 у справі «Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland), п. 37, Series A. 62). Воно також охоплює заяви інших державних посадових осіб щодо кримінального розслідування, які заохочують громадськість вважати підозрюваного винним і передують оцінці фактів компетентним судовим органом (рішення у справі «Аллен де Рібемонт проти Франції», процитоване вище, п. 41; рішення від 10.10.2000 у справі «Дактарас проти Литви» (Daktaras v. Lithuania), заява № 42095/98, п. 41-43, ECHR 2000-Х, і рішення від 26.03.2002 у справі «Буткевічюс проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania), заява № 48297/99, п. 49, ECHR 2002-И).

Сталий підхід Суду щодо права на презумпцію невинуватості полягав у тому, що порушення цього положення матиме місце, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось просто підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву про те, що особа вчинила злочин, зроблену за відсутності остаточного вироку. Суд неодноразово підкреслював важливість добору посадовими особами слів у своїх виступах, якщо вони оприлюднюють свої заяви ще до судового розгляду справи та визнання особи винною у вчиненні певного злочину (рішення від 03.10.2002 у справі «Бьомер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), заява № 37568/97, п. 54-56, і рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 88 і 89). Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, слід визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювана заява була зроблена (рішення від 28.06.2005 у справі «Каракас і Єсілірмак проти Туреччини» (Karakas and Yesilirmak v. Turkey), заява № 43925/985, п. 51). Зазначена позиція висвітлена у п. 47, 48 рішення від 12.04.2012 у справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03).

Європейський Суд послідовно наголошував на важливості вибору виразів публічними посадовими особами в їх заявах, зроблених до того, як особа засуджена і визнана винною у вчиненні конкретного злочину (рішення Європейського Суду від 03.10.2002 у справі «Бьомер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), рішення Європейського Суду від 27.02.2007 у справі «Нештяк проти Словаччини»). У рішенні Європейського суду з прав людини «Корбан проти України» від 04.07.2019 зазначено, що ч. 2 ст. 6 Конвенції не дозволяє посадовим особам оголошувати особу винною до засудження цієї особи судом. Посадові особи повинні повідомляти громадськість про кримінальні розслідування шляхом, наприклад, інформування про підозри, затримання та зізнання, якщо вони роблять це обережно. У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Грабчук проти України» від 21.09.2006 зазначається, що презумпція невинуватості порушена, якщо посадова особа висловлює думку про винність особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, коли цього не було доведено відповідно до закону (п. 35, 42, 45). Європейським Судом констатовано порушення права заявника на презумпцію невинуватості внаслідок публічних заяв працівників правоохоронних органів, які також були процитовані в газетних статтях, на які посилається заявник (рішення Європейського Суду «Довженко проти України» від 12.01.2012).

У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Шагін проти України» від 10.12.2009 та у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000, Суд наголосив як важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи, порушеної проти особи, та визнання її винною в тому чи іншому злочині. Європейський Суд вказав правоохоронним органам, що інформування громадськості має робитися з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотримати принцип презумпції невинуватості. Судом наголошено, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції, не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, «яку обвинувачено у вчиненні злочину», є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, а й поширюється на заяви, що їх роблять інші державні посадові особи стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах і які спонукають громадськість до думки про вину підозрюваного та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом. А у рішенні Європейського Суду у справі «Криволапов проти України» від 02.10.2018 Суд повторює усталений принцип своєї практики, що п. 2 ст. 6 Конвенції забороняє посадовим особам оголошувати особу винною до винесення їй вироку судом. Посадові особи можуть інформувати громадськість про розслідування у кримінальних справах, наприклад, розкриваючи інформацію про вручення повідомлень про підозру, затримання та зізнання, якщо вони роблять це розсудливо та обачно. При цьому, вибір слів є важливим. Суд в зазначеній справі констатував, що зроблені в засобах масової інформації заяви слідчих та посадових осіб правоохоронного органу щодо кримінального провадження проти заявника були далекими від розсудливості та обачності. Вони були очевидною заявою про його винуватість, навіть без уточнення стадії, на якій знаходилося провадження. Громадськості була розкрита вся інформація про особу. Європейський Суд в цій справі прямо сказав, що заяви посадових осіб держави спонукали громадськість повірити у винуватість заявника та вплинули на оцінку фактів відповідним судовим органом. Отже, було порушено п. 2 ст. 6 Конвенції (п. 129 - 132).

Положення ч.1,5 ст.17 КПК України встановлюють, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Частиною четвертою статті 296 ЦК України передбачено, що ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом.

Зазначене положення є похідним від гарантованої частиною першою статті 62 Конституції України презумпції невинуватості, яка передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Наведені положення чинного законодавства узгоджуються із ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, а також із практикою Європейського суду з прав людини.

Суд погоджується із доводами захисника стосовно того, що будь-які публічні висловлювання, категоричні ствердження щодо винуватості будь-якої особи у вчиненні тим більш колабораційної діяльності з високою вірогідністю сприймаються слухачами як встановлений факт, навіть незважаючи на відсутність обвинувального вироку суду, що набрав законної сили.

При цьому презумпція невинуватості порушується у випадку, якщо заява публічної посадової особи щодо обвинуваченого у вчиненні злочину відображає думку про те, що він винен, до того, як його вина встановлена відповідно до закону.

Однак слідчому судді не надано доказів стосовно того, що публікації на вищевказаних телеграм каналах здійснені посадовою особою органу досудового розслідування, вказані телеграм канали не є офіційними каналами органів досудового розслідування.

При цьому, громадськість має право на отримання інформації, але з дотриманням вимог чинного кримінального процесуального закону: в ході досудового слідства діє процесуальний інститут нерозголошення відомостей досудового розслідування, який регламентується ст. 222 КПК України, під час судового розгляду - принцип гласності та відкритості судового провадження, передбачений ст. 27 КПК України.

Таким чином, на переконання слідчого судді, в ході судового розгляду не встановлено порушення презумпції невинуватості, закріпленої у п. 2 ст. 6 Конвенції, ч. 1 ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.

Разом з цим вимогами КПК України не урегульовано питання постановлення такого виду судових рішень, які б надавали можливість суду звертатися до державних органів, посадових чи службових осіб, з метою належного реагування на встановлені у ході судового розгляду порушення закону, прав і основоположних свобод людини органом досудового розслідування.

Суд виходить з висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.06.2021 у справі №686/9636/18, згідно з якими, за наявності відповідних підстав, суд будь-якої інстанції має процесуальні повноваження для постановлення ухвал, які не вирішують справи по суті, однак звертають увагу уповноважених органів на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення закону, які потребують вжиття належних заходів реагування.

Складовим елементом права на справедливий суд є презумпція невинуватості. Отже, за наявності доказів порушення зазначеного права суд зобов`язаний належним чином відреагувати.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне звернути увагу ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях та Луганську обласну прокуратуру на неприпустимість нерозголошення відомостей досудового розслідування, який регламентується ст. 222 КПК України, з метою врахування, реагування і недопущення подібних випадків у майбутньому.

Керуючись ст. ст. 110, 131-132, 176-178, 183-187,193-194,196-197,205,369-372,392-393 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком дії до 11 березня 2024 року включно.

ОСОБА_5 в залі суду взяти під варту негайно.

ОСОБА_5 визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 30 280,00 грн, за умови внесення якої на призначений для цього депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, ОСОБА_5 слід негайно звільнити з-під варти.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою-заставодавцем на депозитний рахунок № UA0017442 в ГУДКСУ в м. Київ, одержувач платежу ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, , МФО 820172.

У разі внесення вказаної застави покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання та роботи, залежно від стадії кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватись від спілкування зі свідками і експертами у цьому кримінальному провадженні.

Вказані обов`язки, в разі внесення застави, покладаються на ОСОБА_5 строком на 2 місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

У разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовуються у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України (застава, домашній арешт, тримання під вартою) та може бути накладено грошове стягнення.

Роз`яснити, що за умисне невиконання ухвали суду передбачена відповідальність за ст. 382 КК України.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_4 .

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про встановлення порушення презумпції невинуватості, закріпленої у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відмовити.

Звернути увагу ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях та Луганську обласну прокуратуру на неприпустимість нерозголошення відомостей досудового розслідування, який регламентується ст. 222 КПК України, з метою врахування, реагування і недопущення нерозголошення відомостей досудового розслідування як в цьому, так і в інших кримінальних провадженнях, у майбутньому.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, але може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1