07.12.2023
Справа № 642/7032/23
Провадження № 1-кс/642/3893/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні за № 0003069 від 02.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

встановив:

До Ленінського районного суду м.Харкова звернувся прокурор у кримінальному провадженні прокурор другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 із клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування зазначив, що Слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003069 від 02.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснює група прокурорів Харківської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.12.2023 приблизно о 15:00 год. працівники відділу вибухотехнічної служби ГУНП в Луганській області у складі: підполковника поліції ОСОБА_4 , капітана поліції ОСОБА_5 , майора поліції ОСОБА_6 , капітана поліції ОСОБА_7 , рухаючись по автодорозі Н-06 (Чугуїв-Мілове) на службовому автомобілі «Mitsubishi L200», н.з. НОМЕР_1 (на синьому фоні) під керуванням майора поліції ОСОБА_6 з напрямку м. Куп`янськ до с. Благодатівка Куп`янського району Харківської області, на 72 км автодороги Н-06 під час виконання маневру (розворот з правої сторони автодороги на ліву), не впевнившись у безпечності маневру, допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen T4», н.з. НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у результаті чого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою ліктьового суглоба правої руки (від надання медичної допомоги та госпіталізації відмовився); ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, забій грудної клітини, перелом гомілки під питанням.

01.12.2023 у період часу з 17 год. 20 хв. до 19 год. 40 хв. слідчим СВ Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме ділянки місцевості автодороги Чугуїв Мілове 72 км + 237 м. біля автобусної зупинки Благодатівка, в ході якого виявлено та вилучено:

1)Автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 ;

2)Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 ;

3)Автомобіль «MITSUBISHI L-200», д.н.з. НОМЕР_1 (на синьому фоні);

4)Посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 ;

5)Змиви речовини бурого кольору з дверей автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 ;

6)Чохол з керма автомобілю «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 ;

7)Рукоятку куліси автомобілю «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 ;

8)Змиви з керма автомобілю «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 .

Власником автомобілю «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_4 , є ОСОБА_8 .

Власником автомобілю «MITSUBISHI L-200», д.н.з. НОМЕР_1 (на синьому фоні), згідно свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_5 , є ГУНП в Луганській області.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 04.12.2023 вилучені в ході огляду місця ДТП речі та документи визнано речовими доказами.

Зазначені об`єкти зберегли на собі сліди злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Виходячи зі змісту вимог ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, одним з яких, згідно з п. 7 ч. 2 вказаної статті, є арешт майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, та є тимчасовим позбавленням за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, сторона обвинувачення обґрунтовує необхідність накладення арешту на вилучене необхідністю запобігання їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та їх збереження у первісному вигляді.

Так, наявні підстави для накладення арешту на вилучені 01.12.2023 під час огляду місця ДТП автомобілі марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 та «MITSUBISHI L-200», д.н.з. НОМЕР_1 (на синьому фоні), а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», чохла з керма, рукоятки куліси та змивів з вказаного автомобілю, оскільки вони зберегли на собі сліди злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, у розслідуваному кримінальному провадженні планується призначення низки судових експертиз, для проведення яких необхідно забезпечити збереження вказаних автомобілів у їх первісному вигляді, а також мають значення речових доказів та відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

На підставі викладеного, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування тимчасово вилученого майна, виникає необхідність накласти на нього арешт, шляхом встановлення заборони користування, розпорядження та відчуження вказаним майном.

Прокурор ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини.

У судове засідання власник автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, проти арешту не заперечує.

Власник автомобілю «MITSUBISHI L-200», д.н.з. НОМЕР_1 (на синьому фоні) представник ГУНП в Луганській області в судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином, про що в матеріалах мається довідка про отримання судової повістки. Причин неявки не повідомив, клопотань не подавав.

Суд враховує, що відповідно до ст. 172 КПК України, неприбуття в судове засідання прокурора, власника майна не перешкоджає розгляду клопотання.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглянувши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про обгрунтованість вказаного клопотання, виходячи з наступного.

Одним із процесуальних джерел доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є речові докази.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Стаття 167 КПК України встановлює підстави для тимчасового вилучення майна, яке може вилучатися до вирішення питання про арешт такого майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати що вони використані як засоби кримінального правопорушення та (або) зберегли його сліди (п.1 ч. 2 ст. 167 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що 01.12.2023 приблизно о 15:00 год. працівники відділу вибухотехнічної служби ГУНП в Луганській області у складі: підполковника поліції ОСОБА_4 , капітана поліції ОСОБА_5 , майора поліції ОСОБА_6 , капітана поліції ОСОБА_7 , рухаючись по автодорозі Н-06 (Чугуїв-Мілове) на службовому автомобілі «Mitsubishi L200», н.з. НОМЕР_1 (на синьому фоні) під керуванням майора поліції ОСОБА_6 з напрямку м. Куп`янськ до с. Благодатівка Куп`янського району Харківської області, на 72 км автодороги Н-06 під час виконання маневру (розворот з правої сторони автодороги на ліву), не впевнившись у безпечності маневру, допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen T4», н.з. НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у результаті чого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою ліктьового суглоба правої руки (від надання медичної допомоги та госпіталізації відмовився); ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, забій грудної клітини, перелом гомілки під питанням.

01.12.2023 у період часу з 17 год. 20 хв. до 19 год. 40 хв. слідчим СВ Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме ділянки місцевості автодороги Чугуїв Мілове 72 км + 237 м. біля автобусної зупинки Благодатівка, в ході якого виявлено та вилучено:

9)Автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 ;

10)Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 ;

11)Автомобіль «MITSUBISHI L-200», д.н.з. НОМЕР_1 (на синьому фоні);

12)Посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 ;

13)Змиви речовини бурого кольору з дверей автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 ;

14)Чохол з керма автомобілю «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 ;

15)Рукоятку куліси автомобілю «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 ;

16)Змиви з керма автомобілю «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 .

Власником автомобілю «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_4 , є ОСОБА_8 .

Власником автомобілю «MITSUBISHI L-200», д.н.з. НОМЕР_1 (на синьому фоні), згідно свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_5 , є ГУНП в Луганській області.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 04.12.2023 вилучені в ході огляду місця ДТП речі та документи визнано речовими доказами.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

При цьому, відповідно до ч.ч.4, 6, 9-11 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у п.п.1-4 ч.1 ст.96-2 КК України.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Слідчим доведено, що зазначене вище вилучене майно, має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тому повернення вищевказаних речей може призвести до їх знищення, втрати, пошкодження або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, з метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Згідно із вимогами ст. 100 КПК України та п. 20 постанови КМУ № 1104 від 19.11.2012 не передбачено можливість передачі вищевказаних речових доказів, які вилучені в ході обшуку на відповідальне зберігання учасникам кримінального провадження та іншим особам.

У зв`язку з необхідністю проведення експертиз, детального огляду вилученого речового доказу потрібно накласти арешт, зокрема згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що майно, яке було вилучене слідчим в ході проведення огляду місця ДТП, може містить на собі відомості, які будуть використанні як доказ факту обставин, що встановляються під час кримінального провадження, а тому в силу ч.2 ст. 91 КПК України підлягають перевірці з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 173 КПК України прокурором доведено необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, проведення експертиз та інших слідчих дій у кримінальному провадженні, збереження від втрати, знищення чи перетворення вилученого майна, задля використання його у доказових цілях, слідчий суддя дійшов висновку, що в даному випадку, розумним та співрозмірним обмеженню права власності, буде накладення арешту на вилучене майно.

Суд зазначає, що належне забезпечення збереження вказаних вище речових доказів можливе лише за умови накладення на нього арешту із забороною у відчуженні, користуванні та розпорядженні ним.

Враховуючий, що повернення майна його власнику, може позбавити орган досудового розслідування можливості повного, всебічного та неупередженого проведення слідчих дій, що у свою чергу позбавить можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, з метою збереження речових доказів, слідчий суддя дійшов висновку, про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. 170, 171,175 КПК України, слідчий суддя -

ухвалив:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні за № 0003069 від 02.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно:

1)Автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 ;

2)Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 ;

3)Автомобіль «MITSUBISHI L-200», д.н.з. НОМЕР_1 (на синьому фоні);

4)Посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 ;

5)Змиви речовини бурого кольору з дверей автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 ;

6)Чохол з керма автомобілю «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 ;

7)Рукоятку куліси автомобілю «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 ;

8)Змиви з керма автомобілю «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_2 ,

вилучене 01.12.2023 у період часу з 17 год. 20 хв. до 19 год. 40 хв. слідчим СВ Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме ділянки місцевості автодороги Чугуїв Мілове 72 км + 237 м. біля автобусної зупинки Благодатівка.

Ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1