Справа № 487/9204/23
Провадження № 1-кс/487/5006/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2023 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання старшого слідчого в ОВС ВРЗСТ СУ Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу - тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, що проходить військову службу на посаді номер обслуговування зенітно-ракетноартилерійського взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший солдат

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України

встановив:

11.12.2023 старший слідчий в ОВС ВРЗСТ СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що підставою для внесення клопотання стало те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні нетяжких злочинів та під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив про його задоволення.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, посилаючись на його необґрунтованість. Крім того зазначив, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не доведені. Враховуючи, що його підзахисний діючий військо службовець, просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проходження служби.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника. Крім того з приводу підозри вказав, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння та не відчув, що скоїв ДТП, оскільки не чув будь-якого удару.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку учасників кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із матеріалів клопотання вбачається, що ВРЗСТ СУ ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002283, відомості про яке внесено 10.12.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.

11.12.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України за таких обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи її на посаді номера обслуги зенітно-ракетного артилерійського взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , 10.12.2023 близько 06:30 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи права на керування транспортним засобом, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21102 р.н. НОМЕР_2 та рухаючись по вул. Робоча в с. Сонячне м. Херсону Херсонської області зі сторони вул. Стадіонна в напрямку вул. Центральна, поблизу буд. 5, діючи із необережністю, а саме кримінальною протиправною недбалістю, маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, а також своєчасно реагувати на її зміну, в порушення вимог п. 1.5, п. 2.1 а), п. 2.3 б), п. 2.9, п. 12.1, п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки, яка склалась, не обрав безпечну швидкість свого транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася по узбіччю в попутному напрямку, внаслідок чого пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Крім ОСОБА_4 10.12.2023 близько 06:30 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи права на керування транспортним засобом, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21102 р.н. НОМЕР_2 та рухаючись по вул. Робоча в с. Сонячне м. Херсону Херсонської області зі сторони вул. Стадіонна в напрямку вул. Центральна, поблизу буд. 5, після здійснення наїзду на потерпілу ОСОБА_9 , тобто будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної події, суб`єктивно усвідомлюючи, що своїми діями поставив потерпілу ОСОБА_9 в небезпечне для життя становище, нехтуючи моральними і правовими нормами, які передбачають надання допомоги людині, що перебуває у небезпечному для життя стані та маючи реальну можливість впевнитись у тому, що потерпіла перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, діючи умисно, в порушення вимог п. 2.10 а), г), д), е) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, не вжив усіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілу до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну подію орган поліції, не вжив усіх можливих заходів для забезпечення збереження слідів події та з метою уникнення відповідальності за скоєне, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди, свідомо залишивши пішохода ОСОБА_9 в небезпечному для життя становищі, яка була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли ОСОБА_4 поставив ОСОБА_9 в небезпечний для життя стан.

10.12.2023 після настання дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_4 було вжито заходи щодо встановлення його місця знаходження та о 12.00 год останнього, в порядку ст. 208 КПК України, було затримано.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України підтверджується дослідженими у судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, а саме: протоколом огляду місця ДТП від 10.12.2023; протоколом огляду місця виявлення (знаходження) ОСОБА_4 від 10.12.2023; речовими доказами, долученими до матеріалів провадження у вигляді транспортного засобу, уламків бамперу; протоколами допиту свідків.

Так у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено « … Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причино виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Європейський суд з прав людини у рішенні «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» 12244/86; 12245/86; 12383/86, 30 серпня 1990 р. зазначив «…наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин …».

З урахуванням викладеного слідчий суддя доходить до переконання, що докази надані стороною обвинувачення, у своїй сукупності, доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, прокурор у судовому засіданні, як на підставу застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилався на існування ризиків, передбачених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, і передбачені покарання за їх вчинення, може умисно ухилятися від явки до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді та/або переховуватись від правоохоронних органів та суду, чим перешкоджати встановленню істини по справі. Окрім того матеріалами кримінального провадження підтверджується залишення ОСОБА_4 місця дорожньо-транспортної пригоди та подальше його затримання у зв`язку встановлення його місцезнаходження, а тому вказане є беззаперечним доказом реальності існування ризику переховування від органів досудового розслідування у майбутньому; ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та місцезнаходження яких досудовим розслідуванням ще не встановлено, зокрема, вжити заходів щодо їх знищення, переховування або спотворення будь-якої із речей, пошкоджених деталей автомобіля, яким він керував чи документів, які ще не були вилучені та які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що в свою чергу, неминуче призведе до втрати матеріальних слідів злочину; підозрюваний може незаконно впливати на потерпілу, експерта та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки слідство знаходиться на початковій стадії, тобто перебуваючи на волі та знаючи анкетні дані потерпілої і свідків, які вже слідством встановленні, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, впливати на потерпілу, прохати її відмовитись давати свідчення по даному факту або давати свідчення, які виправдовують підозрюваного, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які ще не допитані в якості свідків, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення; підозрюваний, будучи військовослужбовцем, з метою створення перешкод досудовому слідству, може зникнути з місця постійного мешкання та/або місця проходження служби під виглядом термінового службового відрядження до іншої місцевості або на територію активних бойових дій для виконання завдань за призначенням, тобто перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; підозрюваний вчинив злочин проти життя і здоров`я особи та у випадку не застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, будучи військовослужбовцем та перебуваючи за місцем несення військової служби, маючи закріплену, в силу виконання обов`язків військової служби, за ним вогнепальну зброю, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, тобто стійкі соціальні зв`язки, а також те, що підозрюваний у даному кримінальному провадженні від слідства та суду не переховувався, слідчий суддя доходить до переконання про не доведення прокурором у судовому засіданні ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того слідчий суддя доходить до переконання про не доведення прокурором інших ризиків, передбачених п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, та доказів, що підтверджують існування вказаних ризиків слідчим у клопотанні та прокурором під час судового розгляду не зазначено.

При цьому, що стосується інших ризиків, слідчий суддя доходить до переконання про доведення їх існування прокурором.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Разом з тим відповідно до п. 3 ч. 2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 194 КПК України слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, у разі якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті.

Прокурором під час розгляду клопотання не доведено достатніх підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яким запобіжним заходом, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, одружений, військослужбовець військової служби за призивом під час мобілізації, має постійне місце реєстрації та проживання.

Враховуючи викладені обставини, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя доходить до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам, можливо шляхом застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, тобто клопотання слідчого задовольнити частково.

Строк дії запобіжного заходу встановлюється в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст. 176-178, 182-183, 193-197, 309, 392-395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання старшого слідчого в ОВС ВРЗСТ СУ Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, запобіжний захід особисте зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 строком до 11.02.2024 року наступні обов`язки:

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання чи роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками, експертами та потерпілою у даному крмінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити ОСОБА_4 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обов`язки по контролю за поведінкою підозрюваного ОСОБА_4 покласти на працівників СУ ГУНП в Херсонській області.

Ухвала слідчого судді діє до 11.02.2024 року (включно).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя : ОСОБА_1