В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.09.2023 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст.89 КК України несудимого, -
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
обвинувачений ОСОБА_4 , 02 червня 2023 року, приблизно о 05 год. 00 хв., під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України №64/2022, у зв`язку із збройною агресією російської федерації на території України, перебуваючи в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, пошкодивши замок до велосипеда, таємно викрав велосипед марки «CORSO» моделі «GTR-3000» вартістю 9145 грн. 73 коп., який належить ОСОБА_5 , чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 9145 грн. 73 коп.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, тобто, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, викладені у обвинувальному акті. Зокрема, пояснив, що тривалий час ніде не працює, коштів на проживання та елементарні життєві потреби немає, тому вимушений красти.2.06.2023 з під`їзду будинку по АДРЕСА_2 викрав велосипед, який продав, гроші потратив. Потерпілому шкоди не відшкодував, чому пояснити не може. Окрім цього, вчинив крадіжку ще одного велосипеда, справа розглядається у Шевченківському районному суді м.Львова.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану.
Відповідно до ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.
Щодо особи обвинуваченого, то ОСОБА_4 характеризується формально, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться.
Судом також з`ясовано, що обвинувачений усвідомлюючи незаконність своїх дій, необхідність працевлаштування та вжиття заходів відшкодування шкоди, до цього відноситьтся зневажливо, продовжує вчиняти крадіжки, як способу заробітку грошей на своє існування; участь ОСОБА_4 у житті суспільства є байдужою; його свідомість, дії та вчинки не спрямовані на допомогу державі в часі збройної агресії рф проти України.
Наведена поведінка обвинуваченого не може свідчити про щире каяття та не спрямована на подальше виправлення особи в умовах свободи в соціумі, відтак, не гарантує вчинення ОСОБА_4 крадіжок в наступному.
З урахуванням наведеного, а також ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, відношення обвинуваченого до своїх дій, конкретних обставин справи, а саме те, що кримінальне правопорушення вчинене в умовах воєнного стану, шкода потерпілому не відшкодована, а також враховуючи, що обвинувачений не працевлаштований, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема, за злочини проти власності, проте, вчинив новий умисний злочин проти власності, суд дійшов висновку про те, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 свідчить про його схильність до вчинення умисних кримінальних правопорушень проти власності та про небажання останнього ставати на шлях виправлення.
Зважаючи на ці обставини в сукупності з характером встановлених конкретних дій винного, обмеження порядку реалізації кримінальної відповідальності наглядовими та соціально-виховними заходами буде очевидно недостатнім для реальної корекції соціальної поведінки обвинуваченого та запобігання новим злочинам.
Без відбування обвинуваченим покарання, такі заходи не здатні забезпечити реалізацію визначеної у ст. 50 КК України мети, захистити права і свободи інших осіб від протиправних посягань, а відтак застосування щодо обвинуваченого ст.75 КК України не сприятиме досягненню справедливого балансу між його правами та свободами й інтересами держави та суспільства.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що підстав для застосування вимог ст.ст. 69, 75 КК України не вбачається й обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років й це буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості засудженого, нейтралізує негативні наслідки та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини. Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Витрат на проведення експертиз у кримінальному провадженні немає.
Цивільні позови не заявлялися.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст. 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, після набрання даним вироком законної сили.
- кепку синього кольору із надписом білого кольору FBI, спортивні штани чорного кольору, футболка синього кольору із візерунками світло голубого та коричневого кольору у формі листків пальми, чорне кофта-худі із капюшоном фірми «Puma» повернути ОСОБА_4 ;
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1