В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" січня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003045 від 28 серпня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, який має неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого водієм, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

27 серпня 2023 року приблизно о 17 годині 15 хвилин ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Chevrolet Nubira», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом у дворі будинку № 9 у бік виїзду на проїзну частину вул. Ентузіастів у м. Києві, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не впевнився, що позаду його автомобіля нікого немає та не звернувся за допомогою до інших осіб, чим порушив п. 10.9 ПДР України, у результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який рухався позаду автомобіля спиною до нього, від чого той впав на асфальт та отримав наступні тілесні ушкодження: закрита травма лівого кульшового суглобу; перелом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 042-1670-2023 від 31.10.2023 року відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, так як відповідно до п.2.1.1./г/ «Правил» втрата функції травмованого кульшового суглобу становить понад 33%.

Згідно вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-23/53804- ІТ від 11.10.2023 року у ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Chevrolet Nubira», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 повинен був керуватися вимогами пункту 10.9 ПДР України. У даній дорожній ситуації водій автомобіля «Chevrolet Nubira», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом виконання вимог пункту 10.9 ПДР України. У даній дорожній ситуації у діях водія автомобіля «Chevrolet Nubira», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 10.9 ПДР України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Chevrolet Nubira», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вимогам пункту 10.9 ПДР України.

Допитаний в судовому засіданні, ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та показав, що дійсно 27 серпня 2023 року приблизно о 17 годині 15 хвилин він, керуючи технічно справним автомобілем «Chevrolet Nubira», державний номер НОМЕР_1 , рухався заднім ходом у дворі вздовж будинку № 9 у бік виїзду на проїзну частину вул. Ентузіастів у м. Києві, проїхавши заднім ходом приблизно 10 метрів зі швидкістю приблизно 5 км/год, не побачив, що позаду його автомобіля спиною до нього в бік виїзду із двору рухається пішохід ОСОБА_7 та здійснив на нього наїзд, від чого той впав на асфальт та отримав тілесні ушкодження. Крім того, ОСОБА_3 додав, що частково визнає цивільний позов, оскільки сума позовних вимог є надмірно великою та не обґрунтованою. Водночас, ОСОБА_3 просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки робота таксистом є його єдиним заробітком та позбавлення такого права позбавить його можливості утримувати неповнолітню дитину та відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Таким чином, показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює водієм, не судимий, є внутрішньо переміщеною особою, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує його вік та стан здоров`я.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а тому суд вважає за доцільне призначити йому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки ОСОБА_3 працює таксистом, а тому позбавлення права керувати транспортними засобами позбавить його доходу, можливості утримувати неповнолітню дитину та відшкодування заподіяної потерпілому шкоди.

Крім того, з урахуванням обставин справи, наявності обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства та вважає за можливе застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням та покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ст. 76 КК України. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Щодо доводів представника потерпілого про те, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив указане кримінальне правопорушення під час іспитового строку, призначеного вироком Подільського районного суду м. Києва від 29.07.2022 року, то суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки згідно вказаного вироку суду ОСОБА_3 на підставі ст. 75 КК України було звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік, у той же час, відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України, іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду, водночас згідно ст. 89 КК України особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом, визнаються такими, що не мають судимості. Отже, враховуючи те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, 27 серпня 2023 року, тобто вже після закінчення іспитового строку, призначеного вироком Подільського районного суду м. Києва від 29.07.2022 року, то в силу ст. 89 КК України ОСОБА_3 вважається не судимим.

Також підлягає вирішенню цивільний позов.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України та ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частина 1 ст. 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість суми матеріальної шкоди, яку потерпілий ОСОБА_7 просить стягнути з обвинуваченого, оскільки сума завданої матеріальної шкоди підтверджується доказами, що додані потерпілим до позовної заяви.

Що стосується моральної шкоди, яку потерпілий ОСОБА_7 просить стягнути з обвинуваченого, то суд керується роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із внесеними змінами, згідно якої, при визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить з тяжкості душевних страждань потерпілих, яких вони зазнали, їх тривалості, можливості відновлення і змін у їх життєвих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Разом з тим, суд враховує вимоги розумності та справедливості, необхідності дотримання норм чинного законодавства щодо їх меж. Тому в частині відшкодування моральної шкоди позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням їх співмірності та завданих моральних страждань.

Крім цього, необхідно вирішити питання, що стосується майна, на яке накладено арешт. У порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів. Процесуальні витрати необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 /три/ роки.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути із засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 282 178 (двісті вісімдесят дві тисячі сто сімдесят вісім) гривень 12 (дванадцять) копійок у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути із засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 вересня 2023 року, а саме автомобіль «Chevrolet Nubira», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , скасувати.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме автомобіль марки «Chevrolet Nubira», державний номер НОМЕР_1 , повернути власнику ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави: 6013 гривень за проведення судової експертизи № 042-1670-2023 від 31.10.2023 року, 1912 гривень за проведення судової експертизи № СЕ-19/111-23/53804-ІТ від 11.10.2023 року, 1912 гривень за проведення судової експертизи № СЕ-19/111-23/46522-ІТ від 20.10.2023 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право звернутися із заявою про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, учасниками в якому вони були.

Суддя: