Справа № 731/590/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/146/24
Категорія - п. 13 ч.2 ст. 115 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8 ( в режимі відео конференції)

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000417 від 04 вересня 2019 року, за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2023 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дегтярі Срібнянського району Чернігівської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, учасника бойових дій в зоні проведення АТО, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 296, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.13 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений:

- за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 296 КК України до 6 місяців арешту та відповідно до ст. 49 КК України звільнений від відбування покарання на підставі ч. 5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності;

- за п. 13 ч.2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно ОСОБА_6 призначене покарання у виді 15 років позбавлення волі.

На підставі ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахований термін попереднього ув`язнення ОСОБА_6 за період з 04 вересня 2019 року до 22 червня 2023 року та з моменту його затримання з 12 вересня 2023 року та перебування під вартою по день постановлення вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення, за один день позбавлення волі.

До вступу вироку в законну сину запобіжний захід ОСОБА_6 залишений попередній - тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 38 360,94 грн. процесуальних витрат на залучення експертів.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь КНП «Варвинська центральна районна лікарня» Варвинської районної ради Чернігівської області 8 666,17 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Журавської селищної ради Варвинського району Чернігівської області 46 150,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди за знищення та пошкодження майна.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 12 393,27 грн. в рахунок відшкодування матеріальної та 400 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 8 690 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 04 вересня 2019 року, близько 10 години, між ОСОБА_6 та його сусідами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за місцем їх проживання виник конфлікт у зв`язку з пошкодженням ОСОБА_13 ділянки стелі в житловій кімнаті в частині будинку за місцем проживання ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Для врегулювання конфлікту за місцем проживання ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 прибула голова Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області ОСОБА_14 разом з працівником сільської ради ОСОБА_15 .

Під час спілкування ОСОБА_14 з мешканцями будинку конфлікт врегулювати не вдалося, після чого ОСОБА_6 , ОСОБА_12 з ОСОБА_13 розійшлися по своїм домівкам, а ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 повернулись до сільської ради.

У цей же день, у період часу з 10 години 30 хвилин до 15 години 45 хвилин у ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних відносини з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виник умисел на їх вбивство та на грубе порушення громадського порядку у Журавській сільській раді Варвинського району Чернігівської області з мотивів явної неповаги до суспільства шляхом тимчасового порушення нормальної роботи зазначеної установи.

З метою реалізації злочинного умислу ОСОБА_6 взяв наявний у його господарстві ніж та пневматичну зброю пістолет моделі «МР-654К» № НОМЕР_1 виробництва фірми «Байкал», 4,5 мм, та пішов до частини будинку АДРЕСА_2 , де проживали ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та лежали на ліжку в житловій кімнаті.

ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання їхніх наслідків у вигляді смерті ОСОБА_12 , з метою позбавлення її життя, перебуваючи у житловій кімнаті вищевказаного будинку, наніс лежачій потерпілій ножем не менше двох ударів в ділянку правого передпліччя, не менше одного удару в ділянку черевної порожнини, не менше одного удару в ділянку шиї, не менше одного удару в ділянку обличчя.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з ушкодженням сальника, ускладненого внутрішньочеревною кровотечею, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 368 від 01.11.2019 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, а також тілесні ушкодження у вигляді різаних ран шиї справа, обличчя справа, правої половини грудної клітки, правого передпліччя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того ОСОБА_6 здійснив з вищезазначеного пістолету один постріл в праву надключичну ділянку ОСОБА_12 , заподіявши їй тілесні ушкодження у вигляді сліпого непроникаючого поранення м`яких тканин в правій надключичній ділянці з наявністю в ньому металевого снаряду (кулі), що ранила, яке згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 60 від 11.12.2019 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_12 не настали, з причин, що не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки потерпілій своєчасно було надано медичну допомогу.

У той же час, тобто 04.09.2019, приблизно о 15 години 50 хвилин, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 перебуваючи у житловій кімнаті будинку АДРЕСА_2 на ґрунті триваючих особистих неприязних стосунків, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання їх наслідків у вигляді смерті ОСОБА_13 , з метою позбавлення його життя, почав завдавати лежачому на ліжку потерпілому численні удари ножем.

Водночас, у зв`язку з активним опором ОСОБА_13 , ОСОБА_6 наніс потерпілому не менше одного удару в ділянку шиї, не менше одного удару в ділянку підборіддя, не менше одного удару в ділянку правої половини грудної клітки, не менше одного удару в ділянку правого передпліччя.

Крім того ОСОБА_6 здійснив з вищезазначеного пістолету два постріли в ОСОБА_13 в ділянку носа та в ділянку лівої половини грудної клітки, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді сліпого непроникаючого поранення м`яких тканин обличчя в ділянці носу та сліпого непроникаючого поранення в ділянці лівої половини грудної клітки з наявністю в них металевих снарядів (куль), що ранили, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 59 від 11.12.2019 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розлад здоров`я.

Після того як потерпілий ОСОБА_13 встав з ліжка та почав тікати з кімнати в напрямку вихідних дверей, с ОСОБА_6 з метою доведення до кінця свого злочинного умислу завдав ножем ОСОБА_13 не менше одного удару в праву сідничну ділянку, проте, ОСОБА_13 зміг вибігти з будинку та покликати на допомогу.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді різаних ран шиї зліва, підборіддя, правої половини грудної клітки, правого передпліччя, правої сідничної ділянки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 370 від 01.11.2019 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_13 не настали, з причин, що не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_13 під час нанесення ударів та здійснення в нього пострілів ОСОБА_6 чинив активний опір, вибіг з будинку на вулицю та почав кликати на допомогу.

З метою подальшої реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_6 того ж дня (04.09.2019) близько 16 години, зберігаючи при собі вищезазначені ніж та пістолет, повернувся до свого господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходився автомобіль ГАЗ 2752, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким ОСОБА_6 фактично користувався та в якому знаходилася металева каністра з легкозаймистою речовиною бензином.

У подальшому, 04.09.2019, близько 16 години 10 хвилин, ОСОБА_6 на автомобілі прибув до будівлі, де розміщується Журавська сільська рада Варвинського району Чернігівської області, розташованої за адресою: Чернігівська область, Варвинський район, с. Журавка, Майдан Центральний, № 4, та взявши з собою каністру з бензином та коробку сірників, увійшов через відчинені вхідні двері до приміщення установи, яка працювала згідно затвердженого розпорядку дня.

Після цього, ОСОБА_16 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку у Журавській сільській раді Варвинського району Чернігівської області, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, повідомив присутнім співробітникам та присутнім особам про необхідність покинути приміщення установи, демонструючи при цьому каністру з бензином.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_6 ривком руки відкрив замкнені на внутрішній замок вхідні двері до кабінету голови Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області ОСОБА_14 та увійшов до нього.

Після цього, ОСОБА_6 , перебуваючи у громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок з хуліганських мотивів, а саме з мотивів явної неповаги до суспільства та до діяльності органу місцевого самоврядування, що супроводжувалося особливою зухвалістю, тобто нехтуванням загальноприйнятими нормами суспільної моралі, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих правил поведінки і моральності в громадських місцях, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, свідомо бажаючи їх настання, однак, прагнучи самовиразитися таким чином у зухвальстві, неповазі до суспільства, умисно облив підлогу в кабінеті бензином з принесеної ним каністри та підпалив її.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , у кабінеті голови Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області виникла пожежа, якою органу місцевого самоврядування завдано матеріальну шкоду на загальну суму 46 150 грн.

Крім того, внаслідок умисних дій ОСОБА_6 усі приміщення Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області стали задимлені, що призвело до вимушеного припинення роботи органу місцевого самоврядування з 16 години 15 хвилин 04.09.2019 по 06.09.2019.

Одразу після закінчення умисних дій, спрямованих на вчинення хуліганства в Журавській сільській раді Варвинського району Чернігівської області, у ОСОБА_6 раптово виник умисел на з`ясування відносин з колишньою дружиною ОСОБА_8 .

З метою реалізації свого умислу ОСОБА_6 того ж дня (04.09.2019) близько 16 години 20 хвилин вийшов з приміщення Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, та зберігаючи при собі ніж та пістолет, які використовував під час замаху на вбивство ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , на автомобілі ГАЗ 2752, реєстраційний номер НОМЕР_2 , поїхав у напрямку місця проживання колишньої дружини ОСОБА_8 .

Прибувши близько 16 години 30 хвилин, до місця проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 зайшов у житлову кімнату квартири, де у той час знаходилися ОСОБА_17 та ОСОБА_10 та у грубій формі запитав їх про місце знаходження ОСОБА_8 . У зв`язку з грубою формою спілкування ОСОБА_6 , ОСОБА_17 зробила йому зауваження.

Після цього, у ОСОБА_6 на ґрунті сталих особистих неприязних стосунків раптово виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_17 .

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 04.09.2019 близько 16 години 30 хвилин, перебуваючи у житловій кімнаті квартири АДРЕСА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_17 , з метою позбавлення її життя, наніс потерпілій не менше чотирьох ударів ножем в область голови, чим спричинив їй, згідно висновку судово-медичної експертизи № 250 від 28.10.2019 тілесні ушкодження у вигляді сліпого непроникаючого колото-різаного ушкодження лівої білявушної ділянки голови з ушкодженням зовнішньої сонної артерії, сліпого проникаючого колото-різаного ушкодження лівого очного яблука з ушкодженням головного мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, а також двох різаних ранок лівого ока, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_17 настала на місці події від гострої крововтрати, яка виникла від ушкодження зовнішньої сонної артерії, при сліпому непроникаючому колото-різаному ушкодженні лівої біля вушної ділянки голови.

Присутня під час нанесення ОСОБА_6 ударів ножем ОСОБА_17 потерпіла ОСОБА_10 почала кричати та вимагати від ОСОБА_6 припинити неправомірні дії, через що . у ОСОБА_6 раптово виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 04.09.2019 близько 16 години 30 хвилин, перебуваючи у житловій кімнаті квартири АДРЕСА_3 в ході конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних стосунків, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 , з метою позбавлення її життя, наніс потерпілій ножем не менше одного удару в область черевної порожнини та не менше одного удару ножем в область лівої молочної залози, чим спричинив їй згідно висновку судово-медичної експертизи № 369 від 01.10.2019 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого різаного поранення черевної порожнини з ушкодженням тонкої кишки, брижі тонкої кишки, ускладнене внутрішньочеревною кровотечею, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, а також у вигляді різаної рани лівої молочної залози, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_10 не настали, з причин, що не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки потерпілій своєчасно було надано медичну допомогу.

Після закінчення всіх дій, направлених на реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , зберігаючи при собі ніж та пістолет, які використовував під час вчинення вищезазначених злочинів, на автомобілі ГАЗ 2752, реєстраційний номер НОМЕР_2 , повернувся до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції було допущено невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, що істотно вплинуло на визнання ОСОБА_6 винним в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Аргументує тим, що відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Вказує на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки нею, як захисником, було направлено заяву про надання можливості ознайомитися з матеріалами кримінального провадження та відкладення слухання справи, призначеного на 13 жовтня 2023 року, до заяви додано договір про надання правничої допомоги від 09 жовтня 2023 року, ордер та адвокатське свідоцтво. Обвинувачений ОСОБА_6 вказане клопотання захисника підтримав в судовому засіданні та просив про його задоволення. Не дивлячись на це, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання та продовжив слухання справи.

На думку захисника, такими діями суду було грубо порушене право обвинуваченого на захист, оскільки аналіз чинного законодавства свідчить, що особа не має права користуватися одночасно послугами захисника, з яким уклала договір про надання правової допомоги, та послугами безоплатної правової допомоги, яка надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел. Тобто, особа має право користуватися або послугами захисника за призначенням, або захисника за договором, що узгоджується з позицією, викладеною в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі №718/2214/20.

Захисник переконана, що вищевказана позиція суду свідчить про двоякі стандарти на прийняття доказів колегією суддів та посилання на них, як докази у вироку та неповноту судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_6 під час розгляду справи в суді першої інстанції, був позбавлений права в судовому засіданні надати показання з приводу вчинених ним кримінальних правопорушень,передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 296, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, так як, з огляду на недовіру до призначеного йому захисника з Центру безоплатної правової допомоги та відмову колегії суддів у відкладенні слухання справи за клопотанням адвоката за договором, висловлював свою недовіру суду та прокурору.

Враховуючи, що зібрані по справі докази не підтверджують вчинення її підзахисним ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, в яких його обвинувачують, містять сумніви щодо вини обвинуваченого в скоєнні кримінальних правопорушень та в більшості своїй є недопустимими доказами, які отримані з істотним порушенням кримінального процесуального закону, містять сумніви щодо доведеності його вини,що тлумачаться на його користь.

Судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги, що кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України є неправильною та не відповідає дійсним обставинам справи, а саме тому, що потерпілій ОСОБА_12 , відповідно до висновку експерта було завдано тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, потерпілому ОСОБА_13 , відповідно до висновку експерта заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, потерпілій ОСОБА_10 , відповідно до висновку експерта, заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. При цьому, судом не було встановлено умислу обвинуваченого ОСОБА_6 на вчинення замаху на вбивство вказаних потерпілих та потерпілої ОСОБА_17 .

Підставою для скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, адже висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити, визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються та за сукупністю кримінальних правопорушень призначити остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Аргументує тим, що призначений ОСОБА_6 вид та строк покарання є занадто м`яким та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі винного, який не визнає своєї вини у повному обсязі та не має наміру сприяти ходу судового розгляду, за час проведення досудового розслідування та судового розгляду він жодного разу не пожалкував про вчинене і не проявив каяття, при цьому продовжує погрожувати розправою.

Обставиною, яка обтяжує покарання судом було визнано рецидив злочинів, отже, ці кримінальні правопорушення не перші в житті обвинуваченого, який належних висновків він для себе не зробив.

Просить звернути увагу на особливу жорстокість вчиненого кримінального правопорушення, оскільки загиблою виявилася жінка похилого віку, прикута до ліжка, яка не могла захищатись, та до жінки-інваліда з дитинства, яка також була не в змозі захисти ні себе, ні свою матір. Вказує на те, що тілесні ушкодження, нанесені загиблій потерпілій були чітко спрямовані та заздалегідь сплановані, були не сумісні з життям.

Особисто вона після перенесеного, залишилась в інвалідному візку та з післяопераційною грижею, з`явилися постійний страх, тривожність та переживання за своє життя і здоров`я, безпеку близьких.

Вказує на те, що за місцем проживання ОСОБА_6 характеризується незадовільно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

З урахуванням інформації про особистість обвинуваченого, за наявності обтяжуючих обставин та наявності показань свідків, потерпіла вважає, що у даному випадку покарання має бути більш суворим у вигляді довічного позбавлення волі, так як вбивця-рецидивіст має намір мститися. Саме такий вид покарання сприятиме виправленню засудженого та попередить скоєння нових злочинів.

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин кримінальних правопорушень, кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, вирок суду щодо ОСОБА_6 просить скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Мотивує тим, що відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 115 КК України, згідно до положеннями ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Крім того, діями обвинуваченого позбавлено особу життя найвищої соціальної цінності.

Поза увагою суду залишено підвищену суспільну небезпеку вчиненого злочину, внаслідок якого позбавлено життя іншу особу, тобто наслідки діяння є невідворотними.

Звертає увагу на хронологію подій 04 вересня 2019 року за участі ОСОБА_6 . Так, конфлікт ОСОБА_6 з ОСОБА_13 розпочався вранці 04 вересня 2019рокута закінчився близько обіду, коли всі учасники розійшлися по домівках. Близько 16 години того ж дня ОСОБА_6 здійснив напад на сусідів які у цей час спали себе вдома та жодних дій по відношенню до нього не чинили. Після цього, близь 16 год. 30 хв., після нападу на сусідів, не маючи жодних приводів для конфлікту з ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , поїхав за місцем їх проживання та вчинив напад з метою вбивства на беззахисних жінок - 67 річну пенсіонерку та інваліда ІІ групи з дитинства.

Після вбивства ОСОБА_17 та замаху на вбивство ОСОБА_10 обвинувачений не припинив злочинну діяльність та поїхав до Журавської сільської ради, де, використовуючи заздалегідь підготовлену ємність з легкозаймистою рідиною, вчинив підпал кабінету сільського голови.

Таким чином, ОСОБА_6 більше ніж через чотири години після завершення конфлікту з ОСОБА_18 вчинив серію злочинів щодо кількох осіб, які не мають між собою логічного зв`язку.

При призначенні покарання за епізодом вбивства ОСОБА_17 судом не надано належної оцінки мотиву, обставинам та способу вчинення цього злочину. Так, ОСОБА_6 при вчиненні цього злочину завдавав ударів загиблій в присутності малолітньої дитини ОСОБА_19 та ОСОБА_10 , яка є інвалідом ІІ групи. Удари обвинувачений почав наносити без будь-яких підстав та приводів. Завдаючи ударів ножем в голову потерпілій ОСОБА_17 , а саме в ліву білявушну ділянку голови та ліве око потерпілої, обвинувачений чітко розумів та не міг не розуміти значення своїх дій та їх наслідку у виді смерті до якого його дії неодмінно призведуть.

Прокурор вважає, що встановлені обставини та наведені в апеляційній скарзі факти свідчать про те, що ОСОБА_6 під час вчинення злочинів, у тому числі і щодо ОСОБА_17 , діяв свідомо та цілеспрямовано, бажаючи досягти своєї злочинної мети заподіяння смерті жінці похилого віку.

Зазначені обставини вказують на ОСОБА_6 , як на особу схильну до необґрунтованої, безпідставної агресії щодо невизначеного кола осіб та нехтування нормами суспільної моралі.

Судом взагалі не надано належної уваги суб`єктивному ставленню ОСОБА_6 до скоєних злочинів та їх наслідків. Так, на жодній зі стадій кримінального провадження ОСОБА_6 не вказував каяття щодо вчинених ним злочинів або співчуття потерпілим, що свідчить про відсутність негативного ставлення до своїх дій та їх наслідків. Допитані в судовому засіданні потерпілі повідомили, що ні ОСОБА_6 , ні його родичі не зверталися до них з вибаченнями чи пропозиціями відшкодування шкоди.

Спосіб вчинення ОСОБА_6 злочинів та його поведінка після їх вчинення свідчать про надзвичайно високий ступінь його суспільної небезпечності, стійку схильність до посягань на життя та здоров`я людей та неможливість його виправлення навіть після відбуття покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

У вироку, під час вирішення питання щодо призначення обвинуваченому покарання, суд, за наявності кількох обставин, які обтяжують покарання, та за відсутності обставин, які його пом`якшують, не навів мотивів щодо відсутності підстав для призначення ОСОБА_6 максимального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 115 КК України.

Жодних обставин, які б не давали можливість призначити обвинуваченому покарання у вигляді довічного позбавлення волі, у ході судового розгляду не встановлено.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції з тих підстав, що судом було грубо порушене право ОСОБА_6 на захист, він був позбавлений можливості мати захисника за своїм вибором, не надавав показання суду, при тому, що матеріали не містять доказів про наявність умислу в його діях, прокурора, який заперечував проти аргументів сторони захисту, підтримував апеляційну скаргу свою та потерпілої про призначення обвинуваченому покарання у виді довічного позбавлення волі, потерпілу, яка підтримала апеляційні скарги про призначення обвинуваченому покарання у виді довічного позбавлення волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника обвинуваченого задовольнити, апеляційні скарги потерпілої та прокурора задовольнити частково.

Згідно ст. 59 Конституції України кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Право підозрюваного, обвинуваченого на захист є невід`ємною складовою, закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на справедливий суд. Кожен обвинувачений має право використовувати ефективну юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Проте, при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції право ОСОБА_6 на вільний вибір захисника було порушено, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Так, ОСОБА_6 , окрім іншого, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.13 ч. 2 ст. 115 КК України, що згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами. Згідно приписів ст. 52 КПК України участь захисника у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів є обов`язковою.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування та в суді першої інстанції захист інтересів ОСОБА_6 здійснювали різні захисники, заміна яких відбувалась за клопотаннями обвинуваченого, який вважав, що ними здійснюється неналежний захист його інтересів.

Під час судового розгляду в Прилуцькому міськрайонному суді Чернігівської області, після повернення матеріалів провадження з Городищенського районного суду Черкаської області, захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 здійснювали адвокати ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які були призначені для захисту інтересів обвинуваченого на підставі ухвал суду через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Чернігівській області.

На стадії судового розгляду, 09 жовтня 2023 року обвинувачений ОСОБА_22 уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_7 .

13 жовтня 2023 року захисник ОСОБА_7 в судове засідання суду першої інстанції не прибула, про що 10 жовтня 2023 року на адресу суду надала письмову заяву, в якій просила відкласти слухання кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у зв`язку з укладенням договору про надання правничої допомоги з обвинуваченим, та просила надати їй можливість ознайомитись з матеріалами кримінального провадження (на той час це 13 томів провадження), з метою здійснення повного та ефективного захисту свого підзахисного.

До заяви захисник надала договір про надання правничої допомоги, копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордеру на надання правничої допомоги.

В судовому засіданні 13 жовтня 2023 року судом було поставлено на обговорення питання щодо наявності нового захисника в обвинуваченого.

При цьому, перша відповідь надійшла не від обвинуваченого, з яким був укладений договір на надання правничої допомоги, а від прокурора, який зазначив, що з Центру безоплатної правової допомоги не надходило висновку про те, що адвокат ОСОБА_21 втратила свої повноваження.

Відповідь самого обвинуваченого щодо цього питання в журналі судового засіданні відсутня.

У подальшому суд поставив на обговорення питання щодо розгляду заяви адвоката, яка на думку суду, не є ідентифікованою, при тому, що адвокатом ОСОБА_7 до заяви були надані всі, передбачені кримінальним процесуальним кодексом України документи, які підтверджують повноваження захисника в процесі.

Під час обговорення цього питання адвокат ОСОБА_21 також повідомила суду, що клопотань про втрату нею своїх повноважень не надходило.

В обговоренні питання щодо продовження розгляду справи приймали участь виключно суддя ОСОБА_23 та прокурор ОСОБА_9 , сторона захисту до вирішення цього питання не залучалась.

Судом було ухвалене рішення про продовження судового розгляду за відсутності захисника ОСОБА_7 , не зважаючи на укладений нею договір з обвинуваченим та клопотання про відкладення судового розгляду з наданням можливості ознайомитись з матеріалами провадження.

Більш того, суд безпідставно вказав на відсутність відомостей про втрату адвокатом ОСОБА_21 своїх повноважень, адже це питання вирішується виключно в присутності цього захисника та обвинуваченого в судовому засіданні, якщо обвинуваченим раніше не було подано заяву про відмову від послуг вказаного захисника до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

На думку колегії суддів, таким рішенням суд першої інстанції порушив гарантоване державою та встановлене статтями 59, 63 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтями 48, 49, 52, 54 КПК України право обвинуваченого ОСОБА_6 мати захисника, вибраного на власний розсуд.

Підстави та порядок припинення надання безоплатної вторинної правничої допомоги регламентується ст. 23 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», де у п. 3 зазначено, що надання правничої правової допомоги безоплатно припиняється, якщо особа користується захистом іншого захисника або залучила іншого представника у справі, за якою їй призначено захисника чи представника відповідно до цього Закону.

За змістом ч. 1 ст. 412 КПК обмеження права обвинуваченого у вільному виборі захисника є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування судового рішення.

Згідно зі ст. 129 Конституції України гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією з основних засад судочинства. Зазначений конституційний припис покладає на суд обов`язок здійснювати повне фіксування судового процесу технічними засобами, оскільки саме за умови такого фіксування судового процесу гарантується конституційне право кожного на судовий захист, а також забезпечуються законність та інші основні засади судочинства.

Частиною 4 ст. 107 КПК України передбачено, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим, окрім випадків, визначених у цій нормі (у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб).

Водночас ч. 6 ст. 107 КПК України встановлено виключення із загального правила обов`язковості фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження.

Зазначеною нормою передбачено, що незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, але якщо при цьому сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними, не веде до недійсності відповідної процесуальної дії та її результатів.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України відсутність у матеріалах провадження журналу судового засідання або технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, є однією з підстав, за наявності якої судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на таку невід`ємну властивість поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону», визначену ст. 412 КПК України, як здатність цього порушення перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Таким чином, системно-структурний аналіз зазначених норм КПК України свідчить, що для з`ясування питання про те, як неповне фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів вплинуло на законність ухваленого судом рішення, необхідно виходити з «рівня істотності» відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що в матеріалах відсутній звукозапис судового засідання від 13 жовтня 2023 року, саме того судового засідання під час якого судом вирішувалось питання про необхідність заміни обвинуваченому ОСОБА_6 захисника, вирішення заяви захисника ОСОБА_7 , з якою обвинуваченим було укладено угоду 09 жовтня 2023 року та відмову у задоволенні клопотання захисника про відкладення судового розгляду та взагалі її допуску до участі у провадженні. Саме під час цього судового засідання обвинувачений зайняв позицію мовчання, після того, як суд не допустив до участі у провадженні захисника за його вибором, грубо порушивши його право на захист, позбавивши можливості надати показання.

За відсутності запису судового засідання від 13 жовтня 2023 року колегія суддів позбавлена можливості встановити чи підтримував ОСОБА_6 заяву захисника ОСОБА_7 , чи заявляв про відмову від послуг захисника ОСОБА_21 , чи йому надавалась можливість висловити свою позицію в питанні щодо продовження розгляду справи, а також в питанні щодо необхідності допиту ОСОБА_13 , адже журнал судового засіданні такої змістовної інформації не містить.

На переконання колегії суддів, саме за вказаних обставин відсутність технічного запису судового засідання є підставою для безумовного скасування вироку суду першої інстанції, з урахуванням того, що сторона захисту в апеляційній скарзі посилається на порушення права особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, на захист, яке було допущене саме під час судового засідання, технічний запис якого відсутній в матеріалах провадження, що істотно вплинуло на законність та вмотивованість судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог статей 412 і 415 КПК України є безумовною підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно перевірити усі заперечення сторони захисту проти обвинувачення, у тому числі щодо правильності кваліфікації кримінальних правопорушень, і з додержанням вимог кримінально-процесуального закону ухвалити обґрунтоване і вмотивоване судове рішення, яке відповідатиме вимогам ст. 370 КПК України, прийнявши до уваги, що за тих самих обставин кримінального провадження та кваліфікації інкримінованих обвинуваченому правопорушень, даних про особу обвинуваченого, призначення покарання у виді 15 років позбавлення волі, слід вважати занадто м`яким.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України в резолютивній частині ухвали суд апеляційної інстанції вирішує питання щодо запобіжного заходу.

З огляду на це, беручи до уваги, що вирок суду скасовується з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, й відповідно є таким, що не набрав законної сили, з метою запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду, а також заяви потерпілої ОСОБА_8 , яка вважає, що перебування обвинуваченого, її колишнього чоловіка, який вбив її матір, на волі загрожує їх життю та здоров`ю, колегія суддів вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на строк 60 днів.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 412, 424 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Обвинуваченому ОСОБА_6 продовжити строк тримання під вартою на строк 60 діб, до 22 березня 2024 року, включно.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення, є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_24 ОСОБА_25 ОСОБА_26