УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 760/21780/21

провадження № 51-972 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 липня 2021 року за № 0000426, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Інгулець Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 цього Кодексу, а кримінальне провадження щодо нього закрито.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів у провадженні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу місцевого суду

- без зміни.

ОСОБА_4 обвинувачувався у тому, що він 21 липня 2021 року о 19:00 годині, перебуваючи за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ніделіна, шляхом знахідки, незаконно придбав для особистого вживання, без мети збуту, наркотичний засіб - канабіс, який в подальшому зберігав при собі.

Того ж дня о 21:00 годині, ОСОБА_4 , будучи пасажиром маршрутного таксі сполученням «Кривий Ріг - Київ», незаконно його перевіз, а 22 липня 2021 року, приблизно о 06:00 годині, у вестибюлі станції метро «Вокзальна» КП «Київський метрополітен» був затриманий працівниками поліції, яким він добровільно видав наркотичний засіб загальною масою 5,55 г.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржену ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що суд усупереч вимог ст. 419 КПК України не навів мотивів на спростування доводів прокурора щодо відсутності підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, зокрема щодо добровільності його звернення до лікувального закладу для лікування від наркоманії.

Вважає, що місцевим судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, а саме положення ч. 4 ст. 309 КК України, що залишилось поза увагою апеляційного суду.

Крім того, на думку прокурора, судом апеляційної інстанції при розгляді кримінального провадження допущено порушення вимог статей 318, 336 КПК України, що перешкодило йому ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Мотиви суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.

Статтею 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Цією ж статтею передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно досліджувати докази та перевіряти судові рішення в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що, серед іншого, посилається прокурор у своїй скарзі.

Зокрема, це стосується сумнівів прокурора щодо добровільності звернення ОСОБА_4 до лікувального закладу, наявності ліцензії у цього закладу на провадження господарської діяльності з медичної практики за спеціальністю: наркологія та проходження ним курсу лікування від наркоманії.

Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Так, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора в частині встановлених місцевим судом фактичних обставин, доводи якої аналогічні доводам його касаційної скарги, апеляційний суд навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу.

Що стосується позиції прокурора щодо неправильного застосування закону України судами, то слід вказати, що вона є необґрунтованою.

Частина 4 ст. 309 КК України визначає, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Встановивши, що ОСОБА_4 , будучи особою, яка страждає від наркоманії впродовж значного часу та потребує медичної допомоги, добровільно звернувся до лікувального закладу і пройшов курс лікування в період з 16 серпня 2021 року по 30 серпня 2021 року, суд першої інстанції правильно застосував до нього положення ч. 4 ст. 309 КК України.

Наведені обставини були предметом оцінки апеляційного суду, який, перевіривши матеріали кримінального провадження, переконався, що звернення особи, що притягується до відповідальності, було добровільним, та з метою вилікуватись від наркоманії, а не уникнути кримінальної відповідальності, зважив на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року (справа № 367/5346/20), та ствердив про наявність передбачених законом підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ч. 4 ст. 309 КК України та звільнення його від кримінальної відповідальності.

З такою позицією судів попередніх інстанцій, за встановлених ними конкретних обставин кримінального провадження, погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції, переглянув ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року в порядку ст. 405 КПК України у межах доводів апеляційної скарги прокурора, та ретельно їх перевіривши, ствердив про правильність прийнятого рішення, і вмотивовано залишив його без зміни.

Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, вона в повній мірі відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, а тому доводи касаційної скарги прокурора про протилежне неприйнятні.

Що стосується позиції прокурора щодо порушення апеляційним судом вимог статей 318, 336 КПК України, то слід вказати, що вона є безпідставною з огляду на таке.

Статтею 318 КПК України передбачено, що судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Судове засідання відбувається у спеціально обладнаному приміщенні - залі судових засідань. У разі необхідності окремі процесуальні дії можуть вчинятися поза межами приміщення суду.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 336 цього Кодексу судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: 1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; 2) необхідності забезпечення безпеки осіб; 3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; 4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження;

5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

При цьому суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Вирішення цього питання є проявом дискреційних повноважень суду та обмежується лише тими умовами, які прямо закріплені процесуальним законом.

Тобто, саме по собі проведення процесуальних дій у режимі відеоконференції під час судового провадження не суперечить вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нормам процесуального закону, та є прийнятною формою участі в судовому розгляді, яке не свідчить про порушення принципів його справедливості і публічності, що також відповідає положенням, відображеним у рішенні Ради суддів України № 9, та з урахуванням введеного в Україні воєнного стану й визначеними Законом України «Про правовий режим воєнного стану» особливостями діяльності судів в умовах воєнного стану.

Проведення судового засідання у режимі відеоконференції є одним із видів участі особи в судовому засіданні, оскільки вона має можливість у режимі реального часу сприймати те, що відбувається під час судового розгляду, вчасно реагувати на будь-які слова чи дії учасників, висловлювати власну позицію, ставити запитання та користуватися усіма правами, передбаченими законом.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 листопада 2022 року (справа № 415/1698/12-к).

У касаційній скарзі прокурор не зазначив, яким саме чином проведення судового засідання у режимі відеоконференції перешкодило йому чи іншим учасникам донести до колегії суддів свою позицію, а тому підстав вважати, що права осіб, які брали участь в апеляційному розгляді, були порушені, немає.

Слід також зауважити, що до Верховного Суду в межах наданого законом тримісячного строку на касаційне оскарження скарг від сторони захисту у цьому провадженні не надходило, в тому числі і з підстав порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 336 КПК України, а тому позиція прокурора є незрозумілою.

До того ж він взагалі не вказує, як саме розгляд провадження в режимі відеоконференції перешкодив чи міг перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, на що посилається прокурор у своїй касаційній скарзі, зважаючи на її зміст, не встановлено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданої до неї копії судового рішення убачається, що підстав

для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора

слід відмовити.

З цих підстав Суд, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановив:

Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3