ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 695/1190/16-к

провадження № 51-2274км23

Верховний Судколегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

виправданого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000655, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 КК, п. 6 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 17 січня 2023 року щодо ОСОБА_6 .

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2022 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та виправдано його.

Судом також вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 22 листопада 2015 року близько 14:00, знаходячись на узбіччі автодороги «Фастів-Митниця-Обухів-Канів» на відстані 300 м від знаку «Канів» при виїзді з м. Канева, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, бажаючи настання смерті потерпілої, умисно наніс їй численні удари руками та ногами по голові та тулубу, чим спричинив тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 08 грудня 2015 року № 03-01/955 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких наступила смерть потерпілої. Надалі ОСОБА_6 заволодів грошовими коштами потерпілої в сумі 100 грн та відтягнув тіло з узбіччя автодороги вглиб лісового насадження на відстань 15 м, де лишив. Таким чином, ОСОБА_6 умисно, протиправно заподіяв смерть ОСОБА_8 .

У той же час ОСОБА_6 , з метою пограбування, перебуваючи на узбіччі автодороги «Фастів-Митниця-Обухів-Канів» на відстані 300 м від знаку «Канів», при виїзді з м. Канева, діючи умисно, з корисливих мотивів, здійснив розбійний напад, поєднаний із застосуванням насильства, а саме наніс численні удари руками та ногами по голові та тулубу потерпілій ОСОБА_8 , спричинивши їй тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 08 грудня 2015 року № 03-01/955 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких наступила смерть потерпілої. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 в сумі 100 грн. Надалі ОСОБА_6 відтягнув тіло ОСОБА_8 з узбіччя автодороги вглиб лісового насадження на відстань 15 м, де лишив.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 17 січня 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню, - ч. 4 ст. 187 КК, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Зазначає, що апеляційний суд не дотримався приписів ст. 23 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) та безпідставно відхилив клопотання прокурора про безпосереднє дослідження доказів, яке було подано з огляду на допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального правопорушення, порушення встановлених ст. 94 КПК правил оцінки доказів, тобто не лише кожного окремо, а й у їх сукупності та взаємозв`язку, що потягло за собою неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Вказує, що апеляційний суд не дав оцінки доводам прокурора про недопустимість показань свідка ОСОБА_9 через те, що всупереч приписам ст. 352 КПК її особу не встановлено на підставі належних документів. Крім того, цей суд не надав оцінки доводам апеляційної скарги прокурора про необхідність застосування приписів ч. 12 ст. 290 КПК щодо оцінки показань цього свідка, позаяк вони не відкриті прокурору в порядку ст. 290 вказаного Кодексу.

Вказує, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою доводи прокурора про упереджену позицію суду щодо відображення у тексті вироку показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , відтак неправильне трактування їх змісту, про недотримання правил оцінки показань цих свідків, яка суперечить вимогам ст. 94 КПК.

Звертає увагу на залишення поза увагою місцевим судом як показань та заяви свідка ОСОБА_15 , так і протоколу його допиту, оскільки суд взагалі не надав їм оцінки, а також на те, що суд наступної інстанції не надав відповіді на доводи скарги прокурора, який вказував на ці обставини, як на порушення вимог кримінального процесуального закону.

Наполягає на тому, що апеляційний суд не перевірив належним чином доводів прокурора про неправильну оцінку даних судово-медичних та судово-імунологічних експертиз.

Також прокурор зазначає, що апеляційний суд залишив поза увагою доводи про те, що підстави виправдання обвинуваченого, відображені у вироку, суперечать одна одній та є взаємовиключними самостійними підставами виправдання особи, з огляду на що вирок не відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, оскільки суд належним чином не мотивував свого рішення та не надав належної оцінки викладеним в апеляційній скарзі прокурора доводам та не спростував їх обґрунтованість.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити.

Виправданий та його захисник заперечили проти задоволення касаційної скарги прокурора та просили оскаржене судове рішення залишити без зміни.

Від захисника ОСОБА_7 також надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу прокурора, де він просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Інших учасників судового провадження було повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися, клопотань про особисту участь або відкладення судового засідання від них не надходило.

Від потерпілої ОСОБА_16 надійшла заява про розгляд справи без її присутності, де вона також зазначає про те, що не має претензій до виправданого.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За приписами ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, визначені статтями 412-414 КПК.

За вимогами, встановленими в ст. 370 цього Кодексу, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється за наявності однієї з таких підстав: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Мотивувальна частина виправдувального вироку за п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі поданих у судовому засіданні.

Завданням суду першої інстанції є оцінка доказів, на підставі яких він вирішує питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону про кримінальну відповідальність він передбачений та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення (пункти 1-3 ч. 1 ст. 368 КПК).

Наведені положення свідчать про те, що суд оцінює висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (не підтвердження) доказами обставин, що за ст. 91 КПК підлягають доказуванню, і за встановленими фактичними обставинами застосовує закон про кримінальну відповідальність, чим підтверджує або спростовує твердження слідчого (прокурора), викладене в обвинувальному акті щодо юридичної оцінки діяння.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази у кримінальному провадженні, навів мотиви про те, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 КК, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, не знайшла свого підтвердження на підставі досліджених доказів, а тому є недоведеною.Крім цього, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вказав, що доходить висновку про необхідність постановлення виправдувального вироку стосовно ОСОБА_6 за відсутністю в його діях складу інкримінованих кримінальних правопорушень.

Місцевий суд, серед іншого вказав, що показання обвинуваченого є послідовними, чіткими, не містять суперечностей та не спростовані дослідженими доказами, їх підтвердила свідок ОСОБА_9 ; що допитані в судовому засіданні свідки обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не впізнали в обвинуваченому ту особу, яку вони бачили 22 листопада 2015 року біля знаку «Канів», а тому показання вказаних свідків не доводять винуватості ОСОБА_6 .

Не погодившись із виправдувальним вироком суду, сторона обвинувачення подала апеляційну скаргу, в якій просила вирок суду першої інстанції скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотне порушення кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК - у виді позбавлення волі на строк 13 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна.

Серед доводів апеляційної скарги йшлося про упереджену позицію суду щодо відображення у тексті вироку показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , відтак неправильне трактування їх змісту, про недопустимість висновку комісійної судово-медичної експертизи від 30 вересня 2017 року № 04-01/31 з тих підстав, що судове рішення про її призначення не підписане одним із суддів, про порушення оцінки за правилами ст. 94 КПК у сукупності з іншими доказами протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 від 09 грудня 2015 року та додатку до нього - диску із відеозаписом слідчої дії, протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 від 14 грудня 2015 року, протоколу впізнання ОСОБА_6 свідком ОСОБА_11 від 25 грудня 2015 року, про недотримання приписів ст. 352 КПК стосовно встановлення особи свідка ОСОБА_9 та ст. 290 КПК щодо відкриття її показань стороні обвинувачення. Тобто, на обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор навів конкретні доводи, які мали бути ретельно перевірені апеляційним судом.

Виходячи із завдань і загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироку суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданої апеляційної скарги з додержанням вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції не дотримався вказаних вимог закону, дійшов передчасного висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість виправдувального вироку суду першої інстанції.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги з достатньою повнотою не перевірив наведені в апеляційній скарзі доводи, на деякі з них не дав відповіді.

Зокрема, апеляційний суд не перевірив доводів прокурора про неналежне встановлення особи свідка ОСОБА_9 та недотримання приписів ст. 352 КПК, не навів мотивів щодо оцінки вказаних доводів сторони обвинувачення. Також не надав відповідей на доводи про порушення вимог ст. 290 КПКчерез те, що наданий під час судового розгляду стороною захисту доказ не був відкритий стороні обвинувачення.

Як убачається з журналу та аудіо-, відеозапису судового засідання, свідка ОСОБА_9 було допитано 06 липня 2021 року у режимі відеоконференції. У матеріалах кримінального провадженні міститься незавірена копія довідки Виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області, яка була додана до клопотання сторони захисту про допит вказаного свідка. Прокурор заперечував дотримання порядку, встановленого кримінальним процесуальним законом, щодо встановлення особи свідка ОСОБА_9 , проте апеляційний суд не надав жодної оцінки доводу прокурора про те, що встановлення особи свідка на підставі вказаного джерела інформації суперечить приписам закону.

Також апеляційний суд залишив без оцінки доводи прокурора про упереджену позицію місцевого суду щодо відображення у тексті вироку показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , не перевірив їх та не надав відповідей на такі доводи.

Суд апеляційної інстанції, крім того, не надав відповідей на доводи прокурора про необґрунтоване залишення поза своєю увагою місцевим судом показань та заяви свідка ОСОБА_15 , протоколу його допиту, попри те, що прокурорвказував на ці обставини, як на порушення вимог кримінального процесуального закону. Також без обґрунтованих відповідей апеляційного суду залишилися доводи про оцінку доказів, зокрема, показань виправданого, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , із порушенням правил ст. 94 КПК, без їх взаємозв`язку з іншими доказами, окремо від протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 від 09 грудня 2015 року, протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 від 14 грудня 2015 року, протоколу впізнання ОСОБА_6 свідком ОСОБА_11 від 25 грудня 2015 року, висновків судово-медичних експертів. У своїй ухвалі апеляційний суд фактично відтворив зміст вироку, наведені у ньому докази та висновки місцевого суду, натомість, попри те, що висновки суду першої інстанції оспорювалися в частині правильності оцінки доказів та встановлення фактичних обставин, переконливого спростування доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення оскаржене рішення не містить, що не відповідає приписам статей 370, 419 КПК.

Перевіряючи доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, апеляційний суд повторно не дослідив обставини кримінального провадження та докази, при цьому необґрунтовано зазначив, що судом першої інстанції за результатами перевірки усіх наданих стороною обвинувачення доказів їм надано належну оцінку.

Прокурор у касаційній скарзі обґрунтовано зазначає, що апеляційний суд не дотримався вимог ст. 404 КПК, за приписами ч. 3 якої за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в апеляційній скарзі прокурор заявив клопотання про дослідження доказів у кримінальному провадженні, а у судовому засіданні 16 січня 2023 року прокурори, які брали участь під час апеляційного розгляду, підтримали вказане клопотання та навели відповідні мотиви про те, що суд першої інстанції неповно та з порушеннями дослідив докази у кримінальному провадженні. Водночас колегія суддів апеляційного суду необґрунтовано відмовила у задоволенні вказаного клопотання як такого, що не ґрунтується на вимогах ч. 3 ст. 404 КПК, проте належним чином не вмотивувала свого рішення.

За обставин того, що прокурор в апеляційній скарзі на виправдувальний вирок зазначав про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив ухвалити новий обвинувальний вирок за результатами їх іншої оцінки за правилами ст. 94 КПК та небезпідставно оскаржував недотримання вказаних правил місцевим судом, з метою належного забезпечення в кримінальному провадженні реалізації права сторони обвинувачення на апеляційне оскарження необґрунтованого судового рішення, відповідно до положень ч. 6 ст. 22 КПК апеляційний суд мав створити необхідні для цього умови, у тому числі і шляхом повторного дослідження обставин, які заперечував прокурор, та про необхідність оцінки яких він порушував питання перед судом апеляційної інстанції.

Апеляційний суд, перевіряючи рішення місцевого суду, не проаналізував його на відповідність приписам ст. 374 КПК та не звернув уваги на те, що в мотивувальній частині вироку суд одночасно дійшов висновку як про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, так і про відсутність у його діях складу кримінальних правопорушень, тобто фактично зазначив дві самостійні і взаємовиключні підстави для виправдання особи, що суперечить вимогам ст. 374 КПК. Не проаналізував того, наскільки рішення місцевого суду про визнання ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення спирається на мотиви, викладені цим судом в обґрунтування такого висновку в мотивувальній частині, чи йдеться про те, які саме дії, вчинені ОСОБА_6 не містять складу інкримінованих кримінальних правопорушень, які ознаки складу злочину відсутні у вчиненому ним діянні, якими доказами підтверджується сам факт вчинення виправданим того діяння, яке було предметом оцінки судом на предмет наявності (відсутності) ознак складу злочину з огляду на об`єктивні (предметні) умови його вчинення.

Наведене вище є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке перешкодило апеляційному суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що призвело до передчасних висновків про правильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на щокасаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, а ухвала апеляційного суду - скасуванню із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

При новому апеляційному перегляді необхідно усунути зазначені порушення, ретельно дослідити всі докази у провадженні, перевірити усі доводи апеляційної скарги та постановити законне і обґрунтоване рішення з дотриманням приписів ст. 370 КПК.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 17 січня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Судді: