УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2387/23

22 січня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в м. Костопіль клопотання прокурора Костопільського відділу Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області ОСОБА_3 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000332 від 21.07.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч.3 с т.156-1, ч.2 ст.156, ч.6 ст.152 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого - ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Костопільського відділу Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000332 від 21.07.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч.3 с т.156-1, ч.2 ст.156, ч.6 ст.152 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме:

- ч. 3 ст. 156-1 КК України - пропозиція зустрічі, зроблена повнолітньою особою, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем та технологій, малолітній особі, з метою вчинення стосовно неї будь- яких дій сексуального характеру та розпусних дій, у разі якщо після такої пропозиції було вчинено хоча б одну дію, спрямовану на те, щоб така зустріч відбулася;

- ч. 2 ст. 156 КК України - вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

- ч. 6 ст. 152 КК України - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій та будь-якого іншого предмету щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, що вчинені повторно та особою, яка раніше вчиняла злочин, передбачений частиною другою статті 156 КК України.

16 січня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.3 с т.156-1, ч.2 ст.156, ч.6 ст.152 КК України.

У своєму клопотанні прокурор звертає увагу на наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, на те, що підозрюваний спробує: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на малолітню потерпілу та свідків, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала подане клопотання та вважає за необхідне продовжити щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою з підстав, наведених у клопотанні та без визначення можливості внесення застави.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 . Вважає клопотання необгрунтованим та просила обрати інший альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт або визначити розмір застави, що на думку захисника забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного. В обгрунтування застосування більш м`якого запобіжного заходу покликалася на наявність у підозрюваного постійного місця проживання та реєстрації, наявність сталих сімейних зв`язків, родини, наявність зареєстрованого за ним житла та іншого майна, позитивної характеристики особи.

Присутній в судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника, просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або визначення розміру застави.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, ухвалою слідчого судді Костопільського районного суду від 23 липня 2023 року щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, без визначення розміру застави.

14.12.2023 ухвалою слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської області, строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 продовжено до 23.01.2024, включно.

16.01.2024 ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.156-1, ч.2 ст.156, ч.6 ст.152 КК України.

17.01.2024 сторонам підозрюваному ОСОБА_4 та його захиснику повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

Судовий розгляд даного кримінального провадження не розпочато.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

В судовому засіданні встановлено, що обставини кримінального провадження з часу застосування запобіжного заходу не змінились, будь-яких доказів про зменшення чи відсутності ризиків передбачених ст.177 КПК України, суду не подано.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбаченого ч.3 с т.156-1, ч.2 ст.156, ч.6 ст.152 КК України, підтверджується доказами, на які посилається сторона обвинувачення.

Не роблячи передчасних висновків, щодо вини підозрюваного, злочини, які інкримінується йому відноситься до тяжких та особливо тяжких злочинів.

Прокурором належно обґрунтовано та доведено наявність достатніх даних, що у разі незастосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існує ймовірність настання ризиків того, що ОСОБА_4 спробує:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

3) незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Так, прокурором доведено, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховуватися від органів розслідування і суду підтверджується тим, що ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.156-1, ч.2 ст.156, ч.6 ст.152 КК України, які відповідно до ст.12 КК України, за ступенем тяжкості відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів. Санкція ч.3 ст.156-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 6 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох; ч. 2 ст. 156 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого; та за ч. 6 ст. 152 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічним позбавленням волі.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Зокрема, у справі «Ілійко проти Болгарії», Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ризик незаконного впливу на потерпілу та малолітніх свідків (п.3 ч.1 ст.177 КПК) обгрунтований тим, з чим також погоджується слідчий суддя, що хоча допит малолітньої потерпілої проведено під час досудового розслідування в судовому засіданні, в порядку ст.225 КПК України, однак вказане не виключає того, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, шляхом вмовлянь, погроз, підкупу чи іншим чином може впливати на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, адже, свідки та потерпіла є малолітніми та неповнолітніми особам, тому лише перебування ОСОБА_4 в слідчому ізоляторі унеможливить його спілкування з потерпілою та свідками у кримінальному провадженні.

Крім того, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, адже, підозрюваним вчинялись дії сексуального характеру відносно малолітньої потерпілої тривалий час і неодноразово, за що він надавав грошові кошти, тобто наявний ризик, передбачений п.4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд, враховуючи, ризики передбачені ст. 177 КПК України, та з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень у яких підозрюється ОСОБА_4 , спосіб та обставини його вчинення, яке вчинялося тривалий час і неодноразово, скоєне із застосуванням дій сексуального характеру по відношенню до малолітньої потерпілої, а також, суспільний резонанс, дійшов висновку про відсутність на цей час підстав для обрання підозрюваному інших більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою.

Будь-яких даних про відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Перелічені вище обставини обумовлюють висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, доказів обставин, на які посилається сторона захисту в обгрунтування обрання ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, стороною захисту суду не було надано.

За наведеного, доводи сторони захисту про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 менш суворого запобіжного заходу, на думку суду, є необґрунтованими та невиправданими, а застосування домашнього арешту не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

Відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд також не вбачає можливості застосувати заставу, оскільки кримінальні правопорушення в яких підозрюється ОСОБА_4 , мають суспільно-небезпечний характер, скоєні із застосуванням дій сексуального характеру, посягали на статеву недоторканість малолітньої потерпілої, що свідчить про те, що обвинувачений є суспільно-небезпечною особою.

Окрім того, кримінальні правопорушення, в скоєнні яких підозрюється ОСОБА_4 вчинені останнім під час дії на території України, режиму воєнного стану, тобто в найбільш несприятливий для суспільства час, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки вказаного протиправного діяння.

Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Костопільського відділу Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області ОСОБА_3 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колодязне Березнівського району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 21 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави, та утримувати його в Державній установі "Рівненськкий слідчий ізолятор".

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Сдідчий суддяОСОБА_1