Справа № 573/1839/23
Номер провадження 1-кп/573/199/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 08 вересня 2023 року за №0000488, по обвинуваченню

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Череватівка Білопільського району Сумської області, з базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно із ст. 89 КК України не судимого

-за ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2023 року, близько 17:30 год, ОСОБА_4 перебував у міському парку ім. Т.Г. Шевченка в м. Білопіллі по вул. Старопутивльській, де на одній із лавочок поблизу ОСОБА_6 . Шевченку помітив жіночу сумку темного кольору, яка належала ОСОБА_7 . У цей час у нього виник умисел та викрадення майна, що знаходилося в сумці.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 оглянув поряд із собою місцевість та, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, в умовах воєнного стану з бокової кишені вказаної сумки таємно викрав грошові кошти в сумі 400 грн та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданий Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 05 квітня 2004 року.

З викраденими грошовими коштами та паспортом ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінальних правопорушень.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість визнав повністю, щиро розкаявся та дав показання, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Зокрема, пояснив, що 08 вересня 2023 року у справах перебував в м. Білопіллі. Близько 17:00 - 17:30 год зайшов у парк, що знаходиться в центрі м. Білопілля. Проходячи повз одну з лавочок, побачив, що на ній стоїть сумка, а поряд нікого не має. Він підійшов до сумки, відкрив бокову кишеню і звідти викрав 400 грн та паспорт на ім`я потерпілої ОСОБА_7 . З викраденим пішов у магазин навпроти входу до парку. За викрадені гроші купив цигарки та пиво. Паспорт у подальшому хотів повернути потерпілій зв винагороду.

Окрім показань обвинуваченого ОСОБА_4 факт вчинення ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується такими письмовими доказами:

- заявою потерпілої ОСОБА_7 від 08 вересня 2023 року про притягнення до кримінальної відповідальності невідомих осіб, які викрали її гроші та паспорт (а. п. 30);

- протоколом огляду місця події від 08 вересня 2023 року з фототаблицею до нього, під час якого була оглянута місцевість на території міського парку по вул. Старопутивльській в м. Білопіллі, де у потерпілої ОСОБА_4 були викрадені гроші та паспорт (а. п. 31-35);

- протоколом огляду місцевості від 09 вересня 2023 року з фототаблицею до нього біля будинку АДРЕСА_2 , під час якого ОСОБА_4 працівникам поліції добровільно видав паспорт, який викрав у ОСОБА_7 (а. п. 37-41);

- оптичним диском із записом із камер відеоспостереження з магазину «Продукти», що розташований у АДРЕСА_3 , де зображені події як після викрадення грошей та паспорту ОСОБА_4 зайшов у цей магазин та купує товар (а. п. 45, 46);

- протоколом огляду предмету від 11 вересня 2023 року, під час якого був оглянутий оптичний диск із записом подій, який у відповідності до вимог ст. 93 КПК України був наданий слідчому власником магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (а. п. 49-53);

- рапортом слідчого ОСОБА_8 від 09 вересня 2023 року про те, що ОСОБА_4 вчинив викрадення паспорту потерпілої ОСОБА_7 (а. п. 56);

- протоколом слідчого експерименту від 12 вересня 2023 року, що проводився з участю підозрюваного ОСОБА_4 , який розказав та показав на місцевості про обставини вчинення ним крадіжки грошей та паспорту, що належали ОСОБА_7 (а. п. 61-71);

- висновком судово-психіатричної експертизи №602 від 25 вересня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_4 має діагноз легка розумова відсталість, на час вчинення кримінальних правопорушень не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування до нього примусових заходів медичного характеру на теперішній час не потребує (а. п. 76-79).

Зазначені вище докази сторона захисту не просила визнати неналежними чи недопустимими.

У суду немає підстав не довіряти вказаним вище доказам, оскільки вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, оскільки він в умовах воєнного стану вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) та незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує таке.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується посередньо, перебуває на обліку в лікаря психіатра з діагнозом легка розумова відсталість.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, оскільки ОСОБА_4 критично оцінив вчинені ним кримінальні правопорушення, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки та попросив вибачення у потерпілої; активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, оскільки він правдиво повідомив про обставини їх вчинення та добровільно видав викрадений ним паспорт потерпілої; добровільне відшкодування потерпілій завданих збитків; з`явлення із зізнанням, бо він добровільно з`явився до правоохоронного органу з правдивою заявою про вчинення ним кримінальних правопорушень з усвідомленим наміром понести за вчинене відповідне покарання.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченого суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також суд враховує і думку потерпілої ОСОБА_7 , яка просила суворо не карати ОСОБА_4 та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

З урахуванням наведених вище обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, з урахуванням того, що відсутні обставини, які обтяжують покарання, та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання про те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також враховуючи другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що обвинувачений хоча і вчинив тяжкий злочин (ч. 4 ст. 185 КК України) та проступок (ч. 3 ст. 357 КК України), але йому необхідно призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України, без ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, що буде достатнім для того, щоб він довів своє виправлення.

Запобіжний захід обвинуваченому не застосовувався.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, і призначити йому покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

-за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази - паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , який переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_7 , залишити останній; оптичний диск з відеозаписом з камер відеоспостереження, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, що знаходиться в Білопільському відділі Сумської окружної прокуратури, залишити там же.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя