Справа № 953/5493/22
н/п 1-кп/953/498/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі суду:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001189 від 19.05.2022 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, не працевлаштованого, з середньою освітою, раніше судимого, без місця реєстрації, проживає: АДРЕСА_1

з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа відносно ОСОБА_4 , за ч.4 ст. 185 КК України.

Прокурор заявив клопотання про привід свідка ОСОБА_6 , оскільки той не з*являється до суду на виклики з невідомих причин та клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 строком до 60 днів, оскільки існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України і дані обставини є підставою для тримання під вартою обвинуваченого.

Обвинувачений просив визначити йому домашній арешт, проти приводу свідка не заперечував. Адвокат підтримав позицію обвинуваченого та вказав, що ризики прокурором не доведені.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків:

Згідно ст. 139 КПК України якщо підозрюваний, обвинувачений, свідок, потерпілий, цивільний відповідач, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, на нього накладається грошове стягнення та/або привід до суду.

Відповідно до ст. 140 КПК України привід полягає у примусовому супроводженні особи, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час.

Враховуючи наявні дані про повідомлення свідка про явку в судові засідання та не з*явлення до суду без поважних причин і не повідомлення суд про неможливість явки у визначений час, суд вважає за необхідне, з врахуванням строків розгляду справи та клопотання прокурора застосувати до свідка ОСОБА_6 заходи реагування у вигляді приводу.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

При вирішенні клопотання прокурора щодо міри запобіжного заходу суд враховує, що згідно наданого до суду обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачуються у скоєнні тяжкого злочину проти власності у період воєнного часу, та судом враховані обставини скоєння злочину, які викладені у обвинувальному акті.

Згідно ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд під час розгляду даного питання вважає встановленим існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробі обвинуваченого переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій, а враховуючи тяжкість передбаченого покарання та відсутність тісних соціальних зв*язків може виїхати межі країни з метою уникнення відповідальності за тяжкий злочин.

Також, є доведеним ризик щодо вчинення іншого кримінального правопорушення, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий та обставини вчинення даного кримінального правопорушення.

Ризик, вказаний прокурором за п.3 ч.1 ст. 177 КПК України є безпідставним та необґрунтованим та недоведеним, враховуючи стадію розгляду справи та перебування обвинуваченого в умовах ізоляції.

Судом вивчені надані до суду дані по особі обвинуваченого, які містяться в обвинувальному акті, а саме що ОСОБА_4 раніше судимий, інкриміновані йому злочини в період іспитового строку, є громадянином України, не одружений, не має офіційних джерел доходу, осіб на утриманні немає, не зареєстрований в Україні, тобто не має стійких соціальних зв*язків.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, в тому числі і домашній арешт за клопотанням.

Однак, враховуючи існування зазначених ризиків, та з метою їх запобігання, а також забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків під час судового розгляду та оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушення, у вчиненні яких він обвинувачуються, враховуючи, що дії обвинуваченого носять характер тяжкого кримінального правопорушення з великою кількістю епізодів, а також дані по особистості, суд приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є неможливим і продовжує йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Доводи захисту щодо недоведеності ризиків, які суд вважає встановленими не є обґрунтованими та доведеними під час судового розгляду та обговорення даного питання.

Суд зазначає, що при вирішенні питання міри запобіжного заходу суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення по справі «Ілійков проти Болгарії»).

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суд зазначає, що тримання особи під вартою є виправданим, якщо конкретні обставини дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими обставинами є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, можливість ухилитися від явки до суду та вчинити інший злочин. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про особу обвинуваченого.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, дослідивши наданий до суду обвинувальних акт та клопотання прокурора, суд приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, оцінюючи сукупність обставин, передбачених ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у скоєні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються; дані по особистості обвинуваченого, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 суд залишає без зміни та продовжує строк тримання під вартою на наступні 60 днів, з визначенням застави в розмірі 80520 грн.

Керуючись ст.ст. 139,140, 177, 178, 183, 331, 369 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати привід до свідка обвинувачення ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 )

Доставити свідка ОСОБА_6 в судове засідання до Київського районного суду м. Харкова 01 грудня 2023 року о 14-30 годині, попередивши про відповідальність за неявку до суду та можливі заходи у разі невиконання вимог суду.

Виконання приводу покласти на ХРУП №1 ГУНП в Харківській області.

Контроль за виконанням покласти на прокурора ОСОБА_7 , який приймає участь в судовому засіданні.

Зобов`язати ХРУП №1 ГУНП в Харківській області, за умови неможливості здійснення приводу, повідомити суд про причини невиконання та про застосовані заходи, спрямовані на його виконання в строк до 14-30 год. 01 грудня 2023 року.

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без зміни у вигляді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 60 днів, тобто до 22 грудня 2023 року.

Визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 80520 гр. (вісімдесят тисяч п*ятсот двадцять ) грн., яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області (Отримувач коштів (одержувач): ТУ ДСА України у Харківській області; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26281249; Банк отримувача (одержувача): ДКСУ м. Київ; Код банку отримувача (МФО одержувача): 820172; Рахунок отримувача (Р/р): ua0006674; призначення платежу застава; справа № __, н/п ___) до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_4 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання або перебування; 4) утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками, експертами у даному кримінальному провадженні; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свого паспорту (паспортів) для виїзду за кордон, інших документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечувати належну поведінку обвинуваченого; забезпечувати явку, належно повідомленого обвинуваченого, до суду; повідомлення суд про причини неявки обвинуваченого.

Зобов`язати заставодавця забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків щодо повідомлення суд про зміну свого місця проживання або перебування, обов`язку не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду.

Копію ухвали вручити учасникам судового процесу та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

На ухвалу в частині запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 5 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1