Справа №127/8862/19
Провадження №1-кп/127/253/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_5 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 12 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2018 за № 0000410 та 17.10.2018 за № 0004190, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львів, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, інваліда 3 групи, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

04.01.2006 Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області за частиною першою статті 263, частиною першою статті 396 Кримінального кодексу України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

11.05.2007 Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за частиною третьою статті 27 частиною третьою статті 289 Кримінального кодексу України до покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

27.03.2009 Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за частинами третьою та четвертою статті 185, статтею 198 Кримінального кодексу України, до покарання у виді 7 років позбавлення волі. На підставі ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 15.06.2009 вирок змінений, засуджений за частинами третьою та четвертою статті 185, частиною другою статті 190, статтею 198, частиною третьою статті 27 частиною третьою статті 289, з урахуванням статті 71 Кримінального кодексу України до покарання у виді 7 років позбавлення волі,

19.04.2023 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за частинами другою та третьою статті 185, частиною другою статті 190, частиною другою статті 289, частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України, до покарання у виді 5 років 9 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 348, частиною першою статті 263, частинами другою та третьою статті 185 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Близько 09.25 год. 17.10.2018, проходячи біля навчального корпусу № 4 Вінницького національного технічного університету, який розташований по вулиці Воїнів-Інтернаціоналістів, 9 в місті Вінниці, ОСОБА_7 побачив припарковані велосипеди. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме одного із велосипедів та сидіння іншого велосипеда.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 підійшов до спортивного велосипеда марки «Ardis» моделі «Infinity AMT 26», який належить ОСОБА_8 , та, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, за допомогою плоскогубців перекусив трос, яким був прикріплений велосипед до паркомісця. Після чого ОСОБА_7 підійшов до спортивного велосипеда марки «Selle Royal» моделі «Еrессіа», який належить ОСОБА_9 , та шляхом вільного доступу витягнув сидіння від вказаного велосипеда. Далі ОСОБА_7 , тримаючи в руках зазначене сидіння, повернувся до велосипеда марки «Ardis» та, сівши на нього з сидінням в руках, зник з місця вчинення кримінального правопорушення.

Вартість спортивного велосипеда марки «Ardis» моделі «Infinity AMT 26» станом на 17.10.2018 становила 2880,80 грн.; вартість сидіння від велосипеду марки «Selle Royal» моделі «Еrессіа» - 266,35 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 266,35 грн., а потерпілій ОСОБА_8 - на суму 2880,80 грн.

Крім того, ОСОБА_7 в проміжок часу з 21.30 год. 17.10.2018 до 03.00 год. 18.10.2018, проїжджаючи на велосипеді по вулиці Василя Порика в місті Вінниці, а саме біля будинку № 18, помітив автомобіль марки Volkswagen, д. н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 , який, використовуючи салон вказаного автомобіля як сховище для тимчасового зберігання майна, залишив у ньому цінні речі. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з вказаного автомобіля.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливими мотивом та метою, ОСОБА_7 підійшов до зазначеного автомобіля зі сторони водійських дверей та, використовуючи невстановлений предмет, розбив вікно водійських дверей. Проникнувши таким чином до сховища - в салон автомобіля, ОСОБА_7 відкрив капот, після чого від`єднав акумуляторну батарею марки «ТОПЛА 12V 78 Ah 780 А», вартість якої станом на 18.10.2018 становила 800,71 грн. Після чого, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, в салоні автомобіля взяв кейс із набором інструментів ТМ «King Roy» синього кольору з хром-ванадієвої сталі із наявними одиницями в кількості 90 штук, вартість якого станом на 18.10.2018 становила 1143,10 грн., каремат синьо-червоного кольору, вартість якого не встановлена, аптечку та знак аварійної зупинки, які для потерпілого матеріальної цінності не становлять. У подальшому, ОСОБА_7 з вказаними викраденими речами місце вчинення кримінального правопорушення залишив та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1943,81 грн.

Крім того, в проміжок часу з 21.30 год. 17.10.2018 до 03.00 год. 18.10.2018 ОСОБА_7 , проїжджаючи на велосипеді біля будинку № 87 по вулиці Хмельницьке шосе в місті м. Вінниця, помітив автомобіль марки Меrсеdes, д. н. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_11 , який, використовуючи салон вказаного автомобіля як сховище для тимчасового зберігання майна, залишив у ньому цінні речі. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна із зазначеного автомобіля.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливими мотивом та метою, ОСОБА_7 підійшов до вказаного автомобіля зі сторони водійських дверей та вийняв з них скло. Проникнувши таким чином до сховища - в салон автомобіля, ОСОБА_7 відкрив капот, після чого від`єднав акумуляторну батарею марки Green Power Max 12V 110 Аh 650 F Professional», вартість якої станом на 18.10.2018 становила 1274,14 грн.

Після чого, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, у салоні автомобіля взяв автомагнітолу торгової марки Kenwood моделі «KDC 3054 UG», вартість якої становила 1125,60 грн., в якій знаходилась карта пам`яті торгової марки Apacer об`ємом 32 Гб, вартістю 180,88 грн., дзеркало-відеореєстратор з картою пам`яті, вартість яких не встановлена через недостатність інформації, та Bluetooth-гарнітуру торгової марки Jabra моделі «ВИ-2045», вартістю 588,05 грн.

У подальшому, ОСОБА_7 з вказаними викраденими речами місце кримінального правопорушення залишив та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 3168,67 грн.

Крім того, ОСОБА_7 у невстановлений час та місці, у невстановленої особи, маючи умисел на незаконне придбання вогнепальної зброї, не маючи на те передбачених законом підстав, придбав вогнепальний пістолет моделі «ПМ», серії НОМЕР_3 , споряджений набоями в кількості восьми штук калібру 9 мм, який незаконно зберігав до 21.08.2018 у невстановленому місці, та незаконно носив його при собі.

Після цього, ОСОБА_7 з метою вчинення крадіжок чужого майна приїхав до м. Вінниці.

Перебуваючи у вказаному населеному пункті, ОСОБА_7 18.10.2018 близько 03.00 год. їхав на викраденому велосипеді поряд з будинком № 8 по проспекту Юності у напрямку вулиці 600-річчя. При цьому, мав при собі вогнепальний пістолет моделі «ПМ» серії ВУ №1985/90, споряджений набоями в кількості восьми штук калібру 9 мм.

Інспектори роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області ОСОБА_12 разом із ОСОБА_13 18.10.2018, будучи на патрулюванні по охороні громадського порядку та забезпеченні безпеки дорожнього руху, перебуваючи поряд з будинком № 8 по проспекту Юності в місті Вінниці, побачили їдучого на велосипеді ОСОБА_7 . Останній, помітивши працівників поліції, почав поводити себе підозріло та різко змінив напрямок свого руху.

У зв`язку з цим, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , перебуваючи у форменому одязі працівників поліції, висловили усну вимогу ОСОБА_7 зупинитись для перевірки його документів. Однак, останній її проігнорував і здійснив спробу від них втекти.

Після чого, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 наздогнали ОСОБА_7 . Оскільки останній вів себе підозріло, а саме намагався, щось дістати з-під свого одягу, працівники поліції повідомили йому, що ними буде проведений його поверхневий огляд відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію».

У цей час ОСОБА_7 раптово дістав правою рукою із-за пояса своїх штанів пістолет моделі «ПМ», дослав патрон в патронник, перетягнувши лівою рукою затвор, направив заряджений пістолет в бік ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Після цього, ОСОБА_7 з метою вчинення умисного вбивства ОСОБА_14 направив в його бік пістолет та намагався здійснити з нього постріли, нажимаючи пальцем на спусковий гачок. Однак у зв`язку з тим, що ОСОБА_15 встиг взятися своєю лівою рукою за затвор даного пістолета та його не відпускав, постріл не відбувся.

У цей час ОСОБА_13 дістав табельну вогнепальну зброю та повідомив ОСОБА_7 про можливість її застосування, якщо останній не опустить зброю. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_7 законних вимог працівника поліції, для захисту життя ОСОБА_12 , ОСОБА_13 здійснив зі своєї табельної зброї постріли в повітря, щоб змусити ОСОБА_7 опустити зброю.

Після здійснених пострілів працівником поліції, ОСОБА_7 , шляхом ривка звільнив свій пістолет від рук працівника поліції, і почав тікати в напрямку розташування житлових будинків по вулиці 600-річчя в місті Вінниці. При цьому, з метою запобігання свого затримання та реалізації свого злочинного умислу до кінця, спрямованого на заподіяння смерті ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , усвідомлюючи, що посягає на життя працівника правоохоронного органу, здійснив з вище вказаного пістолету моделі «ПМ» один постріл в їх сторону, але не влучив.

Залишаючи місце події, ОСОБА_7 з метою запобігання та приховання вище вказаної вогнепальної зброї, залишив її біля будинку АДРЕСА_2 .

У ході огляду 18.10.2018 земельної ділянки біля будинку № 18, по вул. 600-річчя, м. Вінниці, виявлено та вилучено заряджений вогнепальний пістолет моделі «ПМ» серії НОМЕР_3 , в патроннику якого знаходився 1 патрон калібру 9 мм та 6 патронів калібру 9 мм знаходилися в його магазині.

Вищевказаний пістолет є нарізною, вогнепальною зброєю - пістолетом конструкції Макарова «ПМ» калібру 9 мм, № НОМЕР_4 , 1990 року виготовлення, виробництва СРСР. Пістолет виготовлений заводським способом, є справним та придатним для стрільби.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково та суду пояснив, що 17.10.2018 він приїхав на власному автомобілі марки Audi у Вінницю в лікарню. Йому сказали звернутись наступного дня, оскільки було вже пізно. Він поїв, а коли йшов з кафе, біля навчального закладу побачив стоянку з велосипедами, один з яких він вирішив вкрасти.

З одного з велосипедів він зняв сидіння, а на іншому зламав замок, після чого сів на велосипед та поїхав на ньому до свого автомобіля. Велосипед він сховав у багажник, після чого переїхав ближче до лікарні, де перебував до вечора.

Він ліг спати в автомобілі, а прокинувся від того, що хтось світив ліхтариком. Нікого не побачивши, він вийшов з машини, підійшов до буса, розбив вікно, відчинив дверцята, але повернувся до машини, оскільки знову побачив, що хтось ходить з ліхтариком.

Потім він взяв велосипед та поїхав в інший двір. Через деякий час він повернувся, побачив ще один бус, витягнув у ньому бокове скло та дістав магнітолу, реєстратор та акумулятор. Викрадене він заніс до свого автомобіля.

Після цього він поїхав у сусідні двір, де в автомобілі марки Volkswagen розбив вікно та викрав акумулятор та інструменти. При цьому викрадене він знову відвіз до свого автомобіля.

Він пересувався на велосипеді по дворах, потім побачив два силуети і виїхав на центральну алею, а звідти до літака. Там стояв автомобіль, з якого вискочив чоловік, вдарив його, від чого він впав з велосипеда. Вони почали боротись, він вирвався і побіг у двір. Почувши позаду постріли в свій бік, він здійснив постріл вгору та побіг далі. При цьому жодних попереджень про постріли йому не висловлювали, працівниками поліції не представлялись.

Він вибіг до гаражів, де його зустріли поліцейські та наказали зупинитись. Він зупинився, до нього підійшов поліцейський, одягнув кайданки, після чого підбігли ще поліцейські й один з них на нього накинувся. Лише тоді він зрозумів, що сутичка біля літака була з поліцейськими.

Коли приїхала слідчо-оперативна група, пістолета у нього вже не було, оскільки він його викинув.

Пістолет ОСОБА_17 він придбав в 2015 році через Інтернет.

Допит обвинуваченого відбувся в судовому засіданні відповідно до приписів статті 351 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Під час зазначеного допиту обвинувачений надав суду чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованих йому діянь, які мають бути встановленими в судовому засіданні згідно з приписами частини першої статті 91 КПК.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що її син поїхав до навчального закладу, біля 4 корпусу Вінницького національного технічного університету він залишив велосипед, прив`язавши при цьому його на замок. Коли вийшов на обідню перерву, виявив, що велосипед зник. Син викликав поліцію. Вона також приїхала на місце події, де разом з працівниками поліції переглядала записи з камери спостереження. З відеозаписів було видно, що чоловік, одягнутий у світлу куртку та кепку, довгий час тлумився біля велосипедів, після чого викрав велосипед її сина. Чи був це ОСОБА_18 , вона стверджувати не може, оскільки обличчям до камери викрадач не повертався.

Велосипед вона купувала у вересні 2018 року приблизно за 2000 грн.

Щодо міри покарання поклалась на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що 17.10.2019 близько 22.00 год. він повернувся з роботи додому, припаркувавши свій автомобіль у дворі. О 04.00 год. він поїхав зі своїм кумом до ОСОБА_19 на автомобілі останнього. Приблизно о 09.00 год. до нього зателефонував сусід та повідомив, що його автівку вскрили.

Він повернувся з ОСОБА_19 та одразу поїхав до слідчого. З автомобіля було викрадено акумулятор, магнітолу, дзеркало-відеореєстратор та Bluetooth-гарнітуру. Усі ці речі він купував окремо та вмонтовував до автомобіля.

Слідчий повідомив, що викрадені речі було знайдено в автомобілі, припаркованому в сусідньому дворі. Хто здійснив крадіжку, йому не відомо.

На момент вчинення крадіжки його автомобіль був без сигналізації.

Щодо міри покарання поклався на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що 17.10.2018 у ранковий час він збирався відвезти сина в басейн. Син пішов до автомобіля перший, зателефонував йому та повідомив, що в машині вибите скло. Він спустився у двір та виявив, що в автомобілі знятий акумулятор, потім виявив, що з салону зникли магнітофон, аптечка, вогнегасник, ящик з інструментами, каремат. Він до поліції звернутися не встиг, оскільки йому зателефонували першому та повідомили, що знайшли речі.

Коли було викрадено речі, він не знає, свій автомобіль він залишив у дворі ввечері, близько 21.00 год.

До слідчого він приходив в інший день, впізнавав викрадені речі по фото. ОСОБА_20 раніше він не бачив.

Щодо міри покарання поклався на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що в жовтні чи листопаді 2018 року він ніс службу в автоекіпажі з Нідзельським О. У нічний час вони припаркували автомобіль на проспекті Юності та пішли у піше патрулювання. По проспекту Космонавтів в районі літака вони виявили обвинуваченого ОСОБА_20 , який пересувався на велосипеді та поводився підозріло. Вони наздогнали ОСОБА_20 , спілкувались декілька хвилин, однак останній намагався відволікти їхню увагу та відмовлявся від проходження поверхневої перевірки. Вони попередили обвинуваченого, що застосують силу, після чого останній відштовхнув його та дістав з-за поясу пістолет. Після цього він почув звук перезаряджання затвору, при цьому ОСОБА_18 знаходився від нього на відстані витягнутої руки. ОСОБА_12 притримав пістолет ОСОБА_20 за затвор, що завадило останньому здійснити постріл. Потім почалась боротьба, в певний момент він опинився на відстані 4-5 м від обвинуваченого, а боротьба продовжилась між обвинуваченим та ОСОБА_21 . Під час боротьби вони впали так, що ОСОБА_12 опинився знизу, а ОСОБА_18 зверху. В цей момент ОСОБА_18 навів пістолет в його бік та почав клацати, однак ОСОБА_22 знову завадив йому здійснити постріл, утримавши затвор пістолета. Він дістав свій пістолет, здійснив декілька попереджувальних пострілів, після чого ОСОБА_18 почав тікати. Тікаючи, обвинувачений здійснив постріл в його бік.

Вони не наздоганяли обвинуваченого, оскільки останній побіг у темряву. Вони передали орієнтування на обвинуваченого, після чого ОСОБА_20 затримав інший екіпаж.

Кулю з пістолета ОСОБА_23 не знайшли, однак знайшли гільзу.

ОСОБА_24 цілився і в нього і в його напарника.

Обвинувачений був одягнутий у спортивний костюм.

Щодо міри покарання поклався на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що в середині жовтня 2018 року він ніс службу з ОСОБА_25 . Вони припаркували службовий автомобіль та пішли в піше патрулювання. В поле їхнього зору потрапив обвинувачений, який їхав на велосипеді та заглядав в автомобілі, чим викликав підозру. На Космонавтів вони наздогнали ОСОБА_20 та почали спілкуватись з останнім. Обвинувачений відволікав їхню увагу, тому вони вирішили провести поверхневий огляд. ОСОБА_26 притримував обвинуваченого за руку, однак той вивернувся та відштовхнув його. Після чого ОСОБА_18 з-за пояса дістав пістолет, відправивши патрон у патронник. Він схопив затвор пістолета оювинуваченого, після чого між ними почалась боротьба. Він перечепився за клумбу та разом з обвинуваченим впав на землю. В цей момент до них підбіг ОСОБА_26 , й ОСОБА_18 направив на нього пістолет. Оскільки він тримав затвор пістолета, ОСОБА_18 не зміг вистрілити, однак намагався. ОСОБА_26 крикнув, що буде стріляти, однак обвинувачений не реагував. ОСОБА_26 здійснив кілька попереджувальних пострілів, після чого ОСОБА_18 підірвався та почав тікати у темряву. Відбігаючи, обвинувачений здійснив один чи два постріли.

Він передав орієнтування, а згодом почув, що обвинуваченого затримали, після чого вони з напарником прибігли на місце затримання та упізнали ОСОБА_27 .

Пістолет обвинуваченого був схожий на « ОСОБА_28 ».

Щодо міри покарання поклався на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що в її сина біля приміщення ліцею викрали сідло від велосипеда, у зв`язку з чим вона звернулась із заявою до поліції.

Зранку син залишив велосипед на обладнаній парковці, а коли вийшов, сідла не було.

Слідчому вона надавала знімки велосипеда.

Свідок ОСОБА_29 у судовому засіданні пояснив, що 17.10.2018 він заступив на чергування з ОСОБА_30 . Під час чергування у вечірній час вони отримали виклик у двори по просп. Юності у зв`язку зі спрацюванням сигналізації в автівках. Заявник повідомив, що спостерігає з балкона, як невідома особа ходить біля автомобілів. Вони залишили своє авто на місці і пішли пішки на місце виклику аби не привертати уваги. У дворі вони виявили автомобіль марки Меrсеdes з вибитим склом. Після огляду території вони також виявили «Спринтер» з ознаками проникнення. Далі вони виявили автомобіль марки Audi, який перекрив виїзд. Посвітивши ліхтарем всередину автівки, вони побачили декілька акумуляторів та інструменти. Пробивши автомобіль по базі, вони встановили, що власник притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжок. Вони вирішили зачекати біля автомобіля, однак потім почули звук сигналізації й пішли в напрямку звуку, а згодом почули крики та постріли.

Коли вони вибігли на світло, побачили ОСОБА_31 , який лежав на землі, а ОСОБА_26 попередив про зброю. Поряд з хлопцями лежав велосипед. Хлопці розповіли, що зупинили велосипедиста, який дістав зброю та перезарядив затвор.

Він з ОСОБА_32 пішов обстежувати територію, однак через декілька хвилин по рації повідомили про затримання підозрюваного.

Сутичку обвинуваченого з поліцейськими він не бачив, лишее чув крики та постріли. Скільки пострілів він чув, точно не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_33 у судовому засіданні пояснив, що 17.10.2018 він був на патрулюванні з ОСОБА_34 . У вечірній час від ОСОБА_31 та ОСОБА_35 вони отримали орієнтування на озброєного чоловіка по вул. Космонавтів.

Вони запаркувались біля будинку № 18 по вул. 600-річчя в м. Вінниці, одягнули бронежилети та викликали інші екіпажі. Потім вони побачили силует особи, яка бігла у їхньому напрямку, однак, коли помітила їх, то різко змінила напрямок руху. Вони побігли за особою та наказали зупинитись, однак чоловік не зупинявся. Після цього вони освітили себе, щоб утікач побачив, що вони працівники поліції та привели зброю у бойову готовність. Чоловік забіг за кут будинку, після чого вони освітили його. На вимогу опустити руки чоловік почав схилятись, викинувши щось у кущі.

ОСОБА_36 затримав особу, а він підстраховував зброєю. Після затримання вони викликали слідчо-оперативну групу, яка в кущах вилучила пістолет, схожий на «ПМ».

Особа була встановлена, однак прізвище він не пам`ятає.

Постріли він не чув, про озброєння попередили в орієнтуванні.

Свідок ОСОБА_37 в судовому засіданні пояснив, що точну дату він не пам`ятає, він перебував на нічному чергуванні з ОСОБА_38 . Від ОСОБА_31 та ОСОБА_35 надійшло повідомлення про переслідування особи, яка застосувала до них вогнепальну зброю.

Вони зупинились по вул. 600-річчя біля заправки «Окко» і побачили силует, який пробігав повз будинків, а коли помітив їх, різко змінив напрямок руху.

ОСОБА_39 дістав зброю, і вони почали переслідування особи. ОСОБА_39 навів на утікача приціл, після чого останній зупинився, а він підбіг з іншого боку та затримав його. Після приїзду слідчо-оперативної групи у кущах біля місця затримання особи був виявлений пістолет ОСОБА_17 без кобури. Про затримання підозрюваного вони також повідомила ОСОБА_31 та ОСОБА_40 , які прибувши на місце, впізнали нападника.

Свідок ОСОБА_41 у судовому засіданні пояснив, що 18.10.2018 у нічний час перебував на чергуванні з ОСОБА_42 . На їхній планшет прийшов виклик на просп. Юності у зв`язку зі спрацюванням сигналізації в автомобілі. На місці вони виявили автомобіль з розбитим склом, обійшовши двір, вони побачили автомобіль марки Audi, який перекрив виїзд з гаражів. Через ОСОБА_43 вони по базі пробили, що власник автомобілю судимий за вчинення крадіжок.

Вони чекали на місці біля автомобіля, однак почули звуки пострілів, після чого побігли на них. На місці вони побачили ОСОБА_35 з напарником, які стояли в укритті.

Згодом інший екіпаж затримав обвинуваченого. Адресу затримання він не пам`ятає, однак це відбулось в дворах на «Вишенці».

Участь в огляді Audi він не приймав, автомобіль відкрила слідчо-оперативна група за згоди обвинуваченого.

Власників автомобілів, з яких були викрадені речі, шукали по номерах. Один з власників вийшов самостійно та повідомив про крадіжку акумулятора. Згодом викрадений акумулятор вилучили з Audi, та власник його впізнав.

Свідок ОСОБА_44 у судовому засіданні пояснила, що син виявив вибите скло в дверях водія їхнього автомобіля марки Volkswagen. Вона повідомила про подію чоловіка, він вийшов, відчинив двері та виявив зникнення валізи з інструментами, знаку зупинки та акумулятора. Чоловік зателефонував до друзів, які привели акумулятор, після чого чоловік повіз автомобіль у ремонт.

Свідок ОСОБА_45 у судовому засіданні пояснив, що точну дату він не пам`ятає, він чергував на вахті в Енергетичному корпусі політехнічного університету, який розташований по вул. В. Інтернаціоналістів, 9 в м. Вінниці. До нього підбіг студент та повідомив, що в нього зник велосипед. Вони викликали поліцію, після чого по камерам відеоспостереження вони встановили момент викрадення.

Обвинувачений декілька разів підходив до велосипедів, а потім повернувся, кусачками пережав трос, зняв сідло з одного велосипеда, сів на інший та уїхав.

Обличчя по відео він чітко не роздивився, однак обвинувачений схожий на викрадача.

Суд відповідно до частини третьої статті 26 КПК за клопотанням сторін кримінального провадження дослідив й інші докази, зібрані у кримінальному провадженні, а саме:

-протокол затримання від 18.10.2018, відповідно до якого о 03.30 год. за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 348 Кримінального кодексу України (далі КК) був затриманий ОСОБА_7 , в якого вилучений одяг, а саме спортивна куртка сірого кольору та спортивні штани чорного кольору;

-протокол огляду місця події від 18.10.2018, згідно з яким в період часу з 04.40 год. по 06.00 год. на ділянці місцевості біля будинку № 18 по вул. 600-річчя в м. Вінниці на відстані 8 метрів від ОСОБА_7 на трав`яному ґрунті був виявлений та вилучений предмет, зовні схожий на пістолет Макарова із заводським маркуванням НОМЕР_3 з одним патроном всередині, магазин з шістьма патронами та кобуру чорного кольору;

-протокол огляду місця події від 18.10.2018, відповідно до якого в період часу з 04.30 год. по 07.00 год. на відкритій ділянці місцевості біля будинку № 79 по вул. Хмельницьке Шосе в м. Вінниці виявлені та вилучені: велосипед чорного кольору марки «R-Type Power Shot» чорного кольору, кепку чорного кольору «Adidas», рукавицю чорного кольору, ліхтарик чорного кольору. Далі на проїжджій частині дороги, біля місця паркування автомобілів, на асфальтній поверхні дороги виявлено та вилучено три гільзи розміром 38х74 мм. Біля будинку № 79 по вул. Хмельницьке Шосе в м. Вінниці на асфальтній доріжці виявлено та вилучено одну гільзу розміром 38х70 мм. На куті цегляного будинку на висоті 2 м виявлено та зафіксовано пошкодження від пострілу у вигляді отвору діаметром 9 мм, на висоті 3 м ще один отвір діаметром 12 мм, під металевою трубою на будинку третій отвір;

-протокол отримання зразків для експертизи від 18.10.2018, згідно з яким старший слідчий ОВС СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_46 відібрав у ОСОБА_7 сліди відбитків пальців та долонь обох рук для надання в ІТТ та проведення криміналістичних експертиз, створено дактилокарту останнього;

-протокол отримання зразків для експертизи від 18.10.2018, згідно з яким старший слідчий ОВС СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_46 у приміщенні кабінету № 19 СУ ГУНП у Вінницькій області відібрав у ОСОБА_7 зразок змивів з рук для проведення біологічних експертиз;

-протокол отримання зразків для експертизи від 18.10.2018, відповідно до якого старший слідчий ОВС СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_46 у приміщенні кабінету № 19 СУ ГУНП у Вінницькій області за участи спеціаліста ОСОБА_47 відібрав у ОСОБА_7 зразків букального епітелію з стінок порожнини рота для проведення біологічних експертиз;

-висновок експерта № 841 від 06.02.2019, згідно з яким в результаті проведення молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію ОСОБА_7 (об`єкт № 1) На поверхні пістолета ПМ № ВУ 1985/90 (об`єкти №№ 2, 3, 4), магазині (об`єкт № 5), семи патронах (об`єкти №№ 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12), кобурі (об`єкти №№ 13, 14, 15), слідів крові не виявлено, виявлені клітини з ядрами. Генетичні ознаки клітин, виявлених на поверхні пістолета ПМ № НОМЕР_3 (об`єкти №№ 2, 4) є змішаними, збігаються між собою, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_7 (об`єкт № 1) та невстановленої особи. Генетичні ознаки клітин, виявлених на поверхні пістолета ПМ № НОМЕР_3 (об`єкт № 3, 4), кобурі (об`єкти №№ 13, 14, 15) збігаються між собою та з генетичними ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_7 (об`єкт № 1). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку букального епітелію ОСОБА_7 та в об`єктах № 3, 13 становить 7,95 х 10-39. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаному об`єкті зустрічається не частіше ніж у 1 з 125,758 ундецильйонів (1,258 х 1038) осіб. Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку букального епітелію ОСОБА_7 та в об`єкті № 14 становить 4,43 х 10-17. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаному об`єкті зустрічається не частіше ніж у 1 з 22,556 квадрильйонів (12,256 х 1016) осіб. Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку букального епітелію ОСОБА_7 та в об`єкті № 15 становить 1,25 х 10-23. Сукупність генетичних секстильйонів (8,000 х 1022) осіб;

-висновок експерта № 191 від 19.12.2018, відповідно до якого на наданому фрагменті марлевої тканини, який був упакований в спеціальний пакет Національної поліції України ГСУ №4510003, речовин, характерних для продуктів пострілу, не виявлено. На наданих фрагментах марлевої тканини, які були упаковані в спеціальні пакети Національної поліції України ГСУ №№ 4510004, 4510005, виявлені сліди нітрат-іонів та дифеніламіну, сукупність яких є характерною для продуктів пострілу нітроцелюлозного (бездимного) пороху. На наданій кофті, яка була упакована в спеціальний пакет Національної поліції України ГСУ №4450363, виявлені сліди нітрит-, нітрат-іонів та дифеніламіну, сукупність яких є характерною для продуктів пострілу нітроцелюлозного (бездимного) пороху. На наданих штанах, які були упаковані в спеціальний пакет Національної поліції України ГСУ №4450362, виявлені сліди нітрит- та нітрат-іонів, які можуть бути віднесені до продуктів пострілу нітроцелюлозного (бездимного) пороху, але сукупність речовин, яка категорично свідчить про наявність продуктів пострілу, не виявлена;

-висновок експерта № 60 від 05.03.2019, згідно з яким пістолет, який був виявлений та вилучений 18.10.2018 під час проведення огляду території біля будинку № 18 по вул. 600-річчя в м. Вінниці, є нарізною, вогнепальною зброєю пістолетом конструкції Макарова (ПМ), калібру 9 мм, № НОМЕР_4 , 1990 року виготовлення, виробництва СРСР. Пістолет виготовлений заводським способом. Даний пістолет справний та придатний для стрільби. 1 гільза з маркуванням «38 70» відстріляна з пістолету конструкції Макарова (ПМ), калібру 9 мм, № НОМЕР_4 , 1990 року виготовлення, а 3 гільзи з маркуванням «38 74» відстріляні не з пістолету конструкції Макарова (ПМ), калібру 9 мм, № НОМЕР_4 , 1990 року виготовлення, виробництва СРСР. 7 патронів є бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї: - 2 патрона є пістолетними патронами калібру 9x18 мм, призначеними для стрільби з пістолетів конструкції Макарова «ПМ» та Стечкіна «АПС», дані патрони придатні для стрільби та виготовлені на заводі в м. Юрюзань, 1 патрон виготовлений в 1970 році, 1 патрон виготовлений в 1974 році; - 5 патронів є спортивними пістолетними патронами калібру 9x18 мм, призначеними для стрільби з пістолетів «Беркут», «Сокіл», «Кобра» та інших спортивних пістолетів під даний патрон, дані патрони придатні для стрільби та мають достатню вражаючу здатність, 2 патрона промислового виробництва КНВО «Форт», Україна, м. Вінниця, 3 патрони промислового виробництва АО «Sellier Bellot», Чеська Республіка;

-протокол огляду предметів від 09.03.2019, відповідно до якого в період часу з 14.10 год. по 18.00 год. старший слідчий ОВС СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_46 у приміщенні службового кабінету № 19 СУ ГУНП у Вінницькій області провів огляд речей, вилучених під час огляду місця події;

-протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 19.02.2019, а саме аудіо- та відеоконтроль камери ізолятора тимчасового тримання, в якій утримувався ОСОБА_7 , якою зафіксована розмова з співкамерником;

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 04.12.2018, згідно з яким слідчий СВ ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_48 у період часу з 12.30 год. по 13.00 год. вилучила копії з матеріалів кримінального провадження № 0000410, а саме копію протоколу огляду місця події від 18.10.2018, копію клопотання про накладення арешту, копію ухвали Вінницького міського суду Вінницької області про накладення арешту;

-протокол огляду місця події від 17.10.2018, відповідно до якого в період часу з 14.45 год. по 15.00 год. оглянуто прилеглу територію навчального корпусу № 4 ВНТУ за адресою: вул. В. Інтернаціоналістів, 9 в м. Вінниці, зафіксовано місце розташування стоянки велосипедів та відсутність велосипеду марки «Ardis», виявлене місце розташування камер спостереження;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.12.2018, згідно з яким свідок ОСОБА_45 за загальними рисами обличчя впізнав особу, зображену на фото № 2, як особу, яка 17.10.2018 здійснила крадіжку спортивного велосипеда та видіння від велосипеду біля навчального корпусу № 4 ВНТУ. Згідно з довідкою до протоколу на фото № 2 зображений ОСОБА_7 ;

-протокол огляду місця події від 18.10.2018, відповідно до якого в період часу з 06.20 год. по 08.30 год. оглянуто автомобіль марки Audi, д.н. НОМЕР_5 , який знаходився за адресою: вул. Хмельницьке Шосе, 87 в м. Вінниці. В салоні автомобіля виявлено та вилучено: 2 мобільних телефони, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , свідоцтво на транспортний засіб, 2 окулярів з футлярами, чотири USD-зарядки, автомобільний магнітофон марки «Кенвуд», дзеркало заднього виду з відеореєстратором, ліхтарик на голову, автомобільний навігатор з зарядним пристроєм, USD з різними насадками, 2 ящика з інструментами, 2 акумуляторних батареї, сидіння від велосипеду та автомобільний компресор;

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 08.11.2018, згідно з яким слідчий СВ ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_48 у період часу з 14.00 год. до 14.30 год. в приміщенні навчального корпусу № 4 ВНТУ вилучила DVD-R диск з відеозаписами камер відеоспостереження;

-протокол огляду документа від 08.11.2018, відповідно до якого слідчий СВ ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_48 в період часу з 16.00 год. до 16.30 год. здійснила огляд DVD-R диск з відеозаписами камер відеоспостереження навчального корпусу № 4 ВНТУ, на яких зафіксований момент скоєння ОСОБА_7 крадіжки велосипеда;

-висновок експерта № 6991-6999/18-21 від 20.12.2018, згідно з яким ринкова вартість велосипеду торгової марки «Ardis» моделі «Infinity AMT 26``», станом на 17.10.2018, становила 2880,80 грн., ринкова вартість кейсу з набором інструментів торгової марки «King Roy» з хромванадієвої сталі з наявними одиницями в кількості 90 штук, з урахуванням зносу 1143,10 грн., ринкова вартість авто магнітоли торгової марки «Kenwood» моделі «KDC-3054UG», з урахуванням зносу 1125,60 грн., ринкова вартість карти пам`яті торгової марки «Apacer» об`ємом 32 Гб, з урахуванням зносу 180,88 грн., ринкова вартість Bluetooth-гарнітури торгової марки «Jabra» моделі «ВТ-2045», з урахуванням зносу 588,05 грн., ринкова вартість сидіння для велосипеду торгової марки «Selle Royal» моделі «Freccia» - 266,35 грн.;

-висновок експерта № 6975/6976/18-21 від 20.12.2018, відповідно до якого розрахункова ринкова вартість акумуляторної батареї марки Топла 12V 78Ah 780А, придбаної 15.10.2014, станом на 18.10.2018, у справному робочому стані, становила 800,71 грн., розрахункова ринкова вартість акумуляторної батареї марки Green Power Max 12V 110Ah 950А Professional, придбаної 15.07.2016, станом на 18.10.2018, у справному робочому стані, становила 800,71 грн.;

-протокол пред`явлення речей для впізнання від 18.01.2019, згідно з яким потерпілий ОСОБА_10 за загальними ознаками та характеристиками впізнав акумуляторну батарею, зображену на фото № 1, як викрадений у нього акумулятор. Відповідно до довідки до протоколу на фотознімку № 1 зображена акумуляторна батарея, яка належить ОСОБА_10 ;

-протокол пред`явлення речей для впізнання від 18.01.2019, Відповідно до якого потерпілий ОСОБА_10 за загальним виглядом впізнав валізу з інструментами, зображену на фото № 1, як викрадену у нього. Відповідно до довідки до протоколу на фотознімку № 1 зображена валіза з інструментами, яка належить ОСОБА_10 ;

-протокол пред`явлення речей для впізнання від 28.01.2019, згідно з яким потерпілий ОСОБА_11 за загальними ознаками впізнав акумуляторну батарею, зображену на фото № 1, як свій акумулятор. Відповідно до довідки до протоколу на фотознімку № 1 зображена акумуляторна батарея, яка належить ОСОБА_11 ;

-протокол пред`явлення речей для впізнання від 28.01.2019, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 за загальними ознаками впізнав автомагнітолу, зображену на фото № 1, як свою. Відповідно до довідки до протоколу на фотознімку № 1 зображена автомобільна магнітола, яка належить ОСОБА_11 ;

-протокол пред`явлення речей для впізнання від 28.01.2019, згідно з яким потерпілий ОСОБА_11 за загальними ознаками впізнав дзеркало з відеореєстратором, зображене на фото № 3, як своє дзеркало. Відповідно до довідки до протоколу на фотознімку № 3 зображене дзеркало з відеореєстратором, яке належить ОСОБА_11 ;

-протокол огляду предмету від 27.01.2019, відповідно до якого слідчий СВ ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_48 у період часу з 13.20 год. до 14.30 год. провела огляд речей, вилучений під час огляду місця події;

-протокол слідчого експерименту від 31.05.2019, згідно з яким ОСОБА_7 по вул. В. Інтернаціоналістів, 9 в м. Вінниці розказав та показав на місці, як здійснив крадіжку велосипеду та сідла до велосипеду.

Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілих, свідків та інші докази, які були досліджені судом за клопотанням сторін кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з пред`явленим ОСОБА_7 обвинуваченням останній 17.10.2018-18.10.2018 вчинив ряд крадіжок на території м. Вінниці. Зокрема, близько 09.25 год. 17.10.2018 ОСОБА_7 викрав велосипед марки «Ardis» моделі «Infinity AMT 26» та сидіння від велосипеду марки «Selle Royal» моделі «Еrессіа», в проміжок часу з 21.30 год. 17.10.2018 до 03.00 год. 18.10.2018 - акумуляторну батарею марки «ТОПЛА 12V 78 Ah 780 А», кейс із набором інструментів ТМ «King Roy» синього кольору з хром-ванадієвої сталі із наявними одиницями в кількості 90 штук, каремат синьо-червоного кольору, аптечку та знак аварійної зупинки з автомобіля марки Volkswagen, д. н. НОМЕР_1 ; акумуляторну батарею марки «Green Power Max 12V 110 Аh 650 F Professional», автомагнітолу торгової марки «Kenwood» моделі «KDC 3054 UG» з картою пам`яті торгової марки «Apacer» об`ємом 32 Гб, дзеркало-відеореєстратор з картою пам`яті та Bluetooth-гарнітуру торгової марки «Jabra» моделі «ВИ-2045» - з автомобіля марки Меrсеdes, д. н. НОМЕР_2 .

Обвинувачений ОСОБА_7 винуватість у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень визнав повністю та суду пояснив, що вчинив їх за обставин, викладених в обвинувальному акті. При цьому, ОСОБА_7 повідомив, що перелік викраденого майна, спосіб його викрадення, час та місце вчинення кримінальних правопорушень відповідають відомостям, зазначеним в обвинувальному акті.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 в цій частині повністю збігаються з поясненнями, наданими в судовому засіданні потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Потерпілі підтвердили факт викрадення у них майна, а також приблизний час такого викрадення.

Крім того, показання обвинуваченого щодо вчинення ним крадіжок підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_49 , ОСОБА_44 та ОСОБА_50 . Зокрема, свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_41 у судовому засіданні повідомили, що під час чергування у вечірній час вони отримали виклик у двори по просп. Юності у зв`язку зі спрацюванням сигналізації в автівках. На місці виклику вони виявили автомобілі з ознаками проникнення, а також автомобіль марки Audi, всередині якого зберігались акумулятори та інструменти. Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що приїхав до м. Вінниці на власному автомобілі марки Audi та після вчинення крадіжок з автомобілів він сховав викрадене майно саме у своїй машині.

В свою чергу свідок ОСОБА_45 у судовому засіданні підтвердив показання обвинуваченого щодо обставин викрадення останнім велосипеду та сидіння до велосипеду. Зокрема, свідок повідомив, що факт викрадення обвинуваченим зазначеного майна був встановлений за допомогою камер відеоспостереження.

Показання обвинуваченого, потерпілих та свідків узгоджуються і з іншими дослідженими судом доказами, зміст яких наведений вище.

Зокрема, в судовому засіданні був досліджений запис з камер відеоспостереження, розташованих на навчальному корпусі № 4 ВНТУ. З оглянутого відео встановлено, що ОСОБА_7 близько 09.25 год. 17.10.2018, проходячи біля навчального корпусу № 4 ВНТУ, помітив припарковані велосипеди. У подальшому ОСОБА_7 підійшов до одного з велосипедів та пошкодив трос, яким він був прикріплений до паркомісця. Потім ОСОБА_7 підійшов до іншого спортивного велосипеда та зняв з нього сидіння. Далі ОСОБА_7 , тримаючи в руках зазначене сидіння, повернувся до першого велосипеда, сівши на нього з сидінням в руках, зник з місця вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, під час огляду місця події, проведеного 18.10.2018, в салоні автомобіля марки Audi, д.н. НОМЕР_5 , з-поміж іншого були виявлені та вилучені: автомобільний магнітофон марки «Кенвуд», дзеркало заднього виду з відеореєстратором, автомобільний навігатор з зарядним пристроєм, USD з різними насадками, 2 ящика з інструментами, 2 акумуляторних батареї, сидіння від велосипеду та автомобільний компресор.

Також під час досудового розслідування з потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 була проведена така слідча дія, як пред`явлення речей для впізнання. Згідно з протоколами зазначених слідчих дій потерпілі за загальними ознаками та характеристиками впізнали речі, які були викрадені з їхніх автомобілів.

Отже, аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні був підтверджений факт викрадення ОСОБА_7 майна потерпілих. Суд також враховує, що на час заволодіння майном потерпілих обвинувачений вважав, що за його діями ніхто не спостерігає. Зазначені показання обвинуваченого в судовому засіданні сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому суд вважає, що заволодіння майном потерпілих відбулось саме таємно, тобто шляхом вчинення крадіжок.

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого в цій частині суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», згідно з якими крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Суд в судовому засіданні встановив, що після заволодіння майном потерпілих, обвинувачений розпорядився ним на власний розсуд заховав до свого автомобіля, а на викраденому велосипеді їздив по місту з метою вчинення нових кримінальних правопорушень. Тому суд дійшов до переконання, що в діях обвинуваченого наявні ознаки саме закінченого кримінального правопорушення.

Крім того, вирішуючи питання щодо правової кваліфікації діяння обвинуваченого суд враховує таке.

Згідно з пред`явленим ОСОБА_7 обвинуваченням останній заволодів майном потерпілих ОСОБА_8 на суму 2880,8 грн., ОСОБА_10 1943,81 грн., ОСОБА_11 3168,67 грн. та ОСОБА_9 266,35 грн.

Як суд зазначив вище, обвинувачений зазначену обставину в судовому засіданні не оспорював. Крім того, на підтвердження вартості викраденого обвинуваченим майна прокурор надав суду висновки проведених у кримінальному провадженні судово-товарознавчого досліджень, зміст яких викладений вище. Згідно з наданими суду висновками вартість викраденого у потерпілих майна відповідає сумі матеріальної шкоди у пред`явленому ОСОБА_7 обвинуваченню. Тому, аналізуючи надані суду матеріали, суд вважає, що в судовому засіданні підтверджений розмір заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди потерпілим.

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України (далі ПК) визначено, що у разі, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Тобто розмір податкової соціальної пільги в розумінні пункту 5 Підрозділу 1 Перехідних положень ПК дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на один місяць працездатних осіб з 1 січня 2018 року становив 1762 грн. Отже, розмір податкової соціальної пільги у 2023 році для кримінально-правової кваліфікації становить 881 грн.

Зі змісту частини другої статті 11 КК випливає, що не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Відповідно до частини третьої статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Натомість згідно з приміткою 2 до статті 185 КК у статтях 185, 186, 189 та 190 цього Кодексу значна шкода визнається із врахуванням матеріального становища потерпілого та якщо йому спричинені збитки на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, для вирішення питання щодо наявності в діянні ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення або ж ознак адміністративного правопорушення необхідно визначити, чи перевищує вартість викраденого ним майна 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 176,2 грн.

Як суд зазначив вище, в судовому засіданні підтверджений розмір заподіяної потерпілим шкоди що перевищує 173,2 грн., тому суд вважає, що вартість викраденого обвинуваченим майна на момент його викрадення, тобто вчинення кримінального правопорушення, перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а тому в діях ОСОБА_7 наявні ознаки саме кримінально караного діяння.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях обвинуваченого при вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень такої кваліфікуючої ознаки як проникнення у сховище суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 22 постанови Пленуму ВСУ № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», згідно з якими під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

При цьому ВСУ в зазначеному пункті також роз`яснив, що під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо.

Не може визнаватися сховищем неогороджена і така, що не охороняється, площа або територія, на яку вхід сторонніх осіб є вільним, а також та, що була відведена та використовується для вирощування продукції чи випасу тварин (сад, город, ставок, поле тощо).

Суд також враховує, що ВСУ у постанові від 15.11.2012 (справа № 5-15кс12) сформулював правовий висновок щодо наявності чи відсутності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки як вчинення злочину з проникненням в приміщення. Зокрема, ВСУ зазначив, що ключовим у вирішенні питання про наявність чи відсутність ознаки проникнення при вчиненні розбою є встановлення того, з якою метою особа ввійшла (потрапила) у приміщення. Адже в тому разі, коли особа під впливом свого корисливого мотиву утвердилася в намірі заволодіти чужим майном, вона обирає механізм злочинної поведінки, який включає в себе етапи, зокрема мотивації злочину, цілепокладання, планування посягання, вибір шляхів досягнення цілі, прогнозування ризиків та можливих наслідків тощо. Через сукупність таких дій і суб`єктивне ставлення до них особи, яка їх вчинила, відбувається візуалізація останньої (позиціонування самої себе), тобто проявляються процеси діяння, які недоступні для безпосереднього спостереження.

Виходячи із змістових зовнішніх ознак суспільно небезпечного діяння (об`єктивна сторона злочину) та інтелектуально-вольових (суб`єктивна сторона злочину), можна змоделювати (уявити ситуацію), що в тому разі, коли особа мала намір викрасти конкретне майно з торгової зали крамниці й обрала спосіб заволодіння ним, пов`язаний із формально безперешкодним входженням до приміщення зали, факт потрапляння в приміщення за таких обставин не повинен визнаватися «проникненням» у кримінально-правовому значенні. Коли ж особа задумала викрасти майно в тій же крамниці, але з відокремленої торгової секції (торгівля ювелірними виробами, електронними засобами тощо), яка облаштована в приміщенні крамниці, і потрапляння до зали крамниці не було обмежено часовими рамками чи іншими засобами, то вхід у приміщення крамниці не може визнаватися кримінально караним проникненням, тоді як викрадення майна із приміщення секції, вільний доступ до якої був обмежений, у разі потрапляння туди, має визнаватися незаконним проникненням.

Якщо суб`єкт злочину поставив собі за мету заволодіти майном певного виду (якості, значення тощо), місцезнаходження якого зумовлює вибір конкретного способу посягання, реалізація якого передбачає входження чи потрапляння в приміщення, незважаючи на режим доступу до нього (вільний/заборонений), то фізичне опинення в такому приміщенні з означеною ціллю є незаконним, а з вчиненням наступних дій із застосуванням насильства чи погроз його застосування з метою заволодіння майном має кваліфікуватися як розбій, поєднаний з проникненням у приміщення. Наприклад, намір особи заволодіти грошима з відділення банку чи якимсь майном із іншого приміщення, умислом якої на початку виконання злочинної поведінки приміщення відділення банку чи інше приміщення в цілому сприймалося як місцезнаходження майна, а насильницьке вторгнення в приміщення, незалежно від режиму доступу до нього, охоплювалось як дія.

В продовження вказаного ВСУ у постанові від 08.09.2016 (справа № 5-213кс(15)16) зазначив, що визначальним критерієм для вирішення питання про наявність/відсутність у діях особи, яка вчиняє злочин, кваліфікуючої ознаки проникнення у приміщення, що відбувається формально безперешкодно, є суб`єктивне ставлення винної особи до вчинюваних ним дій. Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет майно певного виду та об`єктивну сторону цього діяння зовнішні поведінкові обставини, які в сукупності з іншими обставинами, визначають кримінально-правовий зміст суспільно небезпечного діяння. Важливим для юридичної оцінки цих дій за ознаками проникнення є з`ясування того, яким майном до входження (потрапляння) особи у приміщення вона має намір заволодіти, як нею сприймається режим доступу до місця знаходження майна та який конкретний спосіб посягання на заволодіння чужим майном вона в зв`язку з цим обирає.

Окрім наведеного, Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 18.04.2018 (справа № 569/1111/16-к) сформулював правовий висновок, відповідно до якого проникнення як кваліфікуюча ознака злочину передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення злочину. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.

Отже, з вищезазначених правових висновків випливає, що вирішальним при визначенні законності/незаконності входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення злочину, є режим доступу до об`єкта (вільний/обмежений).

Відповідно, наявність режиму вільного доступу до приміщення свідчить про законність входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення та правомірне її перебування там, а отже, виключається інкримінування кваліфікуючої ознаки «проникнення», навіть якщо особа потрапила в приміщення з умислом заволодіти чужим майном.

Інша кримінально-правова кваліфікація має бути надана діям особи, яка шляхом вільного доступу до певного приміщення вчиняє дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, що зберігається в місці з обмеженим доступом (наприклад, службові приміщення, відокремлені секції магазину з обмеженим доступом, касові апарати, сейфи тощо). Такі дії мають бути кваліфіковані як поєднані з проникненням у інше приміщення чи сховище. Так само мають бути кваліфіковані дії особи, яка потрапила в приміщення з вільним доступом, але залишилася в ньому з метою заволодіння чужим майном і тоді, коли режим доступу до цього приміщення змінився й став обмеженим (завершення робочого дня в магазині, музеї тощо).

Окрім наведеного, ВС у постанові від 17.03.2020 (справа № 653/3/18) зауважив, що незаконне потрапляння сторонніх осіб до салону та багажного відділення автомобіля шляхом подолання різним способом засобів охорони від вільного доступу, у тому числі технічних, здійснене з метою викрадення майна, що там зберігається, складає ознаку незаконного проникнення до володіння особи сховища.

У згадуваній постанові ВС зазначив, що в кожному конкретному кримінальному провадженні, в якому пред`явлено обвинувачення за викрадення майна з автомобіля, що містить кваліфікуючу ознаку «проникнення у сховище», належить встановити об`єктивні обставини, які дають змогу ідентифікувати відповідний автомобіль як «сховище». Ці обставини, з огляду на положення статей 9194 КПК України, підлягають обов`язковому доказуванню, а зібрані та надані суду докази відповідній оцінці.

Відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів сховище це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

Тобто до сховища (незалежно від ознаки стаціонарності) мають бути віднесені місця чи ділянки, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей і мають властиві для цього конструктивні ознаки, які забезпечують охорону від доступу до них сторонніх осіб.

Салони та багажні відділення автомобілів, зокрема й легкових, дозволяють використовувати їх з урахуванням особливостей конструкції як для перевезення пасажирів та їхнього багажу, так і для постійного чи тимчасового зберігання майна володільця транспортного засобу.

Тож ВС дійшов до висновку, що наявність засобів охорони транспортного засобу, в тому числі й технічних, що обмежують вільний доступ сторонніх осіб до майна, що міститься в салоні або багажному відділенні автомобіля, свідчить про наявність ознак сховища, яке є володінням особи.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_7 проник до зачинених автомобілів потерпілих шляхом пошкодження вікон. Тобто обвинувачений подолав засоби охорони від доступу сторонніх осіб, які унеможливлювали вільне та безперешкодне потрапляння в автомобілі сторонніх осіб. При цьому суд враховує, що умисел на викрадення майна потерпілих, як це було встановлено за результатом судового розгляду, виник у останнього до зазначеного проникнення. Саме тому суд вважає, що в діянні ОСОБА_7 за фактом викрадення речей з автівок потерпілих наявна така кваліфікуюча ознака інкримінованого йому кримінального правопорушення, як проникнення до іншого сховища.

Окрім цього, суд враховує, що у примітці 1 до статті 185 КК зазначено, що у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-який із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 32 КК повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Зі змісту частини першої статті 88 КК випливає, що особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. При цьому частиною другою зазначеної статті визначено, що судимість має правове значення у разі вчинення нового злочину, а також в інших випадках, передбачених законами України.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження випливає, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення майнових злочинів. Зокрема, 27.03.2009 ОСОБА_7 був засуджений вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області за частинами третьою та четвертою статті 185, частиною другою статті 190, статтею 198, частиною третьою статті 27 частиною третьою статті 289, з урахуванням статті 71 Кримінального кодексу України до покарання у виді 7 років позбавлення волі. Злочин, передбачений частиною другою статті 289 КК згідно з приписами частини четвертої п`ятої статті 12 КК є тяжким. Зі змісту пункту 8 частини першої статті 89 КК випливає, що такими, що не мають судимості, визнаються, зокрема, особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення. Від призначеного йому покарання ОСОБА_7 був звільнений 05.10.2012 умовно-достроково з невідбутим строком покарання 6 місяців 24 дні. Інкриміновані діяння ОСОБА_7 вчинив, починаючи з 17.10.2018. Тобто інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, останній вчинив під час незнятої та непогашеної судимості.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що дії ОСОБА_7 за фактом викрадення майна потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 охоплюються складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 185 КК, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжки), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення кримінального правопорушення повторно; за фактом викрадення майна потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною третьою статті 185 КК, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжки), кваліфікуючими ознаками якого є вчинення кримінального правопорушення повторно, поєднаного з проникненням до сховища.

З пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення також убачається, що останній 18.10.2018 близько 03.00 год., пересуваючись на викраденому велосипеді поряд з будинком № 8 по проспекту Юності у напрямку вулиці 600-річчя, був зупинений інспекторами роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . У цей час ОСОБА_7 раптово дістав правою рукою із-за пояса своїх штанів пістолет моделі «ПМ», дослав патрон в патронник, перетягнувши лівою рукою затвор, направив заряджений пістолет в бік ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Після цього, ОСОБА_7 з метою вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 направив в його бік пістолет та намагався здійснити з нього постріли, нажимаючи пальцем на спусковий гачок. Однак у зв`язку з тим, що ОСОБА_12 встиг взятися своєю лівою рукою за затвор даного пістолета та його не відпускав, постріл не відбувся.

У цей час ОСОБА_13 дістав табельну вогнепальну зброю та повідомив ОСОБА_7 про можливість її застосування, якщо останній не опустить зброю. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_7 законних вимог працівника поліції, для захисту життя ОСОБА_12 , ОСОБА_13 здійснив зі своєї табельної зброї постріли в повітря, щоб змусити ОСОБА_7 опустити зброю. Після здійснених пострілів працівником поліції, ОСОБА_7 , шляхом ривка звільнив свій пістолет від рук працівника поліції, і почав тікати в напрямку розташування житлових будинків по вулиці 600-річчя в місті Вінниці. При цьому, з метою запобігання свого затримання та реалізації свого злочинного умислу до кінця, спрямованого на заподіяння смерті ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , усвідомлюючи, що посягає на життя працівника правоохоронного органу, здійснив з вище вказаного пістолету моделі «ПМ» один постріл в їх сторону, але не влучив.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні викладені обставини заперечив та не визнав винуватість в цій частині пред`явленого йому обвинувачення. Зокрема, обвинувачений пояснив, що пересуваючись на викраденому ним раніше велосипеді, він виїхав на алею біля літака на проспекті Космонавтів. Там стояв автомобіль, з якого вискочив чоловік, вдарив його, від чого він впав з велосипеда. Після цього, зі слів обвинуваченого, почалась боротьба, під час якої він вирвався та побіг у двори. Почувши позаду постріли в свій бік, ОСОБА_7 здійснив постріл вгору та побіг далі. При цьому обвинувачений запевнив, що жодних попереджень про постріли йому не висловлювали, також ОСОБА_7 заперечив, що працівники поліції йому представлялись.

Разом з тим, такі показання обвинуваченого повністю спростовані в судовому засіданні показаннями потерпілих та свідків. Зокрема, потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснили, що в жовтні 2018 року вони разом несли службу. У нічний час вони припаркували автомобіль на проспекті Юності та пішли у піше патрулювання. По проспекту Космонавтів у районі літака вони виявили обвинуваченого ОСОБА_7 , який пересувався на велосипеді та поводився підозріло (заглядав в автомобілі). Як потерпілий ОСОБА_13 , так і потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснили, що вони були у форменому одязі та представились ОСОБА_7 працівниками поліції. Після чого, обвинувачений почав себе підозріло поводити, намагаючись уникнути поверхневої перевірки, а в подальшому ОСОБА_7 дістав з-за поясу пістолет та націлив його на ОСОБА_13 . ОСОБА_12 притримав пістолет ОСОБА_7 за затвор, що завадило останньому здійснити постріл. Після цього почалась боротьба, під час якої обвинувачений знову намагався здійснити постіл, однак потерпілі йому завадили. Лише після здійснення потерпілим ОСОБА_13 попереджувальних пострілів, ОСОБА_7 почав тікати. При цьому, тікаючи, обвинувачений здійснив постріл в бік ОСОБА_13 .

Отже, обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні не заперечував факту сутички з потерпілими та не заперечував факту наявності у нього зброї та її застосування. Разом з тим, ОСОБА_7 заперечив ту обставину, що в момент події йому було відомо, що потерпілі є працівниками поліції. Проте такі показання обвинуваченого були спростовані показаннями потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Крім того, як пояснив сам ОСОБА_7 , у момент його затримання іншими патрульними, до нього підбігли поліцейські, один з яких накинувся на нього. В цей момент, як повідомив ОСОБА_7 , він зрозумів, що сутичка біля літака трапилась з поліцейськими. При цьому обвинувачений зазначив, що ці поліцейські були у форменому одязі. До цього ж обвинувачений повідомляв, що особи біля літака не були у форменому одязі, тому він і не зрозумів, що то поліцейські. Враховуючи таку зміну показань обвинуваченого, суд дійшов до висновку, що первісні пояснення ОСОБА_7 щодо відсутності форменого одягу на потерпілих, а також щодо їхнього непредставлення, є сумнівними та є лише способом уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.

Як суд зазначив вище, на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння прокурор надав ряд письмових доказів, які судом описані вище.

З-поміж інших доказів стороною обвинувачення був наданий протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 19.02.2019, а саме аудіо- та відеоконтроль камери ізолятора тимчасового тримання, в якій утримувався ОСОБА_7 . З прослуханого в судовому засіданні аудіозапису випливає, що негласною слідчою дією була зафіксована розмова ОСОБА_7 з співкамерником. Під час зазначеної розмови ОСОБА_7 повідомляє співкамернику про те, що він напав на поліцейських та застосував зброю до останніх. Після повідомлення зазначеної ОСОБА_7 інформації, співкамерник із здивуванням та захопленням перепитує останнього щодо її правдивості, на що ОСОБА_7 ствердно та впевнено зізнається у вчиненому нападі.

Отже, аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні був підтверджений факт вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення застосування насильства стосовно працівників поліції.

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації діяння ОСОБА_7 за наведеним фактом, суд вважає за доцільне зауважити таке.

ВС у своїй постанові від 27.11.2019 у справі № 629/847/15-к зазначив, що обвинувачений за статтею 348 КК (посягання на життя працівника правоохоронного органу) повинен усвідомлювати, що посягає на життя поліцейського саме у зв`язку з виконанням їм своїх службових обов`язків. Однак суб`єктивна сторона цього складу злочину не пов`язана з точною обізнаністю винного зі змістом тих службових обов`язків, які в даний момент виконує потерпілий. Достатньо, щоб винний усвідомлював сам факт того, що працівник правоохоронного органу здійснює свої службові повноваження.

Тому ВС звернув увагу на те, що факт необізнаності особи про виконання працівником поліції конкретних службових обов`язків не виключає можливої наявності в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого статтею 348 КК.

За результатом судового розгляду суд встановив, що ОСОБА_7 усвідомлював, що потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 є працівниками поліції, оскільки останні були у форменому одязі та представились йому (обґрунтування того, чому суд дійшов до такого висновку, суд вже навів вище). Більш того, потерпілі зупинили ОСОБА_7 у зв`язку з наявним орієнтуванням на вчинення автомобільних крадіжок та підозрілою поведінкою ОСОБА_7 , який заглядав у припарковані автомобілі під час руху на велосипеді.

Попередньо здійснивши викрадення чужого майна з автомобілів, усвідомлюючи можливість його викриття, ОСОБА_7 усвідомлював, що ОСОБА_13 та ОСОБА_12 здійснюють свої службові повноваження.

У постанові від 11.08.2022 у справі № 446/838/21 ВС вказав, що посягання на життя працівника правоохоронного органу (стаття 348 КК) вважається закінченим із моменту вчинення замаху на життя потерпілого незалежно від настання будь-яких наслідків.

Розмежовуючи посягання на життя працівника правоохоронного органу (стаття 348 КК) та погрозу вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків (стаття 345 КК), як зазначив ВС, варто враховувати, що для погрози не характерне вчинення дій, які безпосередньо спрямовані на вчинення умисного вбивства потерпілого. Постріл із рушниці в бік працівника правоохоронного органу свідчить про те, що обвинувачений розпочав реалізацію наміру на вбивство працівників поліції, а його дії підлягають кваліфікації за статтею 348 КК.

У згадуваній постанові ВС зазначив, що для кваліфікації дій особи за статтею 348 КК достатнім є вчинення замаху на вбивство лише одного працівника правоохоронного органу, а обставини щодо кількості пострілів, як у даному випадку, необхідно оцінювати з позиції не лише об`єктивної сторони діяння, а й враховувати в сукупності з іншими встановленими обставинами кримінального правопорушення для правильної кваліфікації вчиненого.

ВС наголосив, що слід чітко розмежовувати відмінність між погрозою вбивством та замахом на вбивство. Адже для погрози вбивством характерні дії, що полягають у висловленні наміру реалізувати таку погрозу, без вчинення безпосередніх дій, які становлять собою посягання на життя, тобто вже безпосередньо спрямовані на реалізацію такої погрози. Вчинення будь яких дій, що спрямовані на реалізацію наміру позбавлення життя іншої особи слід оцінювати не як погрозу вбивством, а як замах на вбивство. Залежно від успішності таких дій особи вони можуть становити закінчений або ж незакінчений замах на позбавлення життя (у разі, якщо умисел не було реалізовано). Проте якщо умисел на позбавлення життя був реалізований і настала смерть потерпілого, такі дії становитимуть закінчений злочин.

У судовому засіданні встановлено, що після спроби потерпілого ОСОБА_13 провести поверхневий огляд ОСОБА_7 , останній відштовхнув ОСОБА_13 та дістав з-за пояса зброю, дослав патрон в патронник, перетягнувши затвор, направив заряджений пістолет в бік ОСОБА_12 та намагався здійснити з нього постріли, нажимаючи пальцем на спусковий гачок. Однак у зв`язку з тим, що ОСОБА_12 встиг взятися рукою за затвор пістолета, постріл не відбувся.

Крім того, після здійснення ОСОБА_13 попереджувальних пострілів, ОСОБА_7 , вирвався та почав тікати. При цьому, тікаючи ОСОБА_7 здійснив з наявного у нього пістолету один постріл в сторону потерпілих, але не влучив.

Отже, ОСОБА_7 намагався здійснити реальний постріл у потерпілого ОСОБА_12 , однак не зміг цього зробити, оскільки останній тримав затвор пістолету. У подальшому, як вже суд зазначив, ОСОБА_7 здійснив постріл в бік потерпілих, тікаючи, однак не потрапив в останніх. Тобто ОСОБА_7 розпочав реалізацію наміру на вбивство працівників поліції, однак не зміг довести її до кінця, спочатку у зв`язку зі спротивом потерпілого ОСОБА_12 , а потім невлучанням у ціль.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 наявні ознаки посягання на життя працівників поліції потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . А тому, суд вважає, що дії ОСОБА_7 за цим фактом охоплюються складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого статтею 348 КК, за ознаками посягання на життя працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що здійснюючи посягання на життя працівників поліції, ОСОБА_7 застосував наявний у нього пістолет. При цьому за результатом судового розгляду встановлено, що відповідного дозволу на придбання, носіння та зберігання ОСОБА_51 не мав.

ОСОБА_7 зазначеної обставини в судовому засіданні не заперечував, повідомивши суду, що придбав пістолет у 2015 році через Інтернет. При цьому обвинувачений підтвердив, що не мав відповідного дозволу на зазначену зброю. Також обвинувачений повідомив, що під час події перед його затриманням він викинув, наявний у нього пістолет, у кущі.

З-поміж інших наданих стороною обвинувачення доказів, суд дослідив протокол огляду місця події від 18.10.2018, згідно з яким в період часу з 04.40 год. по 06.00 год. на ділянці місцевості біля будинку АДРЕСА_2 на відстані 8 метрів від ОСОБА_7 на трав`яному ґрунті був виявлений та вилучений предмет, зовні схожий на пістолет Макарова із заводським маркуванням НОМЕР_3 з одним патроном всередині, магазин з шістьма патронами та кобуру чорного кольору.

З огляду на викладене, враховуючи досліджені судом докази, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні був підтверджений факт незаконного придбання, носіння та зберігання ОСОБА_7 вогнепальної зброї та бойових припасів.

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_7 в цій частині суд приймає до уваги таке.

Пунктом 2 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12.10.2012 за № 576, регламентовано, що до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать: вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї, холодна зброя, (арбалети, мисливські ножі тощо), пневматична зброя калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначені патрони, вибухові матеріали і речовини тощо.

Зі змісту проведеного судово-криміналістичного дослідження випливає, що вилучений на місці події пістолет є вогнепальної зброєю, а патрони боєвими припасами. Також за результатами цього дослідження було підтверджено, що вилучена на місці події гільза відстріляна саме з пістолету конструкції Макарова (ПМ), калібру 9 мм, № НОМЕР_4 , 1990 року виготовлення, тобто пістолету, наданого на дослідження.

Суд враховує, що у постанові від 21.05.2019 (справа № 299/1530/16-к) ВС зауважив, що диспозицію частини першої статті 263 КК не можна вважати бланкетною, оскільки вона не посилається на інші закони чи нормативні акти у визначенні заборонених діянь, а визначає їх у своєму тексті. Відповідно до цього положення забороняються: «носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв».

Власне ця заборона, як зауважив ВС, і є диспозицією частини першої статті 263 КК, яка супроводжується визначеними в цьому ж положенні санкціями.

А відсилка до іншого «закону» міститься не в диспозиції цієї норми, а у формулюванні умови, яка визначає, коли її диспозиція може бути застосована: «без передбаченого законом дозволу». Якщо «дозвіл» відсутній - умова виконана, і діє диспозиція частини першої статті 263 КК, тобто заборона «носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв». Навпаки, наявність відповідного дозволу свідчить про відсутність передбаченої законом умови, за якої диспозиція цього положення може бути застосована.

Умови, що визначають застосування диспозиції норми, в теорії права відносять до гіпотези норми. Отже, слова у частині першій статті 263 КК «без передбаченого законом дозволу» визначають один із елементів гіпотези норми, який поряд із загальними елементами умов настання кримінальної відповідальності, що містяться в Загальній частині КК - визначає можливість застосування диспозиції і, відповідно, санкції частини першої статті 263 КК.

Враховуючи викладене, суд дійшов до переконання, що дії ОСОБА_7 також охоплюються складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною першою статті 263 КК, за ознаками придбання, носіння, зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду, як вже суд зазначив вище, визнаються і Європейським судом з прав людини.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, як зауважив ВС, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» згідно з висновком ВС означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 13.08.2020 (справа № 716/1224/19).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

У постанові від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19) ВС зауважив, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями.

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

Крім того, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) зазначив, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

У ході судового розгляду кримінального провадження суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив ряд злочинів різного ступеню тяжкості, а саме нетяжкий, тяжкі та особливо тяжкий злочини. Суд враховує, що обвинувачений на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання скарг на останнього не надходило. Разом з тим, суд також враховує, що ОСОБА_7 раніше неодноразово був притягнутий до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення майнових злочинів, та інкриміновані йому злочини вчинив в період незнятої та непогашеної судимості.

Окрім наведеного, суд бере до уваги, що під час досудового розслідування була проведена судово-психіатрична експертиза обвинуваченого. З висновку судово-психіатричної експертизи від 19.11.2018 № 364 випливає, що ОСОБА_7 в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому діяння, та на час проведення експертизи на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На час проведення експертизи ОСОБА_7 був особою з дисоціальним розладом особистості (F60.20), може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребував.

Вирішуючи питання щодо наявності такої ознаки, як щире каяття, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений винуватість у вчиненні інкримінованих йому діянь визнав частково. Зокрема, ОСОБА_7 не визнав наявності у нього умислу на вчинення кримінального правопорушення щодо працівників поліції, при цьому обвинувачений не заперечував обставин вчинення зазначеного кримінального правопорушення.

Суд вважає за доцільне зауважити, що у постанові від 05.08.2020 (справа № 334/5670/18) ВС зазначив, що щире каяття як обставина, що пом`якшує покарання, має місце і в тому випадку, коли засуджений не погоджується з кваліфікацією своїх дій. Крім того, у постанові від 23.12.2021 (справа № 182/1539/19) ВС зауважив, що щире каяття насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані збитки та бажанні виправити наслідки вчиненого.

За результатами судового розгляду суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 не визнавав факту посягання на життя працівників правоохоронного органу, однак не заперечував обставин вчинення злочину, надавши при цьому чіткі та послідовні показання. Крім того, ОСОБА_7 висловив у судовому засіданні щирий жаль щодо вчиненого та засудив свої дії. Тому суд вважає, що за результатами судового розгляду встановлено, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття. Відомості, які б свідчили про наявність інших обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях обвинувачених обставин, що обтяжують покарання, суд враховує таке.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2010, згідно з якими у разі якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 07.06.2018 (справа № 203/921/16-к).

Разом з тим, згідно з приміткою 1 до статті 185 КК у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Як суд вже зазначив вище, ОСОБА_7 був засуджений вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.03.2009 (з урахуванням змін на підставі ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 15.06.2009) за частинами третьою та четвертою статті 185, частиною другою статті 190, статтею 198, частиною третьою статті 27 частиною третьою статті 289 КК до покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Обґрунтування того, що в діях ОСОБА_7 наявні ознаки повторності, суд вже навів вище. Однак, засудження останнього зазначеним вироком суду за статтею 198, частиною третьою статті 27 частиною третьою статті 289 КК не утворює повторності, однак свідчить про наявність в діях обвинуваченого ознак рецидиву кримінальних правопорушень.

Отже, обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених, є рецидив кримінального правопорушення.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, думки потерпілих щодо міри покарання, суд дійшов до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкціями кримінального закону, у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо тривалості застосованого кримінального покарання (його міри), суд враховує таке.

Санкція частини другої статті 185 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років. В свою чергу санкція частини третьої статті 185 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, санкція частини першої статті 263 КК - від трьох до шести років, а санкція статті 348 КК - від дев`яти до дванадцяти років або ж довічне позбавлення волі.

Як суд зазначив вище, ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) зазначив, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. В ході судового розгляду кримінального провадження прокурор належними, достатніми та допустимими доказами не довів, що призначення обвинуваченому менш суворого покарання ніж позбавлення волі на максимально дозволений санкціями кримінального закону строк не здатне забезпечити досягнення мети кримінального покарання. Тому суд вважає, що правові підстави для призначення обвинуваченому максимально дозволеного строку кримінального покарання у виді позбавлення волі відсутні.

Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Вище суд зазначив, що за результатами судового розгляду була підтверджена винуватість ОСОБА_7 у вчиненні, зокрема, злочинів, передбачених частиною другою статті 185 КК. Ці злочини були вчинені ОСОБА_7 17.10.2018.

Відповідно до частини другої статті 4 КК кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. При цьому частиною третьою статті 4 КК визначено, що ч асом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності. Статтею 5 КК визначені правила зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі. Зважаючи на ту обставину, що зміни до кримінального закону в частині строків давності (статті 49 КК) були внесені в зв`язку зі зміною класифікації кримінального закону, суд вважає, що мають бути застосовані приписи кримінального закону в цій частині саме на час судового розгляду.

Отже, пунктом 2 частини першої статті 49 КК визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема, три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. Зі змісту пункту 3 частини першої статті 49 КК випливає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема, п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Злочин, передбачений частиною другою статті 185 КК згідно з класифікацією, чинною на час судового розгляду, є нетяжким злочином, тому строк давності становить п`ять років. Вище суд зазначив, що цей злочин ОСОБА_7 був вчинений 17.10.2018, тобто на момент судового розгляду строк, визначений пунктом 3 частини першої статті 49 КК, закінчився.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 КК особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Саме тому суд вважає, що ОСОБА_7 має бути звільнений від покарання за злочин, передбачений частиною другою статті 185 КК, на підставі частини п`ятої статті 74 та пункту 3 частини першої статті 49 КК у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності (строку давності).

Відповідно до частини першої статті 70 КК при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Частиною другою зазначеної статті регламентовано, що при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

З урахуванням зазначених приписів статті 70 КК суд дійшов до переконання, що остаточним покаранням ОСОБА_7 необхідно визначити покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 19.04.2023 засуджений вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за частинами другою та третьою статті 185, частиною другою статті 190, частиною другою статті 289, частиною першою статті 263 КК, до покарання у виді 5 років 9 місяців позбавлення волі. Кримінальні правопорушення, за які ОСОБА_7 засуджений зазначеним вироком, були вчинені останнім до кримінальних правопорушень, які інкриміновані ОСОБА_7 у межах цього кримінального провадження.

Відповідно до речення першого частини четвертої статті 70 КК за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. Реченням другим частини першої статті 70 КК визначено, що у цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання врахуванню підлягає покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.04.2023.

Отже, зважаючи на положення частини четвертої статті 70 КК, суд дійшов до переконання, що в цьому випадку шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком від 19.04.2023 більш суворим покаранням за цим вироком ОСОБА_7 необхідно призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Вище суд навів приписи речення другого частини четвертої статті 70 КК щодо зарахування до остаточно призначеного покарання відбуте повністю або частково покарання за попереднім вироком. При цьому суд вважає за доцільне зауважити, що ОСОБА_7 покарання за вироком від 19.04.2023 не відбував, оскільки був затриманий у цьому кримінальному провадженні й саме у цьому кримінальному провадженні до нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Разом з тим, вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.04.2023 строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 21.06.2015 по 02.06.2017 був зарахований відповідно до положень частини п`ятої статті 72 КК (в ред. Закону № 838-VIII) в строк відбування покарання з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дня позбавлення волі, а строк попереднього ув`язнення з 30.11.2017 по 29.12.2017 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі. Отже вказані періоди є відбутою частиною покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.04.2023, а тому відповідно до речення другого частини четвертої статті 70 КК вони підлягають зарахуванню до призначеного покарання за новим вироком.

Захисник обвинуваченого, виступаючи з промовою у судових дебатах, просила суд при визначенні ОСОБА_7 покарання застосувати положення статті 69 КК.

Враховуючи таку позицію сторони захисту, суд вважає за доцільне зазначити таке.

Відповідно до речення першого частини першої статті 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

ВС у постанові від 15.03.2018 (справа № 442/1887/16-к) звернув увагу на те, що застосування частини першої статті 69 КК можливе у випадку, коли пом`якшуючі обставини настільки знижують тяжкість злочину, що призначення винному покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

У постанові від 03.02.2021 (справа № 629/2739/18) ВС звернув увагу на те, що частина перша статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

ВС роз`яснив, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Як вже суд зазначив вище, в судовому засіданні встановлена наявність лише однієї обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, що є недостатнім для застосування положень статті 69 КК. Натомість, суд за результатом судового розгляду встановив наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Окрім того, суд вважає, що конкретні обставини справи не свідчить про те, що призначення обвинуваченому покарання в межах санкції кримінального закону буде явно несправедливим, а встановлена обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого (щире каяття) жодним чином не впливає на суспільну небезпечність вчинених ОСОБА_7 діянь та, відповідно, не знижує ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення. Суд при цьому також враховує, що ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджувався до реальної міри покарання за вчинення майнових злочинів, разом з тим належних висновків для себе не зробив та продовжив свою протиправну поведінку.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для застосування при призначенні ОСОБА_7 покарання положень частини першої статті 69 КК.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень частини першої статті 75 КК, тобто для звільнення його від відбування кримінального покарання з випробуванням суд приймає до уваги, висновки, викладені ВС в постанові від 26.04.2018 (справа № 757/15167/15-к), а саме відповідно до вимог статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вже суд зазначив, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд при цьому враховує, що у постанові від 19.07.2018 (справа № 755/6254/17) ВС зауважив, що неготовність до самокерованої правослухняної поведінки виключає призначення покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Отже, суд враховує ту обставину, що обвинувачений раніше неодноразово був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, проте належних висновків для себе не зробили. За результатом судового розгляду суд дійшов до переконання про доцільність призначення обвинуваченому покарання, розмір якого перевищує п`ять років. Саме тому суд вважає, що правові підстави для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням відсутні, а виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства не можливе.

Згідно з абзацом третім пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема, початок строку відбування покарання.

За загальним правилом, визначеним приписами кримінально-процесуального та кримінально-виконавчого закону, строк відбування призначеного обвинуваченому покарання слід рахувати з дня набрання вироком законної сили. Вище суд зауважив, що ОСОБА_7 був засуджений 19.04.2023 до реального покарання у виді позбавлення волі. На час судового розгляду цього кримінального провадження вирок від 19.04.2023 приведений до виконання не був у зв`язку із застосуванням до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Саме тому суд вважає, що в цьому випадку строк відбування покарання обвинуваченому слід рахувати за загальним правилом, тобто з дня набрання вироком законної сили. При цьому вище суд навів приписи частини п`ятої статті 72 КК щодо зарахування до строку призначеного покарання строку попереднього ув`язнення. Тому відповідно до частини п`ятої статті 72 КК строк перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою з 18.10.2018 по день набрання цим вироком законної сили слід зарахувати до строку призначеного йому покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються також рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 131 КПК заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, запобіжні заходи.

Зі змісту частини четвертої статті 196 КПК випливає, що слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

При цьому частиною першою статті 197 КПК регламентовано, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Слід також зауважити, що статтею 199 КПК регламентований порядок продовження строку тримання під вартою. Зокрема, частиною першою статті 199 КПК визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. А зі змісту частини другої статті 199 КПК виливає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

До ОСОБА_7 під час досудового розслідування був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який був продовжений в судовому порядку відповідно до наведених вище приписів кримінально-процесуального закону.

Вирішуючи питання щодо застосованого до ОСОБА_7 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд вважає за доцільне також зауважити таке.

У пункті 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (далі КС) від 23.11.2017 (справа № 1-28/2017) КС зауважив, що продовження судом під час підготовчого судового засідання застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою за відсутності клопотань прокурора порушує принцип рівності усіх учасників судового процесу, а також принцип незалежності та безсторонності суду, оскільки суд стає на сторону обвинувачення у визначенні наявності ризиків за статтею 177 КПК, які впливають на необхідність продовження домашнього арешту або тримання під вартою на стадії судового провадження у суді першої інстанції. Коли суддя за відсутності клопотань сторін (прокурора), як зауважив КС, ініціює питання продовження тримання обвинуваченого під вартою або домашнім арештом, він виходить за межі судової функції і фактично стає на сторону обвинувачення, що є порушенням принципів незалежності і безсторонності судової влади.

Хоча зазначені висновки КС висловлені щодо продовження строку застосованого запобіжного заходу під час підготовчого судового засідання, суд вважає зазначені висновки прийнятними і в частині, що стосується доцільності продовження застосованого запобіжного заходу щодо засудженої особи (при постановленні вироку).

Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що ЄСПЛ у пункті 31 рішення від 04.06.2015, яке набуло статусу остаточного 04.09.2015 (справа «Руслан Яковенко проти України» /Заява № 5425/11/ (далі Рішення № 5425/11) зауважив, що починаючи з дати постановлення вироку (навіть якщо лише судом першої інстанції), підсудний перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції [про захист прав людини і основоположних свобод].

У пункті 32 Рішення № 5425/11 ЄСПЛ зауважив, що у такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання. Проте, коли виникають нові питання щодо законності такого тримання під вартою, знову застосовується пункт 4 статті 5 Конвенції (рішення у справі «Стоїчков проти Болгарії» (Stoichkov v. Bulgaria), заява № 9808/02, пп. 64 та 65, від 24.03.2005).

ЄСПЛ у пункті 46 Рішення № 5425/11 звертає увагу на те, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим Суд доходить висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27.06.1968, С. 23, п. 9, Series А № 7). Більше того, особа, засуджена судом першої інстанції, яка перебуває під вартою до закінчення строку оскарження вироку, не може вважатися такою, що перебуває під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення за підпунктом «c» пункту 1 статті 5 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), заява № 27561/02, п. 25, від 16.01.2007).

Також у пункті 47 Рішення № 5425/11 ЄСПЛ зауважив, що у своїй практиці Суд неодноразово зазначав, що він бере до уваги значні розбіжності серед держав - учасниць Конвенції стосовно питання про те, чи розпочинається відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як розгляд апеляційної скарги ще триває. Проте Суд повторно зазначає, що важливі гарантії статті 5 Конвенції не залежать від національного законодавства (рішення у справі «Б. проти Австрії» (В. v. Austria), від 28.03.1990, п. 39, Series А № 175, та вищенаведене рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), п. 26). Отже, навіть якщо національне законодавство держави-члена передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції (рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), п. 26).

Саме тому суд вважає, що правові підстави для зазначення у вироку суду застережень, передбачених частиною першою статті 197 КПК щодо строку дії судового рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до положень статті 100 КПК. Разом з тим, згідно з наданою представником сторони обвинувачення ухвалами слідчих суддів від 19.10.2018, 23.10.2018 та 25.10.2018 на речові докази у кримінальному провадженні був накладений арешт, який доцільно скасувати.

Прокурор, виступаючи зі своєю промовою в судових дебатах, просив суд застосувати спеціальну конфіскацію до автомобіля ОСОБА_7 , який був безпосередньо використаний при вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень.

У зв`язку з такою позицією сторони обвинувачення суд вважає слушним зауважити таке.

З наданих суду матеріалів випливає, що суду надана копія ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2018 про накладення арешту, зокрема, на автомобіль марки Audi, д.н. НОМЕР_5 . Разом з тим, суду не були надані відповідні докази на підтвердження того, що зазначений транспортний засіб є речовим доказом у кримінальному провадженні. Саме тому, суд дійшов до переконання, що правові підстави для застосування спеціальної конфіскації до транспортного засобу марки Audi, д.н. НОМЕР_5 , відсутні.

Згідно з частиною другою статті 124 КПК судові витрати необхідно покласти на обвинуваченого.

Керуючись статтями 371, 373, 374 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 185, частиною першою статті 263, статтею 348 Кримінального кодексу України, та призначити покарання:

- за частиною другою статті 185 Кримінального Кодексу України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі пункту 3 частини першої статті 49, частини п`ятої статті 74 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності;

- за частиною третьою статті 185 Кримінального Кодексу України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за частиною першою статті 263 Кримінального Кодексу України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за статтею 348 Кримінального Кодексу України у виді 9 (дев`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до частини першої статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 9 (дев`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Згідно з реченням першим частини четвертої статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.04.2023 більш суворим призначеним покаранням за цим вироком призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 9 (дев`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до речення другого частини четвертої статті 70 Кримінального кодексу України зарахувати ОСОБА_7 відбуте покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.04.2023, а саме з 21.06.2015 по 02.06.2017 з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дня позбавлення волі та з 30.11.2017 по 29.12.2017 з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі, до призначеного покарання за цим вироком.

Згідно з частиною п`ятою статті 72 Кримінального кодексу України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 18.10.2018 по день набрання вироком законної сили зарахувати до строку призначеного йому покарання з урахуванням 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.

Строк відбування кримінального покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази:

- пістолет конструкції Макарова (ПМ), калібру 9 мм, № НОМЕР_4 , 1990 року виготовлення, магазин до нього, 7 патронів калібру 9 мм, 4 гільзи, кобуру, ватно-марлевий тампон, які передані на зберігання до УЛМТЗ ГУНП у Вінницькій області, - знищити;

- матерчату рукавицю, змиви з поверхні ручок керма велосипеда, змиви з поверхні сидіння велосипеда, металевий ліхтарик, змиви з кистей обох рук, букальний епітелій, які передані до камери зберігання речових доказів Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, - знищити;

- чорну кепку «Adidas», спортивну куртку сірого кольору, спортивні штани чорного кольору, які передані до камери зберігання речових доказів Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, - повернути ОСОБА_7 ;

- велосипед чорного кольору марки «Ardis» R-TYPE, який переданий до камери зберігання речових доказів Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, - повернути ОСОБА_8 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , посвідчення водія серії НОМЕР_7 , посвідчення інваліда третьої групи, два мобільних телефони марки «Самсунг» та «Номі» з двома сім-картками, чотири USB - автомобільних прикурювачів різної марки, двоє сонцезахисних окулярів марки «Polaroid» та «Revo», ліхтарик на голову, USB-кабель із чотирма насадками до нього, ключі від автомобіля, два державних номерних знаки НОМЕР_8 , автомобільний навігатор із зарядним пристроєм до нього, компресор для накачування коліс, які передані до камери зберігання речових доказів Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, - повернути ОСОБА_7 ;

- дві пластикові коробки з інструментами синього та чорного кольору; одну акумуляторну батарею марки «ТOP SEALED» чорного кольору, які передані до камери зберігання речових доказів Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, - повернути потерпілому ОСОБА_10 ;

- одну акумуляторну батарею марки «GREEN POWER MAX» біло-зеленого кольору, дзеркало-відеореєстартор з карткою пам`яті та автомагнітолу торгової марки «Kenwood» моделі «KDC 3054 UG», які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_11 , - залишити останньому;

- сидіння для велосипеду марки «SelleRovon», яке передане до камери зберігання речових доказів Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, - повернути потерпілій ОСОБА_9 ;

- DVD-R диск з відеозаписом, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження, - залишити у справі.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 45476 (сорок п`ять тисяч чотириста сімдесят шість) гривні 23 (двадцять три) копійки витрат на залучення експертів.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було под ано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя-доповідач:

Суддя:

Суддя: