Ухвала

Іменем України

25 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 200/5868/15

провадження № 51-7625 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу Дніпровської міської ради в особі її в.о. голови ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року,

встановив:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2023 року задоволено клопотання ОСОБА_5 , скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2014 року на майно ОСОБА_6 , а саме на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:621:0044, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням, прокурор Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 та Дніпровська міська рада в особі її голови ОСОБА_8 оскаржили його в апеляційному порядку.

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду ухвалою від 22 листопада 2023 року на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовив у відкритті провадження за апеляційними скаргами прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 та Дніпровської міської ради в особі її голови ОСОБА_8 .

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, Дніпровська міська рада в особі в.о. міського голови ОСОБА_4 , звернулась з касаційною скаргою.

На обґрунтування поданої касаційної скарги в.о. міського голови Дніпровської міської ради зазначає, що суд апеляційної інстанції як на підставу для відмови у відкритті провадження послався на відсутність права на оскарження такого судового рішення у ст. 392 КПК, однак, на думку в.о. міського голови, вказані підстави для відмови у відкритті провадження суперечать нормам чинного кримінального процесуального законодавства, зокрема положенням абзацу 7 ч. 7 ст. 173 КПК.

Зокрема, в.о. міського голови зазначає, що ст. 173 КПК (яка знаходиться у Главі 17 Арешт майна) має наскрізний характер застосування як до стадії досудового розслідування, так і судового провадження, при цьому, на його думку, структура норми права, застосована у абзаці 7 ч. 7 ст. 173 КПК, відповідно до якої підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право на захисника, право оскаржити судове рішення щодо арешту майна, передбачає можливість оскарження судового рішення, яким може бути вирок, постанова чи ухвала, які стосуються питання щодо арешту майна.

Відтак, в.о. міського голови вважає, що вислів «щодо арешту майна» стосується як накладення арешту (ст. 170 КПК), так і скасування арешту (ст. 174 КПК), у зв`язку з чим, на його думку, суд апеляційної інстанції повинен був керуватися п. 3 ч. 1 ст. 392 та абзацом 7 ч. 7 ст. 173 КПК, а, відмовляючи у відкритті провадження, Дніпровський апеляційний суд порушив норми ч. 2 ст. 24, ст. 173, ст. 392 КПК.

Зазначає, що право на оскарження Дніпровською міською радою ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2023 року гарантовано потерпілій особі п. 7 ч. 1 ст. 56 КПК.

Також, в.о. міського голови, з підстав, детально викладених у касаційній скарзі, вказує про:

- наявність в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська кримінального провадження № 0000504 щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ;

- наявність накладеного ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2014 року арешту на майно;

- розгляд у даному кримінальному провадженні позовної заяви Дніпровської міської ради до обвинувачених про стягнення спричиненої шкоди;

- наявність у Дніпровської міської ради статусу потерпілого, оскільки на даний час шкода, завдана територіальній громаді, не відшкодована.

Водночас в.о. міського голови посилається на підстави оскарження ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2023 року, зазначаючи, що така ухвала є незаконною та такою, що прийнята з порушенням кримінального процесуального законодавства.

Зокрема, в.о міського голови, з підстав детально викладених у касаційній скарзі, вказує на те, що:

- прокурор та представник потерпілого заперечували щодо задоволення клопотання про скасування арешту майна у зв`язку з триваючим судовим розглядом та здійсненням розгляду позовної заяви, а таке рішення, на їх думку, вирішується у нарадчій кімнаті при винесенні остаточного рішення у справі;

- заява про скасування арешту нерухомого майна подана не власником арештованого майна, а іншою особою, а саме особою, яка претендує на отримання права власності у майбутньому;

- судом першої інстанції прийнято рішення без дослідження та врахування співмірності вартості арештованого майна та тяжкості злочину, а також завданої відповідним злочином шкоди;

- судом першої інстанції також не оцінено і не досліджено співмірність застосованого арешту у випадку, якщо санкція статті передбачає конфіскацію майна;

- оскільки шкода територіальній громаді не відшкодована, посилання на ті обставини, що в подальшому застосуванні арешту немає потреби, на думку в.о. міського голови, не доведені та непідтверджені, та вважає, що ухвала суду першої інстанції взагалі не містить обставин та обґрунтування доцільності зняття арешту;

- сам по собі факт відкриття спадкової справи після померлого ОСОБА_6 та відмова нотаріуса в оформленні спадкових прав ОСОБА_5 , на його думку, не є достатньою підставою для розгляду, а тим більше задоволення її клопотання про скасування арешту майна;

- провадження щодо ОСОБА_6 не є закритим та продовжується, а ОСОБА_5 подала заяву про продовження кримінального провадження щодо померлого з метою реабілітації останнього, у зв`язку з чим, як зазначає в.о. міського голови, заявниця обізнана, що кримінальне провадження щодо померлого ОСОБА_6 не закривалось у зв`язку з його смертю.

Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Тобто, у даному випадку, предметом перегляду суду касаційної інстанції може бути лише ухвала суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 та Дніпровської міської ради в особі її голови ОСОБА_8 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2023 року про скасування арешту з майна ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000504, як така, що може перешкоджати подальшому кримінальному провадженню.

З урахуванням зазначеного, доводи касаційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2023 року не можуть бути предметом касаційного розгляду та не підлягають перевірці у касаційному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Положеннями ст. 24 КПК встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Як убачається зі змісту інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень (єдиний унікальний номер судової справи 200/5868/15), 14 вересня 2023 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000504, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі - КК), ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191, ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1, ч. 2 ст. 366 КК, постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання ОСОБА_5 про зняття арешту з майна ОСОБА_6 , скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2014 року на майно ОСОБА_6 , а саме на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:621:0044, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановляючи зазначене рішення, суд першої інстанції зауважив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинувачений ОСОБА_6 помер і провадження по справі продовжується з метою його реабілітації, а згідно копії свідоцтва про укладання шлюбу від 11 серпня 1984 року, ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 і відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, після смерті ОСОБА_6 відкрита спадкова справа на майно померлого, у тому числі і на житловий будинок і земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , на які ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2014 року накладено арешт, у зв`язку з чим ОСОБА_5 нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальних дій у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відтак, Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, враховуючи вищевикладене, а також те, що провадження по справі за обвинуваченням ОСОБА_6 продовжується з метою його реабілітації, а необхідність та доцільність потреби у подальшому застосуванні арешту майна ОСОБА_6 відпала, вважав необхідним задовольнити клопотання ОСОБА_5 про зняття арешту з майна.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 та Дніпровська міська рада в особі її голови ОСОБА_8 , оскаржили його в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

З огляду на те, що прокурор Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 та Дніпровська міська рада в особі її голови ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу на ухвалу суду про скасування арешту майна, постановлену під час розгляду кримінального провадження та до ухвалення судового рішення, яке вирішує кримінальне провадження по суті, таке рішення не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Суддя Дніпровського апеляційного суду, перевіряючи апеляційні скарги прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 та Дніпровської міської ради в особі її голови ОСОБА_8 на відповідність вимогам ч. 4 ст. 399 КПК, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена ухвала суду першої інстанції не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження, роз`яснив, що заперечення проти таких ухвал відповідно до положень ч. 2 ст. 392 КПК можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Що стосується посилання в.о. міського голови на положення ч. 7 ст. 173 КПК, як на аргумент на підтвердження можливості оскарження ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2023 року про скасування арешту майна, слід зазначити наступне.

Зі змісту касаційної скарги та наданих копій судових рішень вбачається, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2014 року під час розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000504 від 13 вересня 2013 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК, був накладений арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , а саме на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:621:0044, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, ч. 7 ст. 173 КПК дійсно визначено, що підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право на захисника, право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано § 2 глави 26 КПК.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому.

Однак, в даному випадку, прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 та Дніпровською міською радою в особі її голови ОСОБА_8 до Дніпровського апеляційного суду оскаржувалося не рішення слідчого судді про накладення арешту на майно, а ухвала суду про скасування арешту майна, яка постановлена під час розгляду кримінального провадження по суті, яка, з огляду на вищевикладене, оскарженню не підлягає.

Також колегія суддів зауважує, що посилання в.о. міського голови на положення ч. 2 ст. 24, п. 7 ч. 1 ст. 56 КПК, п. 3 ч. 1 ст. 392 КПК не спростовують обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КПК гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Положеннями п. 7 ч. 1 ст. 56 КПК визначено, що протягом кримінального провадження потерпілий має право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України затверджено, що однією з основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Однак, вказане положення Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд саме справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження.

Водночас КПК чітко визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 та Дніпровської міської ради в особі її голови ОСОБА_8 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2023 року діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на зазначене, інші доводи касаційної скарги не спростовують законність, обґрунтованість та вмотивованість рішення суду апеляційної інстанції.

Таким чином, за результатом перевірки доводів Дніпровської міської ради в особі її в.о. голови ОСОБА_4 щодо оскарження вищезазначеного судового рішення, колегія суддів не встановила підстав, які б свідчили про необхідність задоволення касаційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі наведеного, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпровської міської ради в особі її в.о. голови ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3