Справа № 199/6541/23
ВИРОК

іменем України

08.11.2023 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №000466 від 15.06.2023 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, розлученого, не маючого на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КК України

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань вказане кримінальне провадження

ВСТАНОВИВ:

12.06.2023 приблизно о 19:20 годині ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, знаходився за адресою: м. Дніпро, вул. Кожем`яки, біля будинку № 17, де також перебував і ОСОБА_5 , який намагався припинити вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_3 . Під час припинення порушень, пов`язаних з вчиненням адміністративного правопорушення ОСОБА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, останній, а саме ОСОБА_3 , вступив у суперечку з ОСОБА_5 , і у нього виник кримінально протиправний умисел, спрямований нa спричинення фізичного болю ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, направлений на спричинення фізичного болю ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , перебуваючи у тому ж місці та в той же час, на фоні раніше виниклої суперечки, та виниклих неприязних стосунків, умисно вчинив насильницькі дії відносно ОСОБА_5 , а саме умисно наніс один удар кулаком в область грудної клітини ОСОБА_5 , тим самим завдавши останньому забій грудної клітини, спричинивши фізичного болю та не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КК України, не визнав та суду повідомив, що він 12.06.2023 у вечірній час по вул. Кожем`яки в м.Дніпро вигулював собаку та побачив жінку у нетверезому стані, яка сиділа на бордюрі й просила допомогти дійти додому. Дійшовши разом до будинку АДРЕСА_3 , жінка похитнулася та впала, зчесавши при цьому руку. Він викликав таксі, однак ніхто не хотів відвозити незнайомку. Під час цього до нього підійшов раніше незнайомий потерпілий ОСОБА_5 та представився племінником цієї жінки. Він розповів ОСОБА_5 ситуацію та запропонував йому відвести тітку додому, однак останній почав говорити, що викликає поліцію, оскільки побачив кров на його руці і це визвало якийсь сумнів у нього. В ході розмови з ОСОБА_5 у них виникла сутичка. Можливо по приїзду працівників поліції він декілька разів висловлювався нецензурною лайкою. Удару потерпілому він не спричиняв, припускає, що коли він відмахувався, то задів ОСОБА_5 ліктем у грудину. В той день він був тверезий. Щодо цивільного позову, то він його не визнає, оскільки він не вчиняв кримінальне правопорушення.

Незважаючи на невизнання обвинуваченого ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, в межах пред`явленого обвинувачення, за обставин, викладених у вироку, підтверджується повністю дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_5 , який суду пояснив, що він 12.06.2023 о 19:00 годині проходив повз будинку АДРЕСА_3 та побачив жінку, яка сиділа на землі та біля неї голосно розмовляв ОСОБА_3 . Підійшовши до них, він побачив на лівій руці ОСОБА_3 кров. Останній був п`яним, від нього було чутно запах алкоголю. ОСОБА_3 вів себе агресивно, зухвало, висловлював нецензурну лайку, погрожував. Він обвинуваченому повідомив, якщо не перестане вести себе зухвало, то він викличить поліцію, однак ОСОБА_3 продовжував висловлювати нецензурну лайку. Чекаючи приїзду працівників поліції, ОСОБА_3 продовжував йому погрожувати та намагався покинути місце події, а він намагався його зупиняти, йшов паралельно його руху і просив залишатися на місці. Несподівано для нього обвинувачений раптово повернувся у його сторону та завдав один удар у грудну клітину. Він миттєво відчув фізичний біль, який супроводжувався протягом п`яти днів. Через деякий час приїхали працівники поліції, які склали відносно ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП - за його зухвалу поведінку у громадському місці. Вранці він пішов до лікарні і до відділку поліції, взяв направлення для проходження медичного обстеження. Він вважає, що обвинувачений завдав йому удар з причини неприязні до нього, яка виникла тому що він намагався зупиняти його протизаконні дії, робив зауваження, просив вести себе гідно в громадському місці, серед людей. На теперішній час йому не відшкодована спричинена моральна та матеріальна шкода, у зв`язку з чим і подав до суду позов;

- показами свідка ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила, що 12.06.2023 о 18:30 годині вона їхала додому на своєму автомобілі по вул. Кожем`яки в м. Дніпро та побачила, як обвинувачений ОСОБА_3 та його «подруга» йшли по вулиці і голосно розмовляли. Вона зупинилася, зайшла до магазину, куди також зайшли обвинувачений та жінка, які купили пляшку горілки. Виходячи з магазину, вона помітила, що жінка сиділа на тротуарі, а ОСОБА_3 стояв поруч і кричав на неї, оскільки жінка розбила пляшку горілки. Вона направилася додому. Через нетривалий час вона знов почула крики. Подивившись у вікно, вона побачила жінку, яка лежала на землі, а обвинувачений на неї кричав. До ОСОБА_3 та жінки підійшли потерпілий ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , про щось говорили. Вийшовши на вулицю разом із матір`ю, вона побачила, що між обвинуваченим та потерпілим розпочалася сутичка, при цьому ОСОБА_3 вів себе агресивно, висловлювався нецензурною лайкою, знаходився у нетверезому стані. ОСОБА_5 вів себе гідно, спокійно, викликав поліцію. Вона бачила, як потерпілий йшов поруч із обвинуваченим, який продовжував вести себе агресивно, зухвало та правою рукою вдарив потерпілого у груди, повернувшись до нього обличчям. По приїзду працівників поліції ОСОБА_3 продовжував недостойно поводитися. Вона вважає, що обвинувачений у той час був дуже п`яним, а жінка, котра лежала на землі, була ще більш п`яною. Працівники поліції складали документи, як вона розуміє за неправомірну поведінку ОСОБА_3 в громадському місці, де він висловлювався нецензурною лайкою, поводив себе грубо, негідно в присутності інших людей. Вважає, що ОСОБА_3 не подобались зауваження на його адресу, в тому числі і від ОСОБА_5 , тому між ними виник конфлікт та неприязні стосунки, тому ОСОБА_3 і ударив потерпілого. Удар був кулаком руки, один;

- показами свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні пояснив, що 12.06.2023 приблизно о 17:30 годині він йшов по вул. Кожем`яки в м. Дніпро та побачив, що біля будинку № 17 на землі лежить жінка, яка перебувала у сильному сп`янінні та поруч з нею лежала пляшка горілки. Поруч із нею в той час був обвинувачений ОСОБА_3 , який був дуже п`яним, від нього було чутно запах алкоголю і ледь стояв на ногах. До них підійшов потерпілий ОСОБА_5 , який поцікавився тим, що відбувається, однак обвинувачений почав вести себе зухвало, кричав, висловлювався нецензурною лайкою. Потерпілий намагався заспокоїти обвинуваченого та говорив, що викличить поліцію. ОСОБА_3 намагався бігти, а потерпілий його зупиняв. Він бачив, що під час сутички, яка виникла між чоловіками, ОСОБА_3 наніс правою рукою удар потерпілому ОСОБА_5 в область грудної клітини. Це сталося під час того, як ОСОБА_3 намагався піти з місця конфлікту, а ОСОБА_5 говорив, щоб він зупинився, чекав поліцію і йшов недалеко від ОСОБА_3 , який обернувся до нього обличчям і наніс удар. На його думку, удар був середньої сили. Надалі приїхали працівники поліції, однак обвинувачений продовжував поводити себе неправильно, підвищував тон, нецензурно висловлювався, своєю поведінкою продовжував звертати на себе увагу. Працівники поліції складали документи;

- показами експерта ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що у висновку судово-медичного експерта № 1809е від 21.06.2023 вона вказала дані наданої документації, які були надані їй, згідно яких у ОСОБА_5 лікарем було встановлено клінічний діагноз: «Забій грудної клітини», котрий об`єктивно не підтверджений через відсутність наявних тілесних ушкоджень. Вона зазначила, що судово-медичний експерт не кваліфікує ушкодження як заподіяння удару, який завдає фізичного болю, тому що це не входить до його компетенції. Судово-медичний експерт повинен встановлювати наявність, кількість ушкоджень, механізм дії їх утворення, а також ступінь тяжкості ушкоджень, що передбачено Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 № 6. Свій висновок вона підтверджує.

Крім вказаного, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується, письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні:

- протоколом прийняття заяви про вчинене правопорушення від 14.06.2023, відповідно до якого ОСОБА_5 просив органи поліції прийняти заходи до невідомого чоловіка, який 12.06.2023 приблизно о 19:30 годині за адресою: м. Дніпро, вул.Кожем`яки біля будинку № 17 влаштував конфлікт, під час якого спричинив фізичний біль, а саме: завдав удар правою рукою в область грудної клітини (т. 2 а.к.п 4);

- довідкою, КЗ «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» ДОР від 13.06.2023, відповідно до якої у ОСОБА_5 було встановлено забій грудної клітини (т. 2 а.к.п. 5);

- протоколом проведення слідчого експерименту з фото-таблицею до нього від 19.06.2023 за участю потерпілого ОСОБА_5 , згідно з яким останній в присутності понятих пояснив, що 12.06.2023 приблизно о 19:20 годині у м. Дніпрі по вул. Кожем`яки, 17, йому невідомий чоловік наніс один удар своєю правою рукою зігнутою у кулак в область грудної клітини (т. 2 а.к.п. 6-8);

- протоколами проведення слідчих експериментів з фото-таблицями до них від 19.06.2023 за участю свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , згідно з якими останні в присутності понятих пояснили, що 12.06.2023 приблизно о 19:20 годині у АДРЕСА_3 , невідомий чоловік, стоячи у безпосередній близькості справа до потерпілого ОСОБА_5 , наніс один удар своєю правою рукою зігнутою у кулак в область грудної клітини, тобто вказавши на механізм нанесеного удару обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 (т. 2 а.к.п. 12-14, 15-18);

- протоколом перегляду відеозапису від 30.06.2023, згідно з яким за участі потерпілого ОСОБА_5 було переглянуто відеозапис флеш-носія із записом подій, які мали місце 12.06.2023 за адресою: м. Дніпро, вул. Кожем`яки, біля будинку № 17. На відеозаписі зафіксовано, як Особа 1 виражається нецензурною лайкою, поводить себе агресивно та висловлює погрози на адресу Особи 2. Після перегляду відеозапису потерпілий ОСОБА_5 повідомив, що Особа 1 - ОСОБА_3 , Особа 2 він (т. 2 а.к.п. 18-20);

- переглядом в судовому засіданні відеозапису флеш-носія, на якому зафіксовано, як ОСОБА_3 12.06.2023 у вечірній час, перебуваючи у АДРЕСА_3 поводить себе агресивно, висловлює погрози та нецензурну лайку на адресу потерпілого ОСОБА_5 (т. 2 а.к.п. 22);

- речовими доказами (т. 2 а.к.п. 20).

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразились в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, кваліфікуються за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаних у суді потерпілого ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у суду немає.

Досліджені судом і покладені в основу вироку докази не суперечать одне одному і узгоджуються між собою.

Однією із загальних засад кримінального провадження є визначена п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України безпосередність дослідження доказів, що означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису, тощо. При цьому безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити та перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_3 12.06.2023 у вечірній час у АДРЕСА_3 не наносив удар потерпілому ОСОБА_5 в грудну клітину, умислу на нанесення удару та спричинення фізичного болю потерпілому ОСОБА_5 у нього не було, а тому він не вчиняв кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, суд вважає неспроможними та не може прийняти їх до уваги, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи, встановленим в суді при розгляді справи та дані обвинуваченим ОСОБА_3 з метою уникнення відповідальності за скоєння даного кримінального правопорушення.

Так суд при вирішенні питання про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, виходить з наступного.

Основним безпосереднім об`єктом цього кримінального проступку є здоров`я особи, а об`єктивна сторона полягає, зокрема, в завданні удару, побоїв або вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Удар це одноразовий різкий вплив на тіло людини за допомогою певного предмета або частини тіла (руки, ноги, голови), що завдає фізичного болю.

Під фізичним болем розуміється такий психічний стан особи, який характеризується стражданнями, спричиненими фізичним впливом на його тіло. Удари, побої та інші насильницькі дії не становлять особливого виду ушкоджень, тому неспричинення тілесних ушкоджень є другою умовою їх кваліфікації за ст. 126 КК України, а за наявності будь-яких тілесних ушкоджень у потерпілого дії обвинуваченого мали б кваліфікуватися за відповідними більш тяжкими статтями КК України.

Фізичний біль, як ознака, з якою закон пов`язує підставу кримінальної відповідальності, має суб`єктивно-об`єктивний характер. Попри надання переваги першій (суб`єктивній складовій, як відчуття болю потерпілим), ця ознака має оцінюватись у сукупності з іншими ознаками та доказами, які можуть дати змогу оцінити ознаку фізичного болю з об`єктивної (незалежної) точки зору.

Суб`єктивна сторона цього кримінального проступку характеризується умисною виною.

Суб`єктивна складова для встановлення ознаки фізичного болю значною мірою залежить від сприйняття певних дій особою, щодо якої вони вчиняються.

Завдання удару утворює склад кримінального проступку, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України за двох умов, а саме коли він: 1) завдав потерпілому фізичного болю, 2) не спричинив тілесних ушкоджень.

З огляду на те, що в диспозиції ч. 1 ст. 126 КК України не передбачено наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, для інкримінування даного злочину значення має саме доведеність факту завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій (постанова колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 31.07.2018 у справі № 381/4238/15-к).

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується послідовними показами в суді потерпілого ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які безпосередньо в суді вказали на обвинуваченого ОСОБА_3 , як на особу, яка саме протиправно нанесла удар потерпілому ОСОБА_5 в грудну клітину 12.06.2023.

При цьому потерпілий ОСОБА_5 , свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з обвинуваченим ОСОБА_3 до 12.06.2023 знайомі не були, стосунків ніяких між ними не було, що не заперечував і сам обвинувачений ОСОБА_3 в суді.

За участю потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 під час досудового розслідування були проведені слідчі експерименти, в ході яких останні повідомляли про обставини та механізм нанесення ОСОБА_3 удару в грудну клітину потерпілого ОСОБА_5 , які повністю співпадають з їх показами в суді.

Потерпілий ОСОБА_5 та свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 судом були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів, давали свої покази під присягою, їх покази співпадають між собою, тому у суду підстав сумніватися в їх об`єктивності, недостовірності, неправдивості не має.

Логічні та послідовні покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які безпосередньо знаходились на місці події, яка відбувалася між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 в той момент, коли обвинувачений наніс удар кулаком потерпілому в грудну клітину, повністю узгоджуються із показами потерпілого ОСОБА_5 , які підтверджують обставини, викладені в сформульованому обвинуваченні.

Наявність спричинення фізичного болю в грудну клітину від обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 також підтверджується довідкою з КЗ «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» ДОР від 13.06.2023, в яку звернувся потерпілий ОСОБА_5 для отримання медичної допомоги, де лікарем і було встановлено діагноз: «Забій грудної клітини».

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника щодо ненанесення удару потерпілому ОСОБА_5 в грудну клітину спростовується вищенаведеним та судом розцінюється як спосіб, обраний, як засіб захисту від обвинувачення останнім.

Твердження адвоката ОСОБА_6 , що дії обвинуваченого ОСОБА_3 мають відповідати диспозиції ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, суд оцінює критично.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що дане кримінальне провадження зареєстровано на підставі заяви потерпілого ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_3 12.06.2023 приблизно о 19:30 годині у м. Дніпрі по вул. Кожем`яки, біля будинку № 17 спричинив фізичний біль, внаслідок чого потерпілий звернувся до медичної установи. Стороною обвинувачення в ході досудового розслідування ОСОБА_3 була повідомлена підозра саме за ч. 1 ст. 126 КК України, як і те, що обвинувальний акт відносно останнього направлено до суду за вищевказаною статтею Закону.

За правилами кримінального закону хуліганські дії характеризуються тим, що особи, які їх вчиняють, нехтуючи загальноприйнятими нормами пристойної поведінки і моралі в суспільстві умисно порушують встановлений цими нормами громадський порядок. При цьому обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання та відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства від злочинів проти особи.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хоча й хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, в даному кримінальному провадженні, удар потерпілому ОСОБА_5 у грудну клітину був спричинений обвинуваченим ОСОБА_3 , як встановлено судом на ґрунті раніше виниклої суперечки та виниклих через неприязні стосунки, що мало місце 12.06.2023 між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 .

На переконання суду обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку та об`єктивні ознаки поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 свідчать про те, що він був зумовлений особистою неприязню до потерпілого ОСОБА_5 , а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Зазначене дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_3 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою злочину, передбаченого ст.296 КК України, а усі дії ОСОБА_3 зумовлені саме мотивом неприязних відносин, які виникли під час конфліктної ситуації між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 , в результаті якої ОСОБА_3 умисно завдав один удар кулаком в область грудної клітини потерпілому ОСОБА_5 , який спричинив фізичний біль і не спричинив тілесних ушкоджень, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки саме кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 126 КК України.

Посилання сторони захисту, що речовий доказ - відеозапис від 12.06.2023, на якому зафіксовано особу ОСОБА_3 , котрий у вказану дату висловлювався нецензурною лайкою і не має фіксування завдання потерпілому ОСОБА_5 удару у грудну клітину, жодним чином не спростовує обставин вчинення кримінального правопорушення та не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 .

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він 12.06.2023 у вечірній час в ході конфлікту із потерпілим ОСОБА_5 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, вони також є безпідставними, виходячи з наступного.

Так, нормами кримінального процесуального законодавства не встановлено необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень ст.ст. 84, 92, 94 КПК України, шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань обвинуваченого ОСОБА_3 , який окрім своїх свідчень на підтвердження цієї версії, суду не надав жодного доказу її правдивості. Навпроти, на спростування наведеного, надані покази потерпілого ОСОБА_5 , а також свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , згідно яких слідує, що обвинувачений ОСОБА_10 , вчиняючи 12.06.2023 злочин по відношенню до ОСОБА_5 перебував у сильному алкогольному сп`яніння та від нього було дуже чутно запах спиртного. До подій 12.06.2023 потерпілий ОСОБА_5 , свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 взагалі не були знайомі із ОСОБА_3 і судом не встановлено підстав, за яких би потерпілий та свідки мали мотив обмовляти обвинуваченого, тому суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 при скоєнні кримінального правопорушення знаходився в стані алкогольного сп`яніння, що слідує з пред`явленого йому обвинувачення. Вищевказане узгоджується з правовою позицією Постанови Верховного Суду Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 13.09.2023 (справа № 199/6365/19; провадження № 51-3198 км 21).

Судом при перевірці доводів обвинуваченого ОСОБА_3 та сторони захисту не встановлено істотних порушень вимог чинного законодавства, які б перешкоджали суду повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку діям останнього.

Аналізуючи покази обвинуваченого ОСОБА_3 , суд знаходить їх такими, що продиктовані його бажанням уникнути персональної відповідальності за ним вчинене.

Судом встановлено, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_3 складу інкримінованого йому злочину, доведеності вини у його вчинені та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які були досліджені та перевірені під час судового розгляду, а також оцінені відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого кримінального правопорушення поза всяким розумним сумнівом доведена і підтверджується обсягом досліджених судом в судовому засіданні доказів в їх сукупності та взаємозв`язку та не викликають у суду сумнівів.

Досліджені судом і покладені в основу вироку докази у своїй сукупності і взаємозв`язку є допустимими, достовірними і достатніми для визнання ОСОБА_3 винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Разом з тим суд вважає, що посилання в обвинувальному акті на підтвердження кваліфікацій дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 126 КК України на висновок судово-медичного експерта № 1809е від 22.06.2023, відповідно до якого вказано, що «за даними медичної документації, викладеної у Акті судово-медичного дослідження (обстеження) № 1723 від 14.06.2023, у ОСОБА_5 клінічно встановлений діагноз «Забій грудної клітини», який об`єктивно (в області грудної клітини, за даними медичної документації та при огляді, відсутні будь-які наявні тілесні ушкодження: синці, садна, рани тощо) не підтверджений, тому при оцінці ступеню тяжкості, в рахунок не сприймається. На підставі: п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6», є некоректним для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 та є зайвим, оскільки даний висновок жодним чином не впливає і не може вплинути на кваліфікацію дій, враховуючи те, що судово-медичний експерт не кваліфікує ушкодження, як: удари, побої або інші насильницькі дії, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, тому що це не входить до його компетенції.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зокрема, під врахуванням особи винного слід розуміти врахування позитивних і негативних, соціальних, фізичних, психічних і правових елементів характеристики особи, що вчинила злочин, які мають кримінально-правове значення.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який свою вину не визнав, раніше не судимий, не працює, розлучений, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, не має на утриманні непрацездатних осіб та неповнолітніх дітей, не відшкодування потерпілому ОСОБА_5 спричинену шкоду, думку потерпілого.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

До обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст. 67 КК України, суд відносить вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує вищенаведені обставини, позицію прокурора, потерпілого, обвинуваченого та захисту, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому, дані про його особу, та вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України.

Підстав для застосування обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді штрафу суд не вбачає, оскільки ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований та не має офіційно підтверджених джерел доходу, а тому суд не може призначити покарання у виді штрафу.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через приму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тому саме таке покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Потерпілий ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якій просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь 42,00 гривні в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Прокурор позовні вимоги цивільного позивача підтримав повністю.

Обвинувачений ОСОБА_3 позовні вимоги цивільного позивача ОСОБА_5 не визнав та просив відмовити.

Так, при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд виходить з наступного.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні, що визначено у ч. 2 ст. 127 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи позов потерпілого ОСОБА_5 , в частині стягнення матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про наявність підстав для його задоволення, та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму 42,00 (сорок дві) гривні, яку потерпілий ОСОБА_5 витратив на роздрукування екземплярів позовної заяви, що документально підтверджено (том № 1 а.к.п. 18).

Суд вважає, що твердження адвоката ОСОБА_6 про те, що сума, яка заявлена цивільним позивачем в розмірі 42,00 (сорок дві) гривні відноситься до судових витрат, а не до матеріальної шкоди є хибним, так як відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, потерпілий ОСОБА_5 зазначив про те, що через протиправну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 , останній посягнув на його честь та гідність, оскільки дії по відношенню нього вчинялися у присутності інших осіб. Через удар, який йому завдав ОСОБА_3 в область грудної клітини він упродовж п`яти днів відчував біль та дискомфорт, тому потерпілий і просив стягнути з обвинуваченого на його користь 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд виходить із загального принципу розумності, виваженості та справедливості, що закріплений в ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

За таких обставин, враховуючи роз`яснення, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, враховуючи характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, перенесених потерпілим, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, вважає суму, зазначену ОСОБА_5 в своїй позовній заяві, явно завищеною, а тому в якості компенсації моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 підлягає стягненню сума в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обирався.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Підстави для застосування спеціальної конфіскації відповідно до ст. 96-1 КК України відсутні.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 42,00 (сорок дві) гривні в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 5000 (п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Речові докази: оригінал медичної довідки від 13.06.2023 та USB флеш-носій - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання (постанова слідчого від 15.06.2023).

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (ч. 7 ст. 376 КПК України).

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1