ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/23494/21

Провадження № 11-кп/4820/258/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002810 від 11 серпня 2020 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 лютого 2024 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 лютого 2024 року клопотання прокурора задоволено, дію обраного під час досудового розслідування щодо обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, не працюючого, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, -

запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжено до 08 квітня 2024 року включно.

В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, менш суворий запобіжний захід - відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що ризики, які були доведені прокурором в суді при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, істотно не зменшились.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та застосувати до нього менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

При цьому вказує, що на даній стадії кримінального провадження не вбачається за можливе робити висновки щодо обґрунтованості чи необґрунтованості висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, оскільки зазначений факт встановлюється лише вироком суду, який набрав законної сили.

Звертає увагу на те, що сама лише тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується особа, не можу бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, без врахування інших обставин, необхідних для застосування запобіжного заходу.

Вважає, що перестали існувати встановлені слідчим суддею та судом першої інстанції обставини, які зумовлювали необхідність тримання обвинуваченого під вартою, у зв`язку з чим застосований запобіжний захід підлягає зміні на менш суворий.

Посилається і на те, що обвинувачений ОСОБА_7 зареєстрований в Хмельницькій області, має власне житло, є особою з вищою освітою, раніше був працевлаштований, є одруженим, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків

Зазначає, що стороною обвинувачення не було подано відповідного письмового клопотання та не надано жодного доказу, який би підтвердив те, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 переховувався від органу досудового розслідування чи суду; ризик можливого незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_7 на потерпілого чи свідків у кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду також відсутній, оскільки всі свідки та потерпілі, як судом зазначається, вже допитані, їх показання зафіксовані, що матеріали справи на сьогоднішній день теж майже всі досліджені та будь-яких фактичних даних щодо спроб ОСОБА_7 незаконно впливати на учасників кримінального провадження особисто чи через третіх осіб під час досудового розслідування, судового розгляду не встановлено, будь-яких відомостей з цього приводу ані свідками, ані потерпілим, ані прокурором не надавались.

Просить врахувати, що свідки та потерпілий є працівниками та/чи іншими ув`язненими, які, в тому числі, перебувають у тій же установі, що обвинувачений, частина свідків, які працюють у відповідній установі, внаслідок чого і з урахуванням своїх повноважень, можуть вчиняти певний психологічний тиск на самого обвинуваченого, що може спричинити негативний вплив та унеможливити реалізацію мети, на забезпечення якої і спрямовано застосовування запобіжного заходу в цілому.

Стверджує, що сторона обвинувачення при обґрунтуванні своїх вимог про продовження строку тримання під вартою в відповідному клопотанні перелічила лише ризики, які, на її думку, мають місце, не надавши жодних доказів, які б підтвердили, що такі підстави та ризики справді існують.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, дослідивши виділені матеріали та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає за таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Суд з врахуванням обставин провадження, при відсутності підстав для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження видно, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних, в тому числі особливо тяжкого злочину, який за своїм характером представляє суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, у справі не з`ясовані усі обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами.

Тому, з урахуванням обставин передбачених ст.178 КПК України, особи ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні умисних, в тому числі особливо тяжкого злочину, який за своїм характером представляє суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, у справі не з`ясовані усі обставини, встановленні під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: незаконного впливу на учасників кримінального провадження, в тому числі вже допитаних потерпілого і свідків з метою зміни ними показань та їх повторного допиту, перешкоджання кримінальному провадженню, переховування від суду, а також продовження злочинної діяльності, які стали підставою для продовження запобіжного заходу і виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Суд першої інстанції дослідив обставини, які враховувалися судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 і висновок суду про те, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити лише найсуворіший запобіжний захід ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

За таких обставин, суд обґрунтовано прийняв рішення про необхідність продовження ізоляції обвинуваченого ОСОБА_7 від суспільства.

Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону та прийняте судом рішення, з урахуванням усіх обставин, не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Під час розгляду клопотання прокурор довів, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати та вони виправдовують продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та що більш м`який запобіжний захід, про що просить захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі, не зможе забезпечити мету застосування запобіжного заходу.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про необґрунтованість підозри, недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази обґрунтовують підозру (обвинувачення) ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.255-1 КК України і свідчать про причетність обвинуваченого до вказаного злочину.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджанню встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Не можуть бути задоволеними і посилання захисника обвинуваченого на наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, роботи, міцних соціальних зв`язків, на утриманні дітей, оскільки вказані обставини існували і на момент вчинення інкримінованих обвинуваченому дій.

Слід залишити поза увагою і твердження захисника про те, що суд першої інстанції в своїй ухвалі не обґрунтував можливість застосування щодо ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, оскільки як вбачається з ухвали, суд першої інстанції прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти вищевказаним ризикам, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень.

Зважаючи на обставин кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , особу обвинуваченого на думку колегії суддів, продовжують існувати ризики: незаконного впливу на учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню, переховування від суду, а також продовження злочинної діяльності і у разі обранні відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є висока ймовірність вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Щодо розумності строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та строків розгляду даного кримінального провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці і законність тримання під вартою необхідно оцінювати виходячи з особливостей конкретної справи. Проте обрання строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст.5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п.70). Відповідальність за дотримання розумних строків тримання обвинуваченого під вартою покладається, в першу чергу, на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п.100).

В той же час, тривалість перебування обвинуваченого під вартою хоча і має місце, проте колегія суддів враховує складність даного кримінального провадження, наслідки цих злочинів, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, а також поведінку учасників кримінального провадження, проте ця обставина у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, частково співпадають з гарантією, передбаченою пунктом 1 статті 6 Конвенції, і дійсно вимагають, щоб відносно особи, яка тримається під вартою, органи державної влади виявляли «особливу ретельність в ході провадження по справі», однак це не має гальмувати зусилля суду щодо відповідального виконання своїх завдань (рішення ЄСПЛ у справі «Херцегфальві проти Австрії», «Садегул Оздемір проти Туреччини»).

Підстав для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає, оскільки такий запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Ухвала суду є законною і підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 лютого 2024 року про продовження дії обраного під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 08 квітня 2024 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3