Справа №293/639/17
Провадження №1-кп/293/15/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів з участю обвинуваченого ОСОБА_4 в режимі відео конференції з ДУ «Бердичівська виправна колонія №70», кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2016 за №0000152 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Черняхів, Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта неповна середня, одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого:

- вироком Миргородського міськсуду Полтавської області від 15 грудня 1999 за ч.3 ст.140, ч.2 ст.17, ч.3 ст.140, ст.43, ст.42 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився з місць позбавлення волі 20 квітня 2005 року по відбуттю покарання;

- вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 23 травня 2006 року за ч.3 ст.185, ст.69, ст.395, ч.1 ст.70 до 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Звільнився з місць позбавлення волі 28 квітня 2007 року по відбуттю строку покарання;

-вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 27 січня 2010 року за ч.3 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75-76 КК України від відбування покарав звільнений з іспитовим строком 3 роки.

-вироком Володарськ-Волинського районного суду Житомирської області від 14 травня 2012 року за ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнився з місць позбавлення волі на підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 15 днів.

- вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 19.03.2020,за ч.3 ст.187 КК України, до 9 років позбавлення волі з конфіскацією частини майна, що є власністю засудженого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів кримінальних правопорушень.

19.03.2016 близько 23 години ОСОБА_4 разом з особою,(матеріали у відношенні якого виділені на стадії досудового розслідування в окреме провадження) знаходилися неподалік будинку АДРЕСА_2 . В цей же день, час та місці у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з приміщення будинку за вищевказаною адресою, що належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у приміщення, ОСОБА_4 запропонував особі (матеріали у відношенні якого виділені на стадії досудового розслідування в окреме провадження) разом з ним викрасти майно, що належить ОСОБА_6 . На дану пропозицію особа (матеріали у відношенні якого виділені на стадії досудового розслідування в окреме провадження) погодився і таким чином вступив в попередню злочинну змову з ОСОБА_4 .

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в приміщення, керуючись корисливим мотивом, особа (матеріали у відношенні якого виділені на стадії досудового розслідування в окреме провадження) разом з ОСОБА_4 , будучи впевненими, що їх дії ніким не помічені, в цей же день, близько 23 год. 30 хв. зайшли на територію домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом вільного доступу, через незачинені на замикаючі пристрої двері, проникли до будинку за вищевказаною адресою.

Знаходячись у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , особа (матеріали у відношенні якого виділені на стадії досудового розслідування в окреме провадження)за попередньою змовою з ОСОБА_4 (матеріали у відношенні якого виділені на стадії досудового розслідування в окреме провадження), пересвідчившись в тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, таємно викрали чуже майно, що належить ОСОБА_6 , а саме:

*монітор марки LG FLATRON L 194 WT вартістю 400 грн.;

*комп`ютерну клавіатуру «Genius» вартістю 34 грн. 50 коп.;

*фотоапарат UFO BF310 вартістю 30 грн.;

*фотоапарат «PENTAX OPTIO» вартістю 150 грн.;

*вебкамера «4ТЕСН» вартістю 60 грн.;

*комп`ютерна миша «4ТЕСН» вартістю 12 грн. 50 коп.;

*зарядний пристрій «АС-10Е» вартістю 35 грн.;

*зарядний пристрій «Nokia» вартістю 35 грн.;

*зарядний пристрій «HUAWEI» вартістю 35 грн.,

*принтер «Canon» AS ADAPTER К30302 вартістю 1010 грн.,

*комп`ютерні колонки « Genius» вартістю 65 грн.,

*модем «Укртелеком» вартістю 245 грн.;

*модем « ZYXEL» вартістю 90 грн.;

*зарядний пристрій до ноутбуку вартістю 90 грн.,

*машинка для стрижки волосся «ORION» вартістю 50 грн.,

*окуляри в пластмасовій оправі, вартістю 40 грн.;

*мобільний телефон «Samsyng С450» вартістю 150 грн.;

*мобільний телефон «Нокіа», вартістю 200 грн.;

*материнська плата, вартістю 200 грн.;

*три ювілейні монети, що матеріальної цінності не представляють;

*продукти харчування, що матеріальної цінності не представляють;

*2 скляні статуетки, що матеріальної цінності не представляють;

*жіночі босоніжки, вартістю 500 грн.;

*жіночі парфуми «Paradis flowors» вартістю 100 грн.;

*шкіряні жіночі перчатки, вартістю 350 грн.;

*ноутбук «Asccer» в несправному стані, що матеріальної цінності не представляє;

*колода гральних карт «Тібетські», що матеріальної цінності не представляють.

Всього було викрадено майна на загальну суму 3887 грн. Утримуючи викрадене майно при собі особа (матеріали у відношенні якого виділені на стадії досудового розслідування в окреме провадження) та ОСОБА_4 залишили місце скоєння злочину та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 , таємно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом проникнення в приміщення, викрав чуже майно, що належить ОСОБА_6 , заподіявши останній матеріальної шкоди на загальну суму 3887 грн.

Своїми умисними діями, що виразилися в таємному, повторному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаними з проникненням у приміщення, ОСОБА_4 , скоїв злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України.

Окрім того, судом встановлено, що 26.04.2016 матеріали досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у вказаному кримінальному провадженні №0000152, в порядку ст. 217 КПК України виділені з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000123 від 21.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні в режимі відео конференції з ДУ «Бердичівська виправна колонія №70» обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю за обставин зазначених в обвинувальному акті. Всіх деталей він уже не пам`ятає, оскільки прийшло багато часу. Просив суворо не карати. Викрадені речі майже всі були повернуті.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила факт крадіжки майна з її домоволодіння. Вказала, що більшу частину речей їй було повернуто. Матеріальних претензій до обвинуваченого вона не має. Щодо міри покарання покладається на розсуд суду, та просила суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин справи, суд, встановивши правильне розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність будь-яких сумнівів у добровільності їхніх позицій, заслухавши їх думку та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, зокрема, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, потерпілої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , визначивши відповідно до ч.3 ст.349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд дійшов до переконання про те, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, доведена повністю.

Так, своїми умисними діями, які виразились у таємному повторному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у приміщення ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілих, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен враховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Варто відмітити, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно із ст.12 КК України злочин передбачений ч.3 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що їх обтяжують, особу винного, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, на даний час відбуває покарання; за місцем проживання характеризуються посередньо, однак свою вину у вчиненому визнав та щиро розкаявся, а тому суд дійшов до переконання про призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.

За встановлених обставин, суд уважає, що саме така міра покарання буде необхідною і достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Визначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Підстав для призначення обвинуваченим покарання в порядку передбаченому ст. 69, 69-1 КК України, судом не встановлено.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , на даний час відбуває покарання у ДУ «Бердичівська виправна колонія №70» за вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 19.03.2020 за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією частини майна, що є власністю засудженого.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 це кримінальне правопорушення вчинив до постановлення вироку Млинівського районного суду Рівненської області від 19.03.2020, суд остаточне покарання призначає відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань.

Цивільний позов не заявлено.

ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

Під час досудового розслідування ОСОБА_4 відповідно до ухвали Черняхівського районного суду Житомирської області від 25.05.2017 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Суд не знаходить підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання обвинуваченому рахувати з моменту визначеного вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 19.03.2020.

Арешт на майно не накладався.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Питання процесуальних витрат у кримінальному проваджені суд вирішує відповідно до ч.2 ст.124 КПК України. Процесуальні витрати у даному провадженні за проведення судово-дактилоскопічної експертизи складають 1269 грн. 96 коп.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за попереднім вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 19.03.2020, остаточне покарання ОСОБА_4 визначити у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років 2 (два) місяці з конфіскацією частини майна, що є власністю засудженого.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України зарахувати у строк призначеного ОСОБА_4 цим вироком суду покарання, строк відбутого ним покарання за вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 19.03.2020.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати за проведення судово-дактилоскопічних експертиз в розмірі 1269 (одна тисяча двісті шістдесят дев`ять) гривень 96 копійок.

Речові докази по справі: монітор марки LG FLATRON L 194 WT; комп`ютерну клавіатуру «Genius»; фотоапарат UFO BF310; фотоапарат «PENTAX OPTIO»; вебкамеру «4ТЕСН»; комп`ютерну мишу «4ТЕСН»; зарядний пристрій «АС-10Е»; зарядний пристрій «Nokia»; зарядний пристрій «HUAWEI», принтер «Canon» AS ADAPTER К30302, комп`ютерні колонки «Genius», модем «Укртелеком»; модем « ZYXEL»; зарядний пристрій до ноутбуку, машинка для стрижки волосся «ORION», окуляри в пластмасовій оправі, передані потерпілій ОСОБА_6 під розписку, залишити їй, як власниці.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО