КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3022/2023 Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000080 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Києва, українка, громадянка України, з вищою освітою, незаміжня, офіційно працевлаштована, має на утриманні матір похилого віку, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу п. 2-1 ст. 89 КК України раніше не судима,

визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік та 5 місяців.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, та згідно зі ст. 76 КК України покладено на неї обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, місяця роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цим же вироком вирішено питання речових доказів.

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8 обвинуваченої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнана винуватою в тому, що 3 липня 2020 року вдень обвинувачена, реалізуючи наявний у неї протиправний умисел, прибула до супермаркету «Сільпо», що розташований у Голосіївському районі м. Києва по вул. К. Малевича, 107, де господарську діяльність провадить Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (04073, м. Київ, вул. Бутлерова, 1, ідентифікаційний код 40720198), де звернула увагу на фрукти, доступ до яких був вільним. Упевнившись у тому, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливою метою, протиправно, таємно, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання їх наслідків у виді особистого збагачення, ОСОБА_6 приблизно о 13-й годині 3 липня 2020 року в указаному супермаркеті узяла з відкритих прилавків одну упаковку фасованої ожини, вагою 250 г, вартістю 39,83 грн. без ПДВ, три упаковки фасованої лохини «Голубика», вагою 500 г, вартістю 249,98 грн. без ПДП, усього товарів на загальну суму 289,81 грн. без ПДВ, які помістила до своєї сумки, котру тримала при собі та направилася до виходу з супермаркету, покинула його з викраденим майном, яким у подальшому розпорядилася на власний розсуд.

Своїми умисними, протиправними діями обвинувачена ОСОБА_6 завдала майнову шкоду потерпілій особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» на суму 289,81 грн. та вчинила нетяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, і визнається винуватою у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), що вчинене повторно.

За цих же обставин і у тому ж самому місці ОСОБА_6 вчинила аналогічне кримінальне правопорушення.

Так, 8 липня 2020 року приблизно о 13-й годині, ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «Сільпо», що розташований за адресою: м. Київ, вул. К. Малевича, 107, вирішила повторно таємно викрасти чуже майно. З цією метою, упевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 узяла з відкритих прилавків товар, доступ до якого був вільним, а саме: ожину, вагою 0,566 кг, вартістю 100,94 грн. без ПДВ, авокадо «Ready to Eat» у кількості 3 штуки, вартістю 184,98 грн. без ПДВ, масло вершкове «Valio 82%» у кількості 2 пачки, вартістю 155,82 грн. без ПДВ, а всього товарів на загальну суму 441,74 грн. без ПДВ, та поклала їх до власної сумки, яку тримала при собі, направилася до виходу з супермаркету, не оплачуючи їх. Покинувши супермаркет, ОСОБА_6 розпорядилася цим майном на власний розсуд.

Своїми умисними, протиправними діями обвинувачена ОСОБА_6 завдала майнову шкоду потерпілій особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» на суму 441,74 грн. та вчинила нетяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, і визнається винуватою таємному викраденні чужого майна (крадіжці), що вчинене повторно.

Крім того, 10 липня 2020 року приблизно о 13.00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні супермаркету «Сільпо», що розташований за адресою: м. Київ, вул. К. Малевича, 107 вирішила вчинити новий умисний корисливий злочин проти власності - повторно таємно викрасти чуже майно. Реалізуючи свій протиправний умисел, обвинувачена, упевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, узяла з відкритих торговельних полиць та прилавків вагову лохину 0,588 кг, вартістю 173,46 грн. без ПДВ, вагову черешню 1,24 кг, вартістю 73,87 грн. без ПДВ, ваговий персик 0,006 кг, вартістю 29,08 грн. без ПДВ, чотири пачки маргарину «Olkom вершковий» 72,5 %", вартістю 33,30 грн. без ПДВ, одну пачку кави «Pellini Gusto Bar», вартістю 103,33 грн. без ПДВ, чотири плитки шоколаду «Millenium», вартістю 71,97 грн. без ПДВ, усього на загальну суму 485,01 грн. Помістивши описаний товар до власної сумки, яку ОСОБА_6 тримала при собі, остання направилася до виходу з супермаркету «Сільпо». Однак, виконавши всі дії, які вона вважала за потрібне для доведення злочинного умислу до кінця, а саме: пройшовши повз торговельні каси без оплати товару, обвинувачена не довела злочин до кінця з причин, що не залежали від її волі, адже її зупинили співробітники служби охорони супермаркету.

Своїми умисними, протиправними діями обвинувачена ОСОБА_6 намагалася завдати майнової шкоди потерпілій особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» на суму 485,01 грн. та визнається винуватою у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), що вчинене повторною, не доведений до кінця з причин, що не залежали від волі особи.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу із змінами, в якій просить вирок суду змінити, вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 місяця арешту; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 5 місяців; за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді обмеження волі строк на 2 роки; звільнивши на підставі ст. 75 КК України від покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. У решті вирок суду залишити без змін.

Прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень та фактичних обставин вчиненого, водночас зауважує, що судом за епізодом від 3 липня 2020 року помилково кваліфіковані дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Так, згідно за змістом вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 5 серпня 2020 року ОСОБА_6 визнана винуватою та засуджена за вчинення 9 липня 2020 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Оскільки кримінальне правопорушення за оскаржуваним вироком ОСОБА_6 вчинила 3 липня 2020 року, тобто, до вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона визнана винуватою вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 5 серпня 2020 року, то дії ОСОБА_6 по епізоду від 3 липня 2020 року слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), без вказівки кваліфікуючої ознаки - повторно.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора та обвинуваченої, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обговоривши доводи зміненої апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою матеріалів судового провадження та журналу судового засідання встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин, відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 кваліфіковані:

- по епізоду від 3 липня 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що вчинене повторно;

- по епізоду від 8 липня 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що вчинене повторно;

- по епізоду від 10 липня 2020 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), що вчинене повторною, не доведений до кінця з причин, що не залежали від волі особи.

При цьому в оскаржуваному вироку суд вказав про те, що судом встановлено, що ОСОБА_6 була засуджена вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 5 серпня 2020 року у справі № 752/14745/20 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян. Ухвалою цього ж суду від 4 лютого 2021 року ОСОБА_6 було розстрочено сплату штрафу, і за повідомленням Дарницького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації у м. Києві та Київській області» від 22 лютого 2023 року № 32/12/1488-23 засуджена ОСОБА_6 знята з обліку 16 серпня 2021 року у зв`язку зі сплатою штрафу. Таким чином, на момент закінчення розгляду кримінального провадження та постановлення вироку ОСОБА_6 вважається такою, що раніше не судима в порядку приписів п. 2-1 ст. 89 КК України.

У цей же час суд зазначає, що дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України з такою кваліфікуючою ознакою як повторність, оскільки на момент надходження до суду обвинувального акта вона була засуджена за ч. 1 ст. 185 КК України і покарання за вироком від 5 серпня 2020 року не було нею відбуте.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

Правовим наслідком засудження особи за вчинене кримінальне правопорушення є судимість, тобто, такий правовий стан, який за вказаних у законі умов характеризується настанням для неї певних наслідків. Кримінально-правовими наслідками судимості є те, що вона може виступати як кваліфікуюча ознака при вчиненні нового кримінального правопорушення, якою є повторність.

Передбачені в окремих статтях (частинах статей) Особливої частини КК України такі кваліфікуючі ознаки, як вчинення кримінального правопорушення особою, яка раніше вчинила відповідне кримінальне правопорушення (ст.ст.152, 187 КК України), вчинення кримінального правопорушення особою, раніше судимою за відповідне кримінальне правопорушення (ст.ст.164, 165, 201 КК України), вчинення кримінального правопорушення протягом року після засудження за цією статтею (ст.309 КК України) є спеціальними різновидами повторності.

Окрім того, 14 вересня 2020 року Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 591/4366/18 дійшла до висновку, що єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «повторно» без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки «повторно», є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів у одному кримінальному провадженні.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за епізодом від 3 липня 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за кваліфікуючою ознакою - вчинене повторно, є неправильною, оскільки за матеріалами кримінального провадження встановлено, що до 3 липня 2020 року ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не притягалась, будь-яких кримінальних правопорушень не вчиняла, за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 5 серпня 2020 року засуджена за вчинення 9 липня 2020 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, тобто, засуджена за вчинення кримінального правопорушення, яке вчинене після 3 липня 2020 року.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_6 по епізоду від 3 липня 2020 року слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Згідно з положеннями ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскаржуваний вирок відповідно до вимог ст. ст. 408, 413 КПК України підлягає зміні в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 по епізоду від 3 липня 2020 року з ч. 2 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчинених злочинів, невисоку вартість викраденого майна, відсутність у потерпілої особи вимог майнового характеру до обвинуваченої, особу винної, яка має постійне місце реєстрації за місцем свого мешкання, утримує матір пенсіонерку, працює офіційно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває та є осудною.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої судом визнано щире каяття ОСОБА_6 , яке полягає у жалю з приводу учиненого, осуді своєї поведінки, визнання нею всіх обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо подій кримінальних правопорушень, у тому числі, їх часу, місця, способів учинення, повне визнання своєї винуватості.

Обставин, які обтяжують покарання за ст. 67 КК України судом не встановлено та в обвинувальному акті не зазначено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для застосування при призначенні покарання приписів ст. 69, 74 КК України у цьому провадженні відсутні.

З урахуванням встановлених обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, місцевий суд вважав за необхідне призначити обвинуваченій покарання в межах санкцій того кримінального закону, за яким вона визнається винуватою, а саме у виді обмеження волі на строк 2 роки за ч. 2 ст. 185 КК України та у виді обмеження волі на строк 1 рік та шість місяців за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Місцевим судом також при призначенні покарання застосовані положення ст. 70 КК України, за якими шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_6 призначено у виді 2 років обмеження волі, що, на переконання суду першої інстанції, перебуває у рівномірному співвідношенні з тяжкістю та обставинами скоєного й особою винної, та базується на тому, що метою покарання має стати перевиховання та виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Водночас місцевий суд визнав можливим звільнити ОСОБА_6 від відбуття покарання з випробуванням у порядку приписів ст. 75 КК України та з покладенням на неї обов`язків за п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки дійшов висновку, що виправлення і перевиховування обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду.

Так, колегія суддів дійшла висновку, що дії ОСОБА_6 за епізодом від 3 липня 2020 року слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченій за ч. 1 ст. 185 КК України, колегія суддів враховує обставини, встановлені судом першої інстанції, а також те, що відповідно до ст. 12 КК України вчинене ОСОБА_6 діяння, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, відноситься до кримінальних проступків, та вважає можливим за вказане кримінальне правопорушення призначити обвинуваченій покарання у виді 1 місяця арешту.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з ч. 2 вказаної статті перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, яке відноситься до кримінальних проступків, вчинено ОСОБА_6 3 липня 2020 року. Після вчинення кримінального проступку ОСОБА_6 вчинене 8 липня 2020 року кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, та 10 липня 2020 року - кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України. Окрім того, вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 5 серпня 2020 року ОСОБА_6 засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Таким чином, перебіг строку давності переривався.

Обвинувачена у розшук не оголошувалась, від слідства та суду не ухилялась.

Станом на час апеляційного розгляду - 19 жовтня 2023 року з дня вчинення обвинуваченою останнього кримінального правопорушення - 10 липня 2023 року, з якого обраховується строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України по епізоду від 3 липня 2023 року, пройшло більше 3 років, даних про вчинення ОСОБА_6 будь-яких нових кримінальних правопорушень матеріали справи не містять і стороною обвинувачення не надано.

За встановлених обставин, оскільки ні прокурор, ні обвинувачена з клопотанням про звільнення її в цій частині від кримінальної відповідальності до суду апеляційної інстанції не звертались, колегія суддів доходить висновку, що до обвинуваченої слід застосувати положення ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України та звільнити її від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 185 КК України.

В іншій частині вирок суду першої інстанції прокурором не оскаржується, а, відтак, за встановлених під час апеляційного розгляду обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, оскільки судом першої інстанції не застосований закон, який підлягав застосуванню, а тому, на переконання колегії суддів, вирок суду підлягає зміні на підставі п. 1 ч. 1 ст. 413, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, а апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України змінити: перекваліфікувати дії ОСОБА_6 по епізоду від 3 липня 2020 року з ч. 2 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України; призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді 1 місяцю арешту.

Вважати ОСОБА_6 засудженою:

- за ч. 1 ст.185 КК України до 1 місяця арешту; на підставі ст. 74, 49 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строку давності.

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та 5 місяців.

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - до остаточно покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільненою від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, місяця роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3-х місяців з дня її оголошення.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4