Провадження 1-кп-932-480-23
У Х В А Л А

іменем УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року Бабушкінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12

перекладача Бакурадзе Зазе

обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001445 від 26.12.2022 відносно:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Веселе, Запорізької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Очамчир Ахалдаба, Республіка Грузія, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт та додатки до нього у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_13 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України, ОСОБА_15 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України.

Захисник ОСОБА_6 заявила клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_15 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України, на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України. В обґрунтування клопотання зазначила, що ОСОБА_13 та ОСОБА_15 в рамках кримінального провадження №0001445 від 26.12.2022 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України.

Відповідно Витягу з ЄРДР перший інкримінований епізод (події 14.12.2020) був внесений до ЄРДР за №000152 від 10.12.2021, який 22.12.2021 було об`єднано з матеріалами кримінального провадження №0000693 від 16.07.2020.

27.12.2022 постановою прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування, матеріали досудового розслідування за фактом організації, сприяння у проведення або участі у злочинному зібранні було виділено в окреме провадження з провадження № 0000693 та присвоєно №0001457.

По кримінальному провадженню №0000693 від 16.07.2020, ОСОБА_13 та ОСОБА_15 27.12.2022 вручено обвинувальний акт за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.255-1 КК України.

26.12.2022 до ЄРДР було внесено кримінальне провадження №0001445 за фактом подій 19.03.2021 та кримінальне провадження №0001446 за фактом подій 23.01.2021. 27.12.2021 матеріали проваджень №0001457 та № 0001446 об`єднані в одне провадження з присвоєнням номера 0001446. В той же день кримінальні провадження №0001446 та № 0001445 об`єднані в одне провадження з присвоєнням номера 0001445.

На переконання захисту такі дії сторони обвинувачення були зроблені з метою штучного створення «іншого» провадження за тими обставинами, які вже були предметом розслідування по кримінальному провадженню №0000693.

Про те, що виділення та внесення «нових епізодів злочинної діяльності» мало штучний характер свідчить та обставина, що матеріали досудового розслідування №0001445 є копіями матеріалів, виділених з матеріалів кримінального провадження №0000693.

Застосування до даної справи норм ст.217 КПК України дозволяє стверджувати, що відносно матеріалів, об`єднаних у кримінальне провадження №0000693 (в тому числі і провадження, яке первинно мало №000152) днем початку розслідування є 16.07.2020. При виділенні 27.12.2022 з кримінального провадження №0000693 епізоду 1 (події грудня 2020 року) застосовується ст.217 КПК України і днем початку розслідування повинно бути 16.07.2020. Об`єднання цих виділених матеріалів досудового розслідування з тими, які були внесені до ЄРДР 26.12.2022 з присвоєнням номеру 0001445 остаточно визначає дату початку розслідування як 16.07.2020.

Наполягає, що відносно матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000693 по різним кримінальним правопорушенням по яким не було повідомлено про підозру жодній особі повинен застосовуватись режим продовження досудового розслідування передбачений ч.1 ст.294 КПК України.

Факт наявності по одному з епізодів кримінального провадження повідомлення про підозру (в даному випадку 20.05.2020 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.255-1 КК України) в об`єднаному кримінальному провадженні і звернення з цього приводу до слідчого судді з клопотанням про продовження строків досудового розслідування в порядку ч.3 ст.294 КПК України (строк був продовжений до 20.05.2022) жодним чином не впливає на обчислення строків досудового розслідування об`єднаних кримінальних проваджень, в яких повідомлення про підозру не здійснювалось.

В кримінальному провадженні №0000693 було об`єднано 11 кримінальних проваджень. Частина з них вочевидь не могла бути вчинена особами, яким може бути повідомлено про підозру, інша частина також містить твердження про коло осіб, якими не є ні ОСОБА_13 , ні ОСОБА_15 .

Крім іншого, виділення 27.12.2022 матеріалів досудового розслідування із провадження №0000693 за фактом організації, сприяння у проведенні або участі у злочинному зібранні та об`єднання його із провадженнями, внесеними до ЄРДР 26.12.2022 безумовно надає статус об`єднаному провадженню №0001445 провадження в якому жодній особі не повідомлено про підозру, днем початку розслідування якого є 16.07.2020. За таких обставин повідомлення про підозру 27.12.2022 ОСОБА_13 було здійснено поза межами строків досудового розслідування, який закінчився 16.01.2022.

Також наполягає, що ОСОБА_13 та ОСОБА_15 в даному провадженні не набули статусу підозрюваних. Повідомлення про підозру здійснене поза межами строку досудового розслідування є неприпустимим та незаконним.

Крім того, 13.02.2023 слідчим суддею Печерського районного суду по справі 737/6732/23 було задоволено клопотання про закриття кримінального провадження №00001460 у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, яке є виділеними 27.12.2022 матеріалами досудових розслідувань з кримінального провадження №0000693.

Постановою про виділення матеріалів досудових розслідувань від 27.12.2022 були виділені матеріали досудових розслідувань за ч.3 ст.185, ч.2 ст.189, ч.2 ст.190, ч.3 ст.209, ч.3 ст.212, ч.1 ст.255 КК України, а саме:

кримінальне провадження №0000696 від 16.07.2020 за ч.1 ст.255 КК України;

кримінальне провадження №0000695 від 16.07.2020 за ч.3 ст.185 КК України;

кримінальне провадження №0000694 від 16.07.2020 за ч.2 ст.189 КК України, які постановою про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 24.07.2020 об`єднано з матеріалами кримінального провадження №0000693 в одне провадження під загальним номером 0000693.

кримінальне провадження №0000719 від 01.06.2021 за ч.2 ст.190 КК України;

кримінальне провадження № 0000722 від 01.06.2021 за ч.3 ст.212 КК України;

кримінальне провадження №0000723 від 01.06.2021 за ч.3 ст.209 КК України, які були об`єднані постановами про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 15.06.2021 з матеріалами кримінального провадження №0000693 в одне провадження під загальним номером 0000693.

Ситуація зі строками досудового розслідування в кримінальному провадженні №00001460 є абсолютно ідентичною з ситуацією в кримінальному провадженні № 0001445 від 26.12.2022, крім тієї обставини, що матеріали досудового розслідування за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.255-1 КК України ніколи взагалі не були предметом розгляду слідчого судді і застосовувати до цього кримінального провадження позицію сторони обвинувачення неможливо.

Захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_15 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України, на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України. В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_13 та ОСОБА_15 в рамках кримінального провадження №0001445 від 26.12.2022 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України.

16.02.2023 постановою першого заступника Генерального прокурора продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001445 до трьох місяців, тобто до 27.03.2023 включно.

21.03.2023 слідчим суддею Печерського районного суду м.Києва продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001445 до 27.06.2023 включно.

21.06.2023 Головне слідче управління Національної поліції України завершило досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001445 від 26.12.2022 і надало доступ до матеріалів досудового розслідування, в цей же день повідомлення було отримано всіма захисниками, які здійснювали на момент повідомлення про завершення досудового розслідування захист інтересів ОСОБА_13 , а також безпосередньо ОСОБА_13 .

Одночасно з вказаним повідомленням стороні захисту ОСОБА_13 21.06.2023 направлено в електронному вигляді копії матеріалів досудового розслідування, тобто надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

Матеріали кримінального провадження №0001445 від 26.12.2022 були виділені згідно постанови від 27.12.2022 з матеріалів кримінального провадження №0000693 від 16.07.2020, з якими сторона захисту, вже на той момент (тобто станом на 27.12.2022), була повністю ознайомлена.

Зокрема, згідно ухвали слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 28.11.2022 у справі №757/32931/22-к стороні захисту ОСОБА_13 був встановлений строк до 26.12.2022, включно, для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000693 від 16.07.2020, після спливу якого сторона кримінального провадження вважається такаю, що реалізувала своє право на доступ до матеріалів.

22.06.2023 сторона захисту повідомила орган досудового розслідування, що згідно з ч.9 ст. 290 КПК України письмово підтверджує надання доступу до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001445 від 26.12.2022 і письмово зазначила, що станом на 22.06.2023 сторона захисту ОСОБА_13 є такою, що повністю реалізувала своє право на доступ до матеріалів кримінального провадження №0001445 від 26.12.2022 та ознайомлення з ними. Права сторони захисту на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не порушені, свої обов`язки, передбачені ч.2 ст.290 КПК України, сторона обвинувачення виконала. Будь-яких зауважень та клопотань з цього приводу сторона захисту не має.

Вказане письмове повідомлення від 22.06.2022 було підписано особисто ОСОБА_13 і всіма його захисниками - ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_5 , 22.06.2023 засвідчено підписом ЕЦП і 22.06.2023 направлено електронною поштою на адресу прокурора у провадженні - до Офісу Генерального прокурора і органу досудового розслідування - до Головного слідчого управління Національної поліції України. Це повідомлення було отримано 22.06.2023 Офісом Генерального прокурора і Головним слідчим управлінням Національної поліції України.

Аналогічна ситуація із направленням 22.06.2023 письмового повідомлення про повну реалізацію свого права на доступ до матеріалів кримінального провадження №0001445 від 26.12.2022 склалася із стороною захисту ОСОБА_15 .

Станом на 22.06.2023 сторона захисту ОСОБА_13 та ОСОБА_15 є такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів кримінального провадження №0001445 від 26.12.2022 та ознайомлення з ними. Права сторони захисту на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не порушені, свої обов`язки, передбачені ч. 2 ст.290 КПК України сторона обвинувачення виконала.

В зв`язку з цим, сторона захисту ОСОБА_13 і ОСОБА_15 станом на 22.06.2023 були ознайомлені з матеріалами провадження та наголосили, що ознайомлення з матеріалами розслідування є не обов`язком, а правом, яке захист використовує на власний розсуд.

Оскільки повідомлення №23156/4 про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001445 від 26.12.2022 і надання доступу до матеріалів досудового розслідування було складене слідчим Головного слідчого управління Національної поліції України 21.06.2023, вказаний день, згідно ч.5 ст.219 КПК України, включається до строків досудового розслідування.

Таким чином, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001445 від 26.12.2022 міг бути направлений до суду виключно в межах строку досудового розслідування, який був встановлений слідчим суддею до 27.06.2023 включно.

Оскільки, сторона захисту у порядку передбаченому ст.290 КПК України 22.06.2023 письмово підтвердила надання доступу до матеріалів досудового розслідування і підтвердила завершення ознайомлення із вказаними документами, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001445 від 26.12.2022 закінчився 28.06.2023.

Саме до 28.06.2023 прокурор мав процесуальну можливість звернутись до суду із обвинувальним актом у даному кримінальному провадженні, однак цього здійснено не було.

Сторона захисту ОСОБА_13 після 28.06.2023 неодноразово зверталась до прокурора і до органу досудового розслідування із письмовими зверненнями щодо неприпустимості порушення прав ОСОБА_13 про закінчення строків досудового розслідування і неможливість складення у зв`язку із цим обвинувального акту.

Так, стороною захисту прокурору була подана вимога від 28.06.2023 №04-1/119 про забезпечення виконання положень ст. 283 КПК України та припинення зволікання із прийняттям процесуального рішення. Вимога стосувалася припинення безпідставного зволікання з прийняттям процесуального рішення у справі і забезпечення права ОСОБА_13 на розгляд обвинувачення проти нього в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження. Також наголошувалося на вимозі до прокурора припинити незаконні дії слідчих ГСУ НПУ України щодо створення штучних перепон в реалізації права ОСОБА_13 на розгляд обвинувачення проти нього в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття кримінального провадження.

Також ним було подане клопотання від 30.06.2023 №04-1/123 про закриття кримінального провадження №0001445 від 26.12.2022 у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

04.07.2023 стороною захисту вкотре було надіслано повідомлення про завершення ще 22.06.2023 ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0001445 від 26.12.2022 і вимогою припинення триваючої бездіяльності щодо прийняття процесуального рішення у справі.

14.07.2023 стороною захисту була направлена вимога №04-1/136 про припинення зволікання з виконанням положень ст.283 КПК України і про недопустимість фальсифікації і створення штучних доказів нібито зволікання сторони захисту.

16.07.2023 стороною захисту була направлена вимога №04-1/141 про припинення незаконних дій щодо тривалого неприйняття процесуального рішення у справі.

Із матеріалів справи вбачається, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_13 і ОСОБА_15 у кримінальному провадженні № 0001445 від 26.12.2022 був складений слідчим у кримінальному провадженні 11.08.2023 і затверджений прокурором 15.08.2023.

За таких обставин, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_13 і ОСОБА_15 у кримінальному провадженні № 0001445 від 26.12.2023 був поданий до суду за межами строків досудового розслідування.

За таких обставин, ОСОБА_13 і ОСОБА_15 не набули процесуального статусу обвинуваченого, що унеможливлює розгляд в суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України.

Захисники та обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_15 підтримали клопотання захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Прокурор ОСОБА_3 вважав за можливе призначити судовий розгляд справи та заперечував проти задоволення клопотання, оскільки вважає, що кримінальне провадження №0001445 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України, було зареєстровано на підставі рапорту слідчого 26.12.2022 в незалежності від кримінального провадження №000693 від 16.07.2020. Повідомлення про підозру ОСОБА_13 у кримінальному провадженні № 0000693 від 16.07.2020 вручено 20.05.2021. Проте, у цьому провадженні (№ 0000693 від 16.07.2020) його повідомлено про підозру у скоєнні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.255-1 КК України. Злочин, передбачений ч.1 ст.255-2 КК України, в рамках кримінального провадження №0000693 від 16.07.2020 ОСОБА_13 не інкримінувався. Відомості про нього внесено до ЄРДР лише 10.12.2021 за № 0001521 та 22.12.2021 його об`єднано з кримінальним провадженням № 0000693. Після чого, за результатами розслідування 27.12.2022 кримінальне провадження №0001521 виділено з кримінального провадження № 0000693 та в цей же день об`єднано з кримінальним провадженням № 0001445, у якому 27.12.2022 і здійснено повідомлення про підозру ОСОБА_13 саме за ч.1 ст. 255-2 КК України. Тому навіть за хибною логікою захисту строки досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001521 не могли сплинути, бо не могли йти раніше його реєстрації (10.12.2022). Крім того, під час дії воєнного стану (з 24.02.2022) строки у кримінальних провадженнях, у яких жодній особі не повідомлено про підозру не враховуються у строк досудового розслідування. Кримінальне провадження № 0001521 реєструвалось лише за фактом організації злочинного зібрання 14.12.2020, тобто лише за 1 епізодом злочинної діяльності. Інші інкриміновані ОСОБА_13 за ч.1 ст.255-2 КК України епізоди за № 0001445 та № 0001446 зареєстровані до ЄРДР 26.12.2022, тому в них строк розслідування не сплив. Під час досудового розслідування стороною захисту неодноразово подавались скарги на рішення слідчих суддів щодо продовження застосування до ОСОБА_13 та ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в яких вони посилались на порушення строків досудового розслідування, що було предметом розгляду Київського апеляційного суду. Відповідно рішень Київського апеляційного суду вказані обставини не найшли свого підтвердження. Твердження сторони захисту щодо того, що 21.06.2023 їм було повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів кримінального провадження і у зв`язку з тим, що 22.06.2023 вони повідомили орган досудового розслідування про підтвердження надання доступу до матеріалів кримінального провадження, орган досудового розслідування повинен був скерувати обвинувальний акт до суду, не відповідає вимогам законодавства. Відповідно до п.9 ст.290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень ст.290 КПК України, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Оскільки сторона захисту не здійснювала ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, шляхом зазначення найменування матеріалів кримінального провадження, сторона обвинувачення звернулась до суду для встановлення строку для ознайомлення стороні захисту. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва стороні захисту був встановлений строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження до 14.08.2023 включно. Виходячи з викладеного, вважає клопотання сторони захисту не обгрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню.

Прокурор ОСОБА_4 підтримав позицію прокурора ОСОБА_3 .

Вислухавши думку учасників процесу, суд вважає необхідним клопотання захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення з наступних підстав.

У відповідності до п.10 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст.219 КПК України, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Аналіз положень п.2 ч.3 ст.314 та п.10 ч.1 ст.284 КПК України дає підстави стверджувати те, що необхідність закриття кримінального провадження законодавець пов`язує виключно з фактом закінчення строку досудового розслідування.

Пунктом 5 ч.1 ст.3 КПК визначено, що досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Статтею 283 КПК України встановлено форми закінчення досудового розслідування, однією із яких є звернення до суду з обвинувальним актом.

Отже, закон пов`язує закінчення досудового розслідування з постановлениям процесуального рішення - постанови про закриття кримінального провадження, або з вчиненням комплексу процесуальних дій, пов`язаних з направленням до суду обвинувального акту.

Досудове розслідування, яке має наслідком звернення до суду з обвинувальним актом, має три ключові стадії: початок - визначається внесенням відомостей до ЄРДР; завершення - пов`язується з фактом відкриття матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику, захиснику та іншим особам відповідно до положень ст.290 КПК України; закінчення - фіксується направленням до суду обвинувального акту, тобто кінцевим моментом строку досудового розслідування є саме його закінчення, як це передбачено у ст.219 КПК України.

Згідно ч.1 ст.219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом.

В силу п.4 ч.3 ст.219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Отже, з огляду на наведені вимоги закону, строк досудового розслідування, якщо його не було продовжено, складає 2 місяці з моменту повідомлення особі про підозру до направлення обвинувального акту до суду.

У відповідності з вимогами ч.5 ст.219 КПК України строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.

Як вбачається з копій матеріалів досудового розслідування, наданих учасниками кримінального провадження, 26.12.2022 в ЄРДР зареєстровані кримінальні провадження №0001445 (за епізодом від 23.01.2021) та №0001446 (за епізодом від 19.03.2021) за ч.1 ст.255-2 КК України, які 27.12.2022 об`єднані в одне кримінальне провадження №0001445.

10.12.2021 в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження №0001521 за ч.1 ст.255-2 (за епізодом від грудня 2020 року), яке 22.12.2021 було об`єднано з кримінальним провадженням № 0000693, яке було зареєстровано в ЄРДР ще 16.07.2020 за ч.1 ст.255-1 КК України. Потім кримінальне провадження №0001521 за ч.1 ст.255-2 (за епізодом від грудня 2020 року) було виділено з кримінального провадження № 0000693 та об`єднано з кримінальним провадженням №0001445 (за епізодами від 23.01.2021 та від 19.03.2021). При цьому, в рамках кримінального провадження № 0000693 підозра за ч.1 ст.255-2 КК України нікому не була повідомлена.

І саме в рамках кримінального провадження №0001445 під час досудового розслідування ОСОБА_13 та ОСОБА_15 27 грудня 2022 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України.

Постановою заступника Генерального прокурора від 16.02.2023 строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 27.03.2023. В подальшому цей строк було продовжено ухвалою слідчого судді від 21.03.2023 до шести місяців, тобто до 27.06.2023.

21.06.2023 прокурором, в порядку ст.290 КПК України, надано доручення слідчому про відкриття матеріалів досудового розслідування та надання сторонам доступу до них, у тому числі до будь-яких речових доказів.

21.06.2023, 14.07.2023 на виконання зазначеного доручення прокурора в частині повідомлення про завершення досудового розслідування та надання сторонам доступу до матеріалів досудового розслідування, органом досудового розслідування здійснено повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування учасникам кримінального провадження, які відмовилися знайомитися із матеріалами досудового розслідування, повідомляючи, що вони повністю ознайомилися із вказаними матеріалами, посилаючись на подані раніше прокурору письмові повідомлення про підтвердження факту надання доступу та ознайомлення із усіма матеріалами кримінального провадження і зазначають, що таким правом сторона захисту скористалась. При цьому, захисники та підозрювані ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , як вбачається з наданих копій протоколів про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, в яких детально зазначено перелік кожного доказу кримінального провадження, які надавалися для ознайомлення, відмовилися їх підписувати.

Відповідно п.10 ст.290 КПК України, у разі зволікання при ознайомленні з матеріалами, до яких надано доступ, слідчий суддя за клопотанням сторони кримінального провадження з урахуванням обсягу, складності матеріалів та умов доступу до них зобов`язаний встановити строк для ознайомлення з матеріалами, після спливу якого сторона кримінального провадження, вважається такою, що реалізувала своє право на доступ до матеріалів.

З урахуванням положень ст.290 КПК України та поданих стороною захисту прокурору письмових повідомлень про підтвердження факту надання доступу та ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 09.08.2023 було встановлено стороні захисту, підозрюваним ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , а також іншим захисникам, яких може бути залучено підозрюваними у кримінальному провадженні №0001445 від 26.12.2022, строк для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до 14.08.2023 включно.

15 серпня 2023 року слідчим ГСУ Національної поліції України ОСОБА_17 було складено обвинувальний акт, який в той же день було погоджено з прокурором та направлено до суду в межах строку досудового розслідування.

Стосовно тверджень сторони захисту про притягнення ОСОБА_13 та ОСОБА_15 до кримінальної відповідальності двічі за одне і те саме правопорушення, слід зауважити, що це не є підставою для закриття кримінального провадження в розумінні п.10 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки, як вбачається з наданих матеріалів, кримінальне провадження № 0000693 від 16.07.2020 здійснюється за ч.3 ст.255-1 КК України, за фактом встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу особою, яка перебуває в статусі «вора в законі», а кримінальне провадження №0001445 від 26.12.2022 здійснюється за ч.1 ст.255-2 КК України, за фактом організації ряду злочинних зібрань та участі в них.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_15 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України, на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, залишити без задоволення.

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обгрунтування клопотання зазначив, що обвинувачений ОСОБА_13 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України. Ризики, які встановлено під час досудового розслідування, і наявність яких неодноразово перевірялась судом першої та апеляційної інстанції, не зменшились і продовжують існувати, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого. Ризик переховування від суду обгрунтовується тим, що ОСОБА_13 розуміючи, що він вчинив особливо тяжкі злочини проти громадської безпеки, відчуваючи невідворотність майбутнього покарання за вчинене кримінальне правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, володіючи документами для виїзду за кордон, може змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон, або на тимчасово непідконтрольну територію України. Вказаний ризик підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_13 20.05.2021 намагався покинути територію України, у зв`язку з проведенням слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000693 від 16.07.2020. Поряд з цим, так звані «злодійські поняття» зобов`язують осіб, які перебувають у статусі «ворів в законі», забезпечувати в тому числі фінансову підтримку інших суб`єктів підвищеного злочинного впливу, а отже ОСОБА_13 матиме можливість безперешкодно переховуватися за межами території України протягом тривалого часу. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення підтверджується фактом інкримінування ОСОБА_13 вчинення трьох епізодів за ч.1 ст.255-2 КК України та обвинувачення його у вчиненні ряду кримінальних правопорушень за ч.3 ст.255-1 КК України. Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_13 , перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, може продовжити вчиняти злочини. Вищевикладені обставини свідчать про те, що заявлені ризики продовжують існувати, а тому застосування до обвинуваченого ОСОБА_13 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою неможливо. Крім того, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_13 . На підставі викладеного просить продовжити ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави. Проти задоволення клопотань сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу на запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою, заперечував.

Також, прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обгрунтування клопотання зазначив, що обвинувачений ОСОБА_15 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України. Ризики, які встановлено під час досудового розслідування, і наявність яких неодноразово перевірялась судом першої та апеляційної інстанції, не зменшились і продовжують існувати, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого. Ризик переховування від суду обгрунтовується тим, що ОСОБА_15 розуміючи, що він вчинив особливо тяжкі злочини проти громадської безпеки, відчуваючи невідворотність майбутнього покарання за вчинене кримінальне правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, володіючи документами для виїзду за кордон, може змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон, або на тимчасово непідконтрольну територію України. Поряд з цим, так звані «злодійські поняття» зобов`язують осіб, які перебувають у статусі «ворів в законі», забезпечувати в тому числі фінансову підтримку інших суб`єктів підвищеного злочинного впливу, а отже ОСОБА_15 матиме можливість безперешкодно переховуватися за межами території України протягом тривалого часу. Підставою вважати достатньою імовірність покинути територію України ОСОБА_15 з метою уникнення від кримінальної відповідальності є відсутність у нього в Україні будь-яких соціальних контактів (сім`ї, роботи, постійного місця проживання), окрім зв`язків в криміногенному світі. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення підтверджується фактом інкримінування ОСОБА_15 вчинення трьох епізодів за ч.1 ст.255-2 КК України та обвинувачення його у вчиненні ряду кримінальних правопорушень за ч.3 ст.255-1 КК України. Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_15 , перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, може продовжити вчиняти злочини. Вищевикладені обставини свідчать про те, що заявлені ризики продовжують існувати, а тому застосування до обвинуваченого ОСОБА_15 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою неможливо. Крім того, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_15 . На підставі викладеного просить продовжити ОСОБА_15 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави. Проти задоволення клопотань сторони захисту про зміну обвинуваченим запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладанням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, заперечував.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заявила клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою. В обгрунтування клопотання заначила, що в даній справі вбачаються ознаки повторного притягнення особи до кримінальної відповідальності за одне й те саме кримінальне правопорушення. Ризик переховування від суду відсутній, оскільки ОСОБА_13 не перебуваючи під вартою у кримінальному провадженні № 0000693, в якому щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було замінено на домашній арешт, а потім на особисте зобов`язання, за весь період не здійснив дій, які б дали підстави стверджувати стороні обвинувачення про наявність у нього намірів ухилитись від слідства шляхом виїзду за кордон. Останній постійно прибував за викликом слідчого, прокурора та суду. На момент затримання він мав сталі сімейні зв`язки, родину, яка потребувала його підтримки. Твердження прокурора про наявність у ОСОБА_13 стійких зв`язків з правоохоронними органами є надуманими та не грунтуються на реальних фактах. Ризик вчинення іншого правопорушення також відсутній, оскільки існування цього ризику прокурор пов`язує із статусом особи, при цьому наявність цього статусу є предметом доказування по справі і не встановлена жодним обвинувальним вироком суду відносно ОСОБА_13 . Крім того, вважає, що ОСОБА_13 з 12.10.2023 незаконно знаходиться під вартою, оскільки слідчий суддя Печерського районного суду м.Києва в силу положень КПК України не мав права здійснювати розгляд клопотання від 09.10.2023 про продовження ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Враховуючи, що ОСОБА_13 є особою, яка не має судимості, має постійне місце мешкання та родину, офіційно працевлаштований в громадській організації «Клуб спортивної боротьби «Ведмідь», позитивно характеризується, має подяки щодо участі у громадському житті, просить змінити ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 підтримали клопотання захисника ОСОБА_18 зазначивши, що прокурор посилається на одні й ті самі ризики, що в кримінальному провадженні № 0000693 так і в кримінальному провадженні №0001445, прокурором не надані докази існування зазначених ним ризиків, прокурором не обгрунтовано не можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ОСОБА_13 має хронічні захворювання, гарну репутацію.

Обвинувачений ОСОБА_13 підтримав клопотання захисника ОСОБА_18 .

Захисник ОСОБА_10 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заявила клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною залишати житло в нічний період доби, з встановленням обов?язків: прибувати за кожною вимогою до суду; прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в?їзд в Україну. В обгрунтування клопотання зазначила, що вона підтримує обставини, на які посилається адвокат ОСОБА_6 , та зазначає, що підозра ОСОБА_15 не грунтується на нормах діючого законодавства та матеріалах клопотання. ОСОБА_15 має хронічні захворювання та тяжке захворювання щитоподібної залози, у зв`язку з чим він переніс операцію. Однак, в даний час захворювання прогресує і обвинувачений ОСОБА_15 потребує постійного нагляду з боку лікарів вузької спеціалізації, які відсутні в Державній установі «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)». ОСОБА_15 в кримінальному провадженні № 0000693 був під вартою, але був звільнений на особисте зобов`язання з покладанням обов`язків. За період, коли він не був під вартою, він жодного разу не порушив обов`язки і сумлінно їх виконував. ОСОБА_15 є інвалідом 11 групи, має міцні соціальні зв`язки, він має дружину, двох неповнолітніх дітей, мати похилого віку, пенсію, яку він отримує, він перераховує на утримання дитячого будинку. На підставі викладеного просить змінити ОСОБА_15 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання.

Захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтримали клопотання захисника ОСОБА_10 зазначивши, що прокурором не надано доказів існування вказаних ним ризиків, діями обвинуваченого ОСОБА_15 не завдано ніяких збитків ні громадським, ні суспільним інтересам.

Обвинувачений ОСОБА_15 підтримав клопотання захисника ОСОБА_10 .

Вислухавши думку учасників процесу, суд вважає необхідним клопотання сторони захисту залишити без задоволення, клопотання прокурора задовольнити та продовжити дію щодо обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з наступних підстав.

Обвинувачений ОСОБА_13 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років і з врахуванням тяжкості пред`явленого обвинувачення і суворості покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності його вини, особи обвинуваченого, а також стадії процесу, оскільки ОСОБА_13 може змінити місце фактичного мешкання, перетнути держаний кордон поза пунктами пропуску, виїхати на тимчасово окуповану територію України, реально існує обґрунтований ризик, що він буде переховуватися від суду.

Також, враховуючи характер кримінального правопорушення та обставини, які інкримінуються ОСОБА_13 в даному кримінальному провадженні, їх обсяг, а також наявність іншого кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_13 за ст.255-1 КК України, реально існує ризик, що обвинувачений ОСОБА_13 продовжить кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, та вчинить інші протиправні дії.

Обвинувачений ОСОБА_15 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років і з врахуванням тяжкості пред`явленого обвинувачення і суворості покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності його вини, особи обвинуваченого, а також стадії процесу, оскільки ОСОБА_15 може змінити місце фактичного мешкання, перетнути держаний кордон поза пунктами пропуску, виїхати на тимчасово окуповану територію України, реально існує обґрунтований ризик, що він буде переховуватися від суду.

Також, враховуючи характер кримінального правопорушення та обставини, які інкримінуються ОСОБА_15 в даному кримінальному провадженні, їх обсяг, а також наявність іншого кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_15 за ст.255-1 КК України, реально існує ризик, що обвинувачений ОСОБА_15 продовжить кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, та вчинить інші протиправні дії.

Суд вважає, що ризики, які враховувалися судом при обранні обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цей час залишаються реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого ОСОБА_13 та ОСОБА_15 обвинувачення, а також тяжкість кримінального правопорушення, характер та обставини протиправного діяння, в якому вони обвинувачуються, їх особистість, що виправдовує тримання обвинувачених під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що хоча тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, суд враховує характер кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому та практику Європейського суду з прав людини стосовно того, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Суд вважає, що на даній стадії судового провадження, встановлені судом ризики на цей час продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_15 під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст.5 Конвенції та практиці ЄСПЛ, відповідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти загальносуспільних прав і інтересів.

З урахуванням вищевикладеного та стадії судового провадження, підстав для зміни обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_15 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який не вбачається, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою, і домашній арешт, не зможуть забезпечити належну поведінку обвинувачених, а обраний ОСОБА_13 та ОСОБА_15 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Посилання захисту, що в даній справі вбачаються ознаки повторного притягнення особи до кримінальної відповідальності за одне й те саме кримінальне правопорушення, не може бути підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора, оскільки, як вбачається з наданих матеріалів, кримінальне провадження № 0000693 від 16.07.2020 здійснюється за ч.3 ст.255-1 КК України, за фактом встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу особою, яка перебуває в статусі «вора в законі», а кримінальне провадження №0001445 від 26.12.2022 здійснюється за ч.1 ст.255-2 КК України, за фактом організації ряду злочинних зібрань та участі в них, і перевірити обгрунтованність вказаних тверджень сторони захисту можливо лише під час судового розгляду справи.

Твердження захисту, що ОСОБА_13 з 12.10.2023 незаконно знаходиться під вартою, оскільки слідчий суддя Печерського районного суду м.Києва в силу положень КПК України не мав права здійснювати розгляд клопотання від 09.10.2023 про продовження ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд не може вважати підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки питання законності постановлених рішень судом першої інстанції є компетенцією апеляційного суду та Верховного Суду.

Твердження захисту, що ОСОБА_13 є особою раніше не судимою, він має постійне місце проживання, родину, позитивно характеризується, не перебуваючи під вартою у кримінальному провадженні № 0000693 він сумлінно виконував процесуальні обов`язки, суд не може вважати підставою для зміни запобіжного заходу, так як з урахуванням обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, його суспільної небезпеки, вищезазначені доводи не свідчать про наявність у ОСОБА_13 перешкод або інших стримуючих факторів щодо можливості ухилитися від суду і вказані обставини враховуються судом у сукупності з іншими обставинами при розгляді кримінального провадження.

Твердження захисту, що прокурор посилається на одні й ті самі ризики, що в кримінальному провадженні № 0000693 так і в кримінальному провадженні №0001445, не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки суд розглядає клопотання прокурора в рамках кримінального провадження №0001445 і здійснює процесуальні дії тільки в межах пред`явленого обвинувачення за зазначеним кримінальним провадженням.

Посилання захисту, що обвинувачений ОСОБА_13 має хронічні захворювання, не може бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки, відповідно наданого листа Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Дніпропетровській та Донецькій областях, обвинувачений ОСОБА_13 відмовився від проходження медичного огляду, і даних про те, що обвинувачений ОСОБА_13 за станом здоров`я не може перебувати в умовах Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» матеріали справи не містять і стороною захисту не надано.

Твердження захисту, що підозра ОСОБА_15 не грунтується на нормах діючого законодавства та матеріалах, суд не може вважати підставою для відмови у продовженні запобіжного заходу, так як оцінку доказам, обгрунтованості та доведеності пред?явленої підозри та обвинувачення в цілому суд надає підчас розгляду кримінального провадження, у нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення по справі.

Твердження захисту, що ОСОБА_15 є інвалідом 11 групи, має міцні соціальні зв`язки, має дружину, двох неповнолітніх дітей, мати похилого віку, пенсію, яку він отримує, він перераховує на дитячий будинок, що він не перебуваючи під вартою у кримінальному провадженні № 0000693 сумлінно виконував процесуальні обов`язки, суд не може вважати підставою для зміни запобіжного заходу, так як з урахуванням обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, його суспільної небезпеки, вищезазначені доводи не свідчать про наявність у ОСОБА_15 перешкод або інших стримуючих факторів щодо можливості ухилитися від суду і вказані обставини враховуються судом у сукупності з іншими обставинами при розгляді кримінального провадження.

Посилання захисту, що обвинувачений ОСОБА_15 має хронічні захворювання та тяжке захворювання щитоподібної залози, і він потребує нагляду з боку вузьких спеціалістів, які відсутні у Державній установі «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)», не може бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки, відповідно наданого листа Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Дніпропетровській та Донецькій областях, якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО, яке забезпечує перевезення особи до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку, а також організує та забезпечує цілодобову охорону особи, узятої під варту, під час лікування у закладах охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я. При цьому, даних про те, що обвинувачений ОСОБА_15 за станом здоров`я не може перебувати в умовах Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» матеріали справи не містять і стороною захисту не надано.

На підставі викладеного суд вважає необхідним клопотання сторони захисту залишити без задоволення, клопотання прокурора задовольнити та продовжити застосування щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з метою запобігання можливості обвинувачених переховуватися від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та дані про особи обвинувачених, виходячи з положень п.4 ч.4 ст.183 КПК України, суд не вбачає підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Вислухавши позиції сторін кримінального провадження щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, суд вважає необхідним повернути обвинувальний акт прокурору з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Частиною 6 статті 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 цього Кодексу.

До загальних засад кримінального провадження, згідно ст.7 КПК України, віднесено законність, яка встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суд неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.

Аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить про те, що п.3 ч.3 ст.314 КПК України поширюється не лише на випадки, коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а й на інші випадки очевидного порушення вимог КПК України під час досудового розслідування

Обвинувальний акт, як це передбачено ст.291 КПК України, складається і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. Обов`язкові відомості, які повинен містити в собі обвинувальний акт, визначені в ч.2 ст.291 КПК України, а перелік додатків до нього в ч.4 цієї ж норми закону.

При цьому, ч.4 ст.291 КПК України містить перелік обов`язкових додатків до обвинувального акту, серед яких є розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акту, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування.

Зазначена вимога кримінального процесуального закону дає підстави суду для перевірки дотримання прокурором вимог ст.293 КПК України, з урахуванням приписів ст.42 КПК України, що, в свою чергу, є гарантією права на захист своїх законних інтересів під час судового розгляду провадження обвинуваченим.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують; користуватися рідною мовою; отримувати копії процесуальних документів рідною мовою або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

Згідно п.3 (а) (е) ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Європейський Суд у рішенні від 28.11.78 по справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН» зазначив, що право на допомогу перекладача стосується, як усних виступів, так і документальних матеріалів кримінального провадження. Ці гарантії надані з метою реалізації права на справедливий суд. Перекладу підлягають не всі документи кримінального провадження, а тільки основні, що надають можливість обвинуваченому бути ознайомленим з порушеною проти нього справою та мати можливість викласти суду свою версію подій.

Однак, як вбачається з направленого до суду обвинувального акту щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , та реєстру матеріалів досудового розслідування, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_15 , який не володіє українською мовою, були вручені в одному примірнику на українській мові. При цьому, як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_15 , як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження, постійно користувався допомогою перекладача, якого забезпечувала сторона обвинувачення.

За таких обставин суд вважає, що органом досудового слідства суттєво порушені права обвинуваченого на захист, а саме не додержані вимоги ст.ст.20, 29, 42 КПК України, а також ст.290 КПК України щодо відкриття матеріалів кримінального провадженні іншій стороні, так як не забезпечення обвинуваченого належним чином перекладеними процесуальними документами в ході досудового слідства суттєво звужує його процесуальні права на захист, що дає можливість суду зробити висновок про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для усунення зазначених порушень.

Зазначені недоліки не можуть бути усунені судом на стадії підготовчого судового засідання, оскільки вказані обставини свідчать про недотримання слідчим та прокурором загальних засад кримінального процесу, що може бути усунуте лише у результаті виконання прокурором приписів ст.29, п.18 ч.1 ст.42, ст.68 КПК України.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту з додатками з наведених підстав прокурору.

У зв`язку з поверненням обвинувального акту прокурору, суд вважає необхідним скарги захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на постанови про застосування заходів безпеки відносно ОСОБА_15 та ОСОБА_13 у період з 28.12.2022 по час розгляду справи, залишити без розгляду.

Керуючись п.10 ч.1 ст.284, ст.ст.314-315, 176-178, 181, 183, 194, 370, 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0001445 від 26.12.2022 відносно ОСОБА_13 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України, та ОСОБА_15 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України, на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України залишити без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_6 щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою, - залишити без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_10 щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною залишати житло в нічний період доби, з встановленням обов?язків: прибувати за кожною вимогою до суду; прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в?їзд в Україну, - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора задовольнити, продовжити застосування обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 січня 2024 року, включно.

Клопотання прокурора задовольнити, продовжити застосування обвинуваченому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 січня 2024 року, включно.

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_13 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України, ОСОБА_15 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України, та додатки до нього повернути прокурору Офісу Генерального прокурора.

Скаргу захисника ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , на постанови про застосування заходів безпеки відносно ОСОБА_15 у період з 28.12.2022 по час розгляду справи, залишити без розгляду.

Скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , на постанови про застосування заходів безпеки відносно ОСОБА_13 у період з 28.12.2022 по час розгляду справи, залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена у строк та у порядку визначеному діючим законодавством.

Суддя

Бабушкінського районного суду ОСОБА_1

м.Дніпропетровська