ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3428/23 Справа № 213/1078/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м.Кривий Ріг

10.10.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.09.2023р., якою обвинуваченому за ч. 1 ст. 115 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженцю м. Старобільськ, Луганської області, який зареєстрований в АДРЕСА_1 ,

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 16.11.2023р. включно

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.09.2023р., було задоволено клопотання прокурора та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою 16.11.2023р. включно.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого, яка в апеляційній скарзі:

- вказує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, щодо обвинуваченого, прокурором не доведені, та наведені у клопотанні, як такі, «що можуть статися», з обґрунтуванням їх існування тяжкістю імовірного покарання;

- зазначає, що сама по собі тяжкість інкримінованого правопорушення не є виключним та головним чинником для продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про що наголошено у рішенні ЄСПЛ «Мамедов проти Росії»;

- вважає, що ризик перешкоджання кримінальному провадженню та впливу на потерпілу та свідків взагалі є непідтвердженими, свідки та потерпілі допитані судом, а при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, обвинуваченому можливо встановити заборону на спілкування з вказаними особами;

- вказує, що ризик вчинення обвинуваченим іншого злочину не підтверджений, обвинувачений раніше не судимий, є пенсіонером, має міцні соціальні зв`язки, позитивну характеристику, та вказаний ризик є лише припущенням прокурора, крім того обвинувачений потребує належної медичної допомоги, яка не повинна містити формальний характер в умовах тримання під вартою, як наголошено у п. 149 рішення ЄСПЛ «Корнейкова та Корнейков проти України» ;

- вважає, що судом не враховано правової позиції, яка викладена в рішеннях ЄСПЛ «Строган проти України», «Ілійокв проти Болгарії», «Белеветський проти Росії», «Барбера, Мессеге і Хабато проти Іспанії», вимог ст. 17 КПК України, та приписів ЄСПЛ щодо підстав тримання особи під ватрою, та наявності обґрунтованих доказів для продовження такого заходу.

- прохає скасувати оскаржувану ухвалу та обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони кримінального провадження повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явились, клопотання по участь у судовому засіданні не заявили, тому розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за фактом умисного вбивства потерпілого ОСОБА_9 шляхом нанесення не менше восьми ударів ножем в ділянку грудної клітини потерпілого, тобто в життєво важливий орган людини, від яких потерпілий помер на місці.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення, відповідно послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого в стані алкогольного сп`яніння, є пенсіонером, що дає дають достатні підстави вважати, що обвинувачений усвідомлюючи неминучість покарання, може переховуватися від суду, незаконно здійснити психологічний або інший вплив на потерпілу, свідків, вчинити інший злочин, міцність соціальних зв`язків, та врахувавши, що до спливу терміну запобіжного заходу винести вирок суду у справі неможливо, а обставини, що явилися підставою для взяття обвинуваченого під варту на даний час не змінилися, колегія суддів суду першої інстанції дійшла висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини внаслідок якого настала смерть потерпілого, тобто незворотні наслідки, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років, фактичні обставини обвинувачення, відповідно до яких, обвинуваченим вчинено злочин у стані алкогольного сп`яніння.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, ризик втечі обвинуваченого чи переховування також має своє обґрунтування, оскільки у разі визнання обвинуваченого винуватим до нього не можливо застосування вимог ст. 75 КК України, у даному випадку переховування обвинуваченим матиме менший тягар ніж відбування реального покарання.

Ризик з боку обвинуваченого впливу на свідків та перешкоджанню кримінальному провадженню, суд апеляційної інстанції не має можливості оцінити, оскільки кримінальне провадження перебуває в суді першої інстанції, та в даному випадку лише суд першої інстанції має можливість його оцінити. Проте наведене вище дає обґрунтовані підстави вважати, що запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого є виправданим у розумінні вимог ст. 177 КПК України.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними доводи апеляційної скарги, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою є необґрунтованим, заявлені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними, та не підтверджені доказами, оскільки рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 177, 178, 194 КПК України.

Доводи апеляційної скарги, що ступінь тяжкості кримінального правопорушення не є виключною обставиною для продовження строку тримання під вартою, є необґрунтованими, оскільки тяжкість покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії»). Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Доводи апеляційної скарги захисника, що суд у оскаржуваному рішення не вказав, яким саме ризикам запобігає запобіжний захід у виді тримання під вартою, є неслушними, оскільки перелік ризиків, визначений ст. 177 КПК України, є однозначним, та розширеному тлумаченню не підлягає. Судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу зазначив, що запобіжний захід у виді триманні під вартою продовжується для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, практики ЄСПЛ та приписів ЄКПЛ, є безпідставними, оскільки оскаржуване рішення суду відповідає вимогам КПК України, та не суперечить практиці ЄСПЛ та приписам ЄКПЛ. Обвинувачений тримається під вартою за обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, на підставі вмотивованого клопотання прокурора за рішенням повноважного органу, яким є суд.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, наслідком якого стала смерть потерпілого, та у даному випадку суспільний інтерес має перевагу над особистою свободою.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено, тому апеляційні вимоги обвинуваченого задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.09.2023р., якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 16.11.2023р. включно - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.09.2023р., якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 16.11.2023р. включно - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, набирає законної сили після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: