ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/1380/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/105/24 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ,

в с т а н о в и л а:

Підволочиським районним судом Тернопільської області розглядається кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 000000173 від 08 серпня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2023 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном до 15.11.2023 року.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 08 листопада 2023 року строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено на 60 днів до 07 січня 2024 року.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 січня 2024 року строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено на 60 днів до 05 березня 2024 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, оскільки будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на даний час не встановлено.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 січня 2024 року необґрунтованою, невмотивованою та незаконною.

Вказує, що судом першої інстанції не враховані фактичні обставини досудового розслідування, встановлені під час слідчих процесуальних дій, з урахуванням зібраних письмових доказів.

За змістом апеляційної скарги апелянт зазначає, що первинні покази були взяті у нього під тиском загрози для його життя, а також вказує на невиконання стороною обвинувачення вимог ст.ст.290, 291 КПК України, зокрема щодо вручення йому обвивального акту.

Вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, наведені у клопотанні прокурора, є невмотивовані та необґрунтовані і не підтверджені жодними доказами.

Стверджує про необґрунтованість його підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

На думку апелянта, сторона обвинувачення не довела в судовому засіданні недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам.

Звертає увагу, що судом першої інстанції не враховано особу обвинуваченого, а саме його молодий вік, наявність міцних соціальних зв`язків, а також те, що він раніше не судимий.

Просить ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05.01.2024 року скасувати та змінити обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт і покласти на нього

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу і, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просять змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт; міркування прокурора, який рішення місцевого суду вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав до її задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Висновок, викладений в ухвалі Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 січня 2024 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не допустив таких порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для його скасування.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу з зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.

Суд першої інстанції встановив, що обставини, зазначені при обранні та, відповідно, продовжені запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 існують і по даний час.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду, перешкоджання розгляду кримінального провадження в розумні строки.

Оскільки завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не є можливим, з метою уникнення обвинуваченим суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його заміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 05 березня 2024 року.

На думку колегії суддів, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 повністю узгоджується з вимогами ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апелянта щодо зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, не дають підстав для можливості застосування щодо ОСОБА_7 , запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки застосування таких заходів не забезпечить в повній мірі дотримання належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Оскільки місцевим судом розпочато розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 по суті, тому твердження обвинуваченого Підвального про застосування до нього тиску під час досудового розслідування невиконання вимог ст.ст.290, 291 КПК України, зокрема щодо вручення йому обвивального акту, а також обґрунтованість і доведеність його обвинувачення, на що апелянт звертає увагу в апеляційній скарзі, може бути предметом оцінки судом першої інстанції під час розгляду матеріалів кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, по справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав до її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 січня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді