Номер провадження: 11-сс/813/1977/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001429 від 09.11.2023 року за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2023 рокупро обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, маючого вищу освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого начальником дільниці з озелененням та благоустрою ЦПКтаВ імені Т.Г. Шевченка комунального підприємства «Міськзелентрест» Одеської міської ради код , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

встановив:

В провадженні проваджені СУ ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження №0001429 від 09.11.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, вчиненого на переконання органу досудового розслідування ОСОБА_8 за наступних обставин.

03.04.2023 на підставі наказу директора КП «Міськзелентрест» Одеської міської ради № 87-к від 03.04.2023 громадянина ОСОБА_8 призначено на посаду начальника дільниці з озеленення та благоустрою у ЦПКтаВ імені Т.Г. Шевченка комунального підприємства «Міськзелентрест» Одеської міської ради.

Відповідно п.п. 6, 8 положення виробничих дільниць з озеленення КП «Міськзелентрест» співробітники дільниці призначаються на посаду та звільняються з неї наказом директора підприємства за поданням начальника дільниці з озеленення та благоустрою. Начальник дільниці організує та забезпечує трудової діяльність трудового колективу.

Відповідно до п.п. 1.2., 2.1. посадової інструкції начальника дільниці з озелененням та благоустрою ЦПК та В імені Шевченка комунального підприємства «Міськзелентрест» Одеської міської ради посади ОСОБА_8 належить до категорії керівника та останній здійснює керівництво дільницею в рамках повноважень.

Таким чином, ОСОБА_8 є посадовою особою місцевого самоврядування уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», має діяти лише в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцію України і Законами України та наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, а тому, відповідно до Примітки 1 ст. 364 КК України, є службовою особою органу місцевого самоврядування.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до п.п. «в» п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 22, ч. 1 ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» Канжа КВ. є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення та зобов`язаний, як посадова особа органу місцевого самоврядування, дотримуватись вимог вищевказаного закону.

Відтак, ОСОБА_8 знав та розумів, що вказаними вимогами Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що посадові особи місцевого самоврядування є суб`єктами відповідальності за корупційні правопорушення та їм заборонено використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Посадові особи органів місцевого самоврядування зобов`язані вживати невідкладно заходи щодо запобігання одержанню неправомірної вигоди.

У відповідності до ст.ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Проте, ОСОБА_8 будучи службовою особою, на яку покладено здійснення адміністративно-господарських обов`язків, при виконанні службових завдань за посадою вчинив корупційний злочин, за наступних обставин.

З грудня 2021 року на посаді майстра з озеленення дільниці у ЦПКтаВ імені Т.Г. Шевченка КП «Міськзелентрест» Одеської міської ради працює громадянин ОСОБА_10 , який є підлеглим працівником начальника дільниці з озеленення та благоустрою вказаного парку ОСОБА_8 .

Не пізніше 07.11.2023 року у ОСОБА_8 виник злочинний умисел незаконного збагачення за рахунок отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_10 , шляхом погрози звільнення ОСОБА_10 із займаної ним посади.

Реалізуючи свій злочинний умисел на отримання неправомірної вигоди ОСОБА_8 , 07.11.2023 року близько 08 год. 00 хв. перебуваючи за адресою: м. Одеса, ЦПКтаВ імені Т.Г. Шевченка, поблизу побутового приміщення КП «Міськзелентрест», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, виказав прохання підлеглому працівнику ОСОБА_10 надати йому неправомірну вигоду у виді грошових коштів у сумі 10000 гривень за не вчинення ним, як службовою особою, в інтересах ОСОБА_10 , як того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданого службового становища, а саме: за не складання подання про звільнення ОСОБА_10 із посади майстра із озеленіння у ЦПКтаВ імені Т.Г. Шевченка, погрожуючи у разі відмови вжиттям дій до його звільнення.

В подальшому, 14.11.2023 року, близько 09 год. 45 хв., ОСОБА_8 , бажаючи довести свій злочинний намір на незаконне збагачення до кінця, повторно виказав прохання ОСОБА_10 надати грошові кошти за не звільнення його з посади.

Наступного дня, 15.11.2023 року, приблизно о 09 год. 30 хв., з метою доведення свого злочинного наміру щодо отримання неправомірної вигоди до кінця, перебуваючи у внутрішньому дворі побутового приміщення КП «Міськзелентрест» у ЦПКтаВ імені Т.Г. Шевченка міста Одеси, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, попередньо самостійно зменшивши суму неправомірної вигоди особисто одержав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 10000 гривень за не складання подання про звільнення ОСОБА_10 із посади майстра із озеленіння у ЦПК та В імені Т.Г. Шевченка.

22.11.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а саме: прохання надати та одержання службовою особою для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

24.11.2023 року слідчий в ОВС СВ СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором ОСОБА_12 про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214720 грн.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати абр спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків в даному кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді підозрюваному ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою,із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214720 грн, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, строком до 22.01.2024 року.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою або визначити мінімальний розмір застави відповідно до положень п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Захисник посилається на відсутність ризиків у кримінальному провадженні, не врахування даних про особу підозрюваного, а також визначення непомірного розміру застави.

Зокрема захисник посилається на наступне:

- клопотання органу досудового розслідування та ухвала слідчого судді не містять належного обґрунтування щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України;

- слідчим суддею не враховано, що підозрюваний одружений, має постійне місце проживання, має малолітню дитину, захворювання ЖКТ, є раніше не судимим;

- органом досудового розслідування не вірно кваліфіковано дії підозрюваного.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та підозрюваного, які підтримав апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення, слідчий суддя мотивував тим, що в даному кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_8 наявні ризики, передбачені п.п.1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК. Крім того, слідчим суддею враховано особу підозрюваного, який є громадянином України, має вищу освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, має на утриманні малолітню дитину, працює начальником дільниці з озелененням та благоустрою ЦПКтаВ імені Т.Г. Шевченка комунального підприємства «Міськзелентрест» Одеської міської ради , раніше не судимий.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення апеляційним судом встановлено таке.

Відповідності до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість підозрюваного у скоєнні злочину, та правильність або не правильність кваліфікації дій підозрюваного, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема копії: заяви про вчинення кримінального правопорушення; показання ОСОБА_10 ; вилученими у ОСОБА_8 грошовими коштами; матеріалами НСРД; вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра можливої причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому дій.

Вказані докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкримінований йому злочин та на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Підстав передбачених ст.87 КПК для визнання наданих стороною обвинувачення доказів недопустимими, колегією суддів не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

За наведених обставин, доводи сторони захисту щодо невірної кваліфікації дій підозрюваного, колегією суддів визнаються безпідставними, оскільки на даний час висунута первинна підозра, яка в ході досудового розслідування може змінюватись.

Апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, а доводи сторони захисту щодо їх відсутності є декларативними, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування підозрюваного, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_8 на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, з додатковим покаранням у виді конфіскації майна.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що підозрюваний, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Доводи захисника про відсутність ризику можливого переховування підозрюваного, з посиланням на те, що він має сім`ю, тяжкі захворювання, колегія суддів визнає декларативними, оскільки такі обставини не стали стримуючим фактором щодо невчинення інкримінованих підозрюваному дій.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на свідків та інших учасників в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків та інших осіб, оскільки покази осіб, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на них, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Слідчий суддя врахував обставини та тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину, особу підозрюваного, його сімейний та майновий стан, та визначив розмір застави в межах, визначених ст.182 КПК, відповідає положенням процесуального закону та є достатньою і прийнятною з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення та на законних підставах визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу, що на день апеляційного розгляду підозрюваний звільнений з-під варти у зв`язку із внесенням застави, що свідчить про її помірний розмір.

Доводи сторони захисту щодо необхідності скасування рішення слідчого судді та обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки після внесення застави, підозрюваний вважається таким, до якого вже застосований більш м`який запобіжний захід у виді застави.

Істотних порушень положень КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2023 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в кримінальному провадженні №0001429 від 09.11.2023 рокузастосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4