КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 серпня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 27.10.2023 року включно з визначенням застави,-

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0002595 від 19.08.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.08.2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27.10.2023 року включно та залишено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 134 200 гривень, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.08.2023 року та ухвалити нове рішення, яким застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на день подання апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою більше одного року та вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано продовжив ОСОБА_7 строк дії обраного йому запобіжного заходу, а визначений судом розмір застави є непомірним для нього.

Також вказує, що сторона захисту підтвердила наявність у обвинуваченого місця проживання (в судовому засіданні як свідка допитано власника житла - рідну тітку обвинуваченого) та наявність міцних соціальних зв`язків, а ризики, заявлені стороною обвинувачення, ґрунтуються виключно на припущеннях, оскільки факти незаконного впливу обвинуваченого на свідків не були відомі стороні обвинувачення та не доведені в судовому засіданні і жодних доказів на їх підтвердження не надано. Ризики можливого вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення чи ухилення його від суду не знайшли свого підтвердження ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду. Жодних негативних характеристик щодо ОСОБА_7 , який раніше не судимий стороною обвинувачення не надано.

Апелянт зазначає, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суперечить гарантіям, встановленим Конвенцією про захист прав людини, а сама по собі ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення не може виправдовувати застосування до особи запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.08.2023 року та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд взяв до уваги тільки окремі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема відсутність офіційного місця роботи та місця проживання, однак суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі 12 обставин, передбачених ст. 178 КПК України, насамперед те, що він раніше не судимий, має стійкі соціальні та сімейні зв`язки. Крім того, у даному кримінальному провадженні відсутні вагомі докази на підтвердження вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, які були б оцінені судом з позиції незалежності стосовно їх допустимості та достовірності.

Також наголошує, що ризики переховування від суду та впливу на свідків використовуються судом вже більше року і продовження йому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відбувається квазіавтоматично, що суперечить судовій практиці ЄСПЛ. Крім того, в даному кримінальному провадженні відсутні свідки сторони обвинувачення.

На переконання апелянта, суд першої інстанції формально дав оцінку факту відсутності документів на підтвердження права власності ОСОБА_8 на квартиру, пославшись на те, що нею надано незавірену копію права власності, що й стало формальною підставою для відмови у застосовуванні стосовно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника обвинуваченого на підтримку доводів поданих апеляційних скарг, думку прокурора, яка заперечувала проти їх задоволення, перевіривши матеріали контрольного провадження №756/4760/20 та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 28.08.2022 року під час розгляду кримінального провадження №0002595 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на тяжкість інкримінованого йому злочину та тяжкість покарання, яке загрожує останньому, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема ризиків переховування від суду та незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання за клопотанням прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував конкретні обставини кримінального правопорушення, що має досить високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, до затримання проживав в орендованому житлі в хостелі у Київській області, а тому, з метою запобігти спробам переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків, допит яких ще не проведено з огляду на стадію кримінального провадження, суд дійшов висновку, що на даному етапі відсутні підстави вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, зможуть забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, пославшись на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, оскільки конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має постійного місця проживання, свідчить про неможливість застосування стосовно ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Крім того, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , а саме придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд обґрунтовано зазначив про неможливість зміни ОСОБА_7 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки саме такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника про те, що заявлені стороною обвинувачення ризики носять загальний характер, не підтверджені жодними доказами ґрунтуються виключно на припущеннях і прокурором не надано жодних доказів на їх підтвердження, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а посилання апелянтів на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має стійкі соціальні та сімейні зв`язки, не може слугувати безумовною підставою зміни існуючого запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.08.2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та залишено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону і підстав для її скасування та зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, про що ставиться питання в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 серпня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27.10.2023 року включно та залишено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 134 200 гривень - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3