У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 листопада 2023 року включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання та обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що судом не прийняті до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 не здійснював жодних дій, спрямованих на ухилення від слідства або від виконання процесуальних рішень, не перешкоджав встановленню істини у справі, визнав свою провину, сприяв розкриттю правопорушень, викривав інших співучасників у вчиненні інкримінованих ним діянь і щиро розкаявся у вчиненому.

Стверджує про те, що відсутні докази на підтвердження ризику, що ОСОБА_7 має намір переховуватися від органів досудового розслідування і суду. Захисник стверджує, що обвинувачений ОСОБА_7 проживав у м. Одесі та не мав наміру переховуватися від суду.

Окрім того, зазначає, що відсутні докази того, що обвинувачений ОСОБА_7 за період з 04.08.2018 по теперішній час мав намір впливати на обвинувачених, потерпілу та свідків.

Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 не судимий, має постійне місце проживання, зареєстрований та проживає у м. Одесі, характеризується за місцем проживання з позитивного боку, одружений, його дружина хвора та потребує стороннього догляду. ОСОБА_7 є єдиним годувальником у родині, проживає зі своєю матір`ю, що є інвалідом третьої групи, надає допомогу дідусеві, який є пенсіонером та має захворювання.

Крім того, апелянт зазначає про те, що ОСОБА_7 страждає важкими захворюваннями, у зв`язку з чим неодноразово проходив лікування. Вказує, що медична допомога ОСОБА_7 не може бути надана в умовах медичної частини слідчого ізолятора або в інших установах виконання покарань.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

19.09.2023 н надійшло клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, 27.09.2023 надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

За висновком суду, залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_7 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких обвинувачуються ОСОБА_7 і щодо яких останньому органами досудового розслідування пред`явлене обвинувачення. Є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_7 з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватими у інкримінованих злочинах, зможе вплинути на інших обвинувачених, ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення, знищити або сховати будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки частина майна, яка була викрадена у потерпілої ОСОБА_8 , а саме, мобільний телефон та золота сережка, так і не були знайдені під час проведення досудового розслідування.

Колегія суддів прийняла до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_7 до затримання офіційно не працював, тобто не мав постійного та стабільного джерела прибутку, на час затримання був неодружений, що вказує на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а також стан його здоров`я, який не перешкоджає перебувати в умовах ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор".

Суд першої інстанції відхилив доводи захисника ОСОБА_6 в обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора, оскільки вони не спростовують обставин, що вказують на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, необхідних для продовження тримання під вартою, та зводяться лише до незгоди з клопотанням прокурора.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу залишити без зміни.

Обвинувачений ОСОБА_7 про дату та час розгляду повідомлений належним чином. Особисто клопотання про апеляційний розгляд за його участі до суду не надіслав.

Захисник ОСОБА_6 була належним чином повідомлена про дату та час розгляду, однак в судове засідання неодноразово не з`явилася, поважних причин неявки до суду не повідомила, але наполягала на розгляді апеляційної скарги за її участю.

Захисником 10.10.2013, 12.10.2023 та 16.10.2023 до суду було надіслані клопотання про відкладення апеляційного розгляду без поважних причин. У ході апеляційного розгляду на запрошення секретаря судового засідання на відеоконференцію, ОСОБА_6 знаходилася поза мережею. Отже, в судюове засідання 19.10.2023 захисник повторно не з`явилася без поважних причин.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК, неявка до суду сторін без поважних причин не перешкоджає апеляційному розгляду. Тому апеляційний розгляд продовжено без участі захисника.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, яка передбачає, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Ці вимоги закону дотримані при розгляді клопотання.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, які є особливо тяжкими, за що законом передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічного позбавлення волі.

При прийнятті рішення суд першої інстанції зазначив, що під час проведення досудового розслідування ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.08.2018 відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому неодноразово продовжувався судом, востаннє ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.08.2023 до 30 вересня 2023 року включно.

Суд першої інстанції, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував обставини, що підтверджують наявність конкретного суспільного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалюють над принципом поваги до свободи особистості, а саме, те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, у випадку доведеності винуватості йому може загрожувати покарання у виді довічного позбавлення волі, дані про його особу, зокрема його віку та стану здоров`я, а головне - посягання на суспільні відносини, що охороняють життя та здоров`я особи, які відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю.

Окрім того, обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні, а отже, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно останнього судом не встановлено.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме наявність ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на інших обвинувачених та знищення речей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, що зазначені ризики та обставини, що враховувались при обранні запобіжного заходу, продовжують існувати та їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Отже, доводи захисника про необґрунтованість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами провадження.

Посилання апелянта на дані про особу обвинуваченого, а саме на те, що він не судимий, має постійне місце проживання, характеризується за місцем проживання з позитивного боку, має міцні соціальні зв`язки, допомагає хворим родичам, не є підставою для обрання обвинуваченому іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Окрім того, не є слушними доводи захисника відносно того, що обвинувачений не зможе отримати належну медичну допомогу у слідчому ізоляторі, оскільки у ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» створено Миколаївську міську медичну частину філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Миколаївській області. Отже, необхідна медична допомога обвинуваченому, у разі потреби, може бути надана у зазначеній установі.

Таким чином, на даний час жодна з підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилася.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2023 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3