Номер провадження: 11-кп/813/824/24
Справа № 494/1989/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфренції апеляційну скаргу прокурора Березівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Березвського районного суду Одеської області від 30 листопада 2023 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000498 від 02 вересня 2023 року відносно

ОСОБА_10 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаїві, громадянин України, який має середню освіту, не працює, не має реєстрації, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий,

та

ОСОБА_11 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаїві, громадянин України, який має середню освіту, не працює, не має реєстрації, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146; ч.4 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених

обставин судом 1-ої інстанції

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 30 листопада 2023 року прокурору для усунення недоліків був повернутий обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за 0000498 від 02 вересня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146; ч.4 ст.186 КК України.

Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень та формулювання обвинувачення, які містяться в обвинувальному акті є суперечливими.

Крім того наявні неточності в частині написання анкетних даних обвинувачених, а саме суд зазначив про відсутність місця реєстрації у останніх, однак в судовому засіданні 26 жовтня 2023 року під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 стороною захисту було спростовано вказане та надано докази про реєстрацію місця проживання обвинувачених.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, прокурор Березівської окружної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та призначити новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції в тому ж складі суду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд в оскарженій ухвалі вийшов за межі обвинувачення та надав хибну оцінку діям свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

В підготовчому судовому засіданні суд не з`ясував питання щодо наявності чи відсутності інших кримінальних проваджень, зокрема за фактом приховування злочину ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Крім того, однією з підстав повернення обвинувального акту прокурору суд вказав, що в обвинувальному акті вказано про відсутність місця реєстрації обвинувачених, проте у судовому засідання 26 жовтня 2023 року стороною захисту були надані докази про наявність у них місця реєстрації.

Вказаний висновок суду є необґрунтованим, оскільки до обвинувального акту прокурором були додані копії електронних паспортів обвинувачених, в яких вказано про відсутність у них місця реєстрації.

Позиції учасників судового провадження

Під час апеляційного розгляду прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши зміст обвинувального акту у кримінальному провадженні та перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з п.3) ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Згідно з п.5) ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, який дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі нього.

Зміст формулювання обвинувачення є виключно суб`єктивним баченням прокурора та слідчого обставин кримінального провадження, та суд не вправі зобов`язати орган досудового розслідування викласти обвинувачення в тій чи іншій редакції та в тому чи іншому об`ємі.

Апеляційний суд наголошує, що лише за результатами судового розгляду кримінального провадження по суті, суд, згідно з п.2) ч.3 ст.374 КПК України, дає оцінку висунутому прокурором обвинуваченню і у разі визнання особи винуватою, повинен у мотивувальній частині вироку викласти, формулювання обвинувачення, яке було визнано судом доведеним на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів зібраних під час здійснення досудового розслідування.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що висновки суду, викладені в оскарженій ухвалі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, в ухвалі суд зазначає: «Якщо ОСОБА_13 та ОСОБА_12 не були обізнані щодо злочинного умислу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , чому останні не припинили участь у вчиненні кримінальних правопорушень ще на стадії, коли обвинувачені разом з вказаними особами прибули до ОСОБА_14 , а саме дожитлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не були охоплені умислом ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Разом з тим, припинення участі у вчиненні кримінальних правопорушень на двох епізодах ОСОБА_13 та ОСОБА_12 так і не відбулось. Таким чином, залишається не зрозумілим, яким чином ОСОБА_13 та ОСОБА_12 не були обізнані щодо протиправних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та проходять по даному кримінальному провадженню лише як свідки кримінальних правопорушень».

Вказане твердження суду є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, Верховний Суд в постанові від 19 квітня 2018 року по справі № 204/6235/15-к зазначив, що відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до положень ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим КПК, - на потерпілого.

З огляду на викладені норми закону, Верховний суд зробив висновок, що суд не наділений процесуальними повноваженнями виходити за межі пред`явленого обвинувачення, збільшувати його об`єм, перекваліфіковувати дії обвинуваченого на більш тяжкі кримінальні правопорушення та пред`являти обвинувачення або притягати до кримінальної відповідальності інших осіб, яким не пред`являлося обвинувачення. Ці повноваження належать виключно до компетенції слідчого та прокурора як сторони обвинувачення.

В даному випадку, суд першої інстанції в ухвалі вийшов за межі обвинувачення та безпідставно надав оцінку діям свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яким в межах даного кримінального провадження взагалі не було висунуте обвинувачення.

Крім того, однією з підстав повернення обвинувального акту прокурору суд вказав те, що в обвинувальному акті зазначено про відсутність місця реєстрації обвинувачених, проте у судовому засіданні 26 жовтня 2023 року стороною захисту надано докази про наявність місця реєстрації у останніх.

Вказаний висновок суду є необґрунтованим, оскільки в додатки до обвинувального акту прокурором додано копії електронних паспортів обвинувачених, в яких зазначено про відсутність місця реєстрації. На досудовому розслідуванні сторона захисту не надавала документи на підтвердження наявності місця реєстрації. Тобто, на момент скерування до суду обвинувального акту у прокурора було документальне підтвердження відсутності місця реєстрації у обвинувачених.

Водночас, суд в цій же ухвалі зазначає, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 24 листопад 2016 року по справі № 5-328кс-16 обов`язковому відображенню у обвинувальному акті є фактичні обставини кримінального правопорушення, правова кваліфікація та формулювання обвинувачення, у зв`язку з невідповідністю яких суд може повернути обвинувальний акт прокурору.

Крім того, суд не позбавлений можливості уточнити анкетні дані обвинувачених у підготовчому судовому засіданні та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Вказана суперечність не є тим істотним порушенням вимог КПК України, з причини якого обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Також, як одну з підстав для повернення обвинувального акту, суд в оскарженій ухвалі зазначив, що під час формулювання обвинувачення ОСОБА_11 саме обвинувачення викладене ідентично обвинуваченню ОСОБА_10 без визначення, які саме дії вчинив ОСОБА_11 .

Вищезазначене твердження суду є надуманим та необґрунтованим, оскільки формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не є ідентичними, а є схожим, оскільки всі дії, які мають ознаки кримінальних правопорушень вони вчиняли спільно та були охоплені єдиним спільним злочинним умислом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі свої повноважень щодо проведення лише підготовчого судового засідання, а натомість фактично надав оцінку діям обвинувачених, що в свою чергу мав би зробити лише за результатами судового розгляду кримінального провадження по суті.

Частиною 5 ст.28 КПК України передбачено, що кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

В свою чергу, суд першої інстанції повернувши обвинувальний акт з надуманих підстав, фактично ухилився від розгляду кримінального провадження по суті, що є неприпустимим і беззаперечно порушує процесуальні права учасників кримінального провадження, в тому числі і права щодо проведення судового розгляду в розумні строки.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що у відповідності до положень п.2) ч.1 ст.409, ст.411 КПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Пунктом 2) ч.1 ст.409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до пунктів 1) та 4) ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Згідно з п.6) ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду обвинувального акту після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його повернення прокурору, апеляційний суд вважає, що необхідно застосувати дію статей 7, 9 КПК України

Так, ч.6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

Проте прокурор у своїй апеляційній скарзі просить призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в тому ж складі суду, що суперечить положенням ч.1 ст.416 КПК України та в цій частині задоволенню не підлягає.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, а тому вона підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, з направленням кримінального провадження відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до Березівського районного суду Одеської області на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Керуючись статтями 7, 9, 291, 314, 376, 404, 405, 407, 409, 411, 412, 415, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Березівської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Березвського районного суду Одеської області від 30 листопада 2023 року, якою

прокурору для усунення недоліків був повернутий обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за 0000498 від 02 вересня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146; ч.4 ст.186 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000498 від 02 вересня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146; ч.4 ст.186 КК України, в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4