Провадження № 1-кс/344/83/24
У Х В А Л А

04 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

в клопотанні вказано, що 26.11.2008 року реєстратором Івано-Франківської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України Івано-Франківської області внесено до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про арешт нерухомого майна за реєстровим номером 8231083, а саме будинковолодіння АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_3 . Підставою для внесення відомостей про арешт майна була постанова про накладення арешту, б/н, від 20.11.2008 року старшого слідчого СУ УМВС в Івано-Франківській області ОСОБА_4 . Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16.02.2010 року у справі №2-262 2010 рік, суд вирішив: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.04.2001 року №1-821, видане Тисменицькою районною держаною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_3 . Визнати за ОСОБА_5 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , загальною вартістю 30476 грн., з підстав належності їй частки будинковолодіння на праві спільної сумісної власності подружжя та 1/2 частини в порядку спадкування за законом після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 . На підставі даного рішення суду скаржниця зареєструвала право власності, про що свідчить витяг із державного реєстру про право власності. На даний час ОСОБА_5 стало відомо, що незважаючи на те, що вона є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 протягом 13 років, проте розпорядитися своєю власністю вона немає можливості, оскільки існує арешт, котрий накладений по вищезазначеному кримінальному провадженні слідчим і до дня звернення до суду не знятий. У зв`язку із вступом в дію КПК 2012 року, доля кримінальної справи відносно ОСОБА_3 невідома. Скаржниця вважає, що необхідність в існуванні арешту, накладеного постановою слідчого від 20.11.2008 року на будинковолодіння №53 відсутня.

Адвокат подав до суду заяву, в якій просив розгляд проводити без участі сторони скаржника.

Представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на об`єкт домоволодіння буд. АДРЕСА_1 накладено арешт на підставі постанови про накладення арешту б/н 20.11.2008 СУ УМВС України в Івано-Франківській області.

Відповідно до копії рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2010 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.04.2001 року №1-821, видане Тисменицькою районною держаною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_5 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , загальною вартістю 30476 грн., з підстав належності їй частки будинковолодіння на праві спільної сумісної власності подружжя та 1/2 частини в порядку спадкування за законом після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно на праві приватної власності за ОСОБА_5 зареєстровано об`єкт за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення Тисменицького районного суду від 16.02.2010 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України в редакції Закону України від 13.04.2012 № 4651-VI (далі - КПК України 2012 року) підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України 2012 року арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина 4 статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, статтею 174 КПК України 2012 року визначено порядок скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження за правилами кримінального судочинства, визначеними цим Кодексом.

Так, арешт на вказане майно було накладено слідчим на підставі положень КПК України 1960 року.

Так, в п. 9 Перехідних положень КПК України 2012 року вказано, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Підстави для скасування арешту майна у порядку, визначеному ст. 174 КПК України 2012 року, у даному випадку відсутні.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Якщо обставини вказують про виникнення спору про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, що розглядаються в порядку цивільного судочинства, як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 569/4374/16-ц.

Велика Палата у справі №911/1247/18 від 21.08.2019 року вказала, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин і можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 по справі №727/2878/19, відповідно до якого, спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України (в редакції 1960 року) та не знятого за цим Кодексом після прийняття остаточного рішення по справі, яке набуло законної сили, слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно розглядається за правилами, встановленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту, тобто, в порядку цивільного судочинства.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом ( ч.3 ст. 26 КПК України).

З урахуванням наведеного, в задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки питання не підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства України.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не наддала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

П О С ТА Н О В И В :

в задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1