Справа № 629/4227/19
ВИРОК

іменем України

18.12.2023 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

судді - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження в залі суду кримінальне провадження № 0000903 від 19.06.2019 відносно:

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лозова Харківської області, громадянина України, освіта повна вища, військовозобов`язаного, розлученого, який проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 , є батьком малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого продавцем непродовольчих товарів у ФОП ОСОБА_6 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_7 ,

прокурора - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_2 ,

УСТАНОВИВ:

19.06.2019 приблизно о 01:30 годині ОСОБА_2 знаходився у квартирі АДРЕСА_2 своєї знайомої ОСОБА_11 , розташованої у будинку АДРЕСА_3 .

Помітивши на телефоні ОСОБА_11 повідомлення від раніше не знайомого йому ОСОБА_12 , ОСОБА_2 вирішив з`ясувати у останнього характер стосунків між ним та ОСОБА_11 та з цією метою по телефону викликав його у двір до вищевказаного будинку.

Приблизно о 02:00 годині ОСОБА_2 вийшов з квартири на вулицю до вказаного будинку, де за його ініціативи між ним та ОСОБА_12 на ґрунті особистих неприязних стосунків, обумовлених телефонним повідомленням ОСОБА_12 на телефон ОСОБА_11 , виникла сварка, під час якої у ОСОБА_2 виник умисел на заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, при цьому ОСОБА_2 , будучи майстром спорту з вільної боротьби, володіючи технічними прийомами та спеціальними навичками, у тому числі, що виводять особу з рівноваги, мав явну перевагу у вазі тіла та фізичній силі перед ОСОБА_12 .

В ході сварки ОСОБА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння у вигляді умисного застосування фізичного насильства, діючи з непрямим умислом, з великою силою, умисно наніс удар кулаком в нижню щелепу ОСОБА_12 , від якого останній впав на асфальт.

Умисно завдаючи без будь-якого попередження удар з великою силою кулаком в життєво важливий орган, тобто в голову потерпілому ОСОБА_12 , який цього не очікував і не спроможний був захищатися, ОСОБА_2 з урахуванням своїх фізичних даних розраховував на особливу силу удару і такі можливі наслідки, як різке падіння потерпілого й удар головою об асфальт, від чого його здоров`ю буде спричинена тяжка шкода, тобто усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання.

В результаті вказаних дій ОСОБА_12 вдарився головою об асфальт, втратив свідомість та отримав тяжку закриту черепно-мозкову травму у вигляді: садна в потиличній ділянці по серединній лінії і правіше від неї в 7 см догори від кордону росту волосся (6x5,7 см) з крововиливом в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в цій області, лінійно-зигзагоподібного перелому кісток основи черепу, який починається на потиличній кістці по серединній лінії і йде косо вправо і донизу та закінчується в правій середній черепній ямці (загальною довжиною близько 11 см), крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку (субарахноїдальний крововилив), які утворились внаслідок його падіння з висоти власного зросту на площину і ударом потиличною ділянкою об неї з наданням тілу прискорення, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя; синець на нижній щелепі зліва на рівні 3-5 зубів (4x2,5 см) відноситься до легких тілесних ушкоджень.

21.06.2019 ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень помер у медичному закладі.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_2 , які виразилися у нанесенні умисних тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_2 , потерпілу, свідків, судового експерта, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння при вищевикладених обставинах.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 заявив, що він визнає факт необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , внаслідок чого настала його смерть, проте вважає невірною та упередженою кваліфікацію органом досудового розслідування його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, просив суд перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 119 КК України. Шкодує про свій вчинок.

Обвинувачений ОСОБА_2 показав суду про те, що з 18.06.2019 на 19.06.2019 близько 22:00 години він зустрівся з ОСОБА_13 , з яким спілкувався про роботу. Потім вони зустріли ОСОБА_11 і ОСОБА_15 , з ними трохи посиділи приблизно одну-дві години. Ближче до 01:00 години 19.06.2019 вони збирались розходитись по домівкам, ОСОБА_13 запропонував провести дівчат додому. Дівчата жили за однією адресою, тому вони вирішили провести всіх разом. Коли вони заходили у під`їзд будинку, на балконі побачили двох хлопців. ОСОБА_17 пішла вище на поверх додому, а вони разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_11 зайшли до неї у квартиру. ОСОБА_13 повинен був подивитися їй лічильник, а він поставив свій телефон на зарядку, сидів у вітальні та чекав. ОСОБА_11 зайшла у кімнату та повідомила, що їй пише сусід ОСОБА_20 , показала йому переписку. Він взяв її телефон та написав кілька повідомлень. У цих повідомленнях він поцікавився, чому сусід пише у таку пізню годину, на що той відповів щось. У свою чергу він написав йому, що вони можуть вийти поспілкуватись, якщо у нього є якісь питання, але ніхто не відповів, він відклав телефон та навіть і не згадував, що писав це.

Вони посиділи ще приблизно хвилин десять, він дочекався ОСОБА_13 і вони хотіли вже виходити та йти додому. Вони навіть не дивились, де були сусіди, коли вони вийшли з під`їзду на вулиці сиділи та них чекали два хлопця, яких раніше він не знав та ніколи не бачив. Він запитав хто з них ОСОБА_20 , бо розумів, що вони чекали саме них, а тому вони хочуть поспілкуватись. ОСОБА_20 встав та сказав, що у нього є питання до нього. Почавши з ним спілкування, він зрозумів, що ОСОБА_20 у нетверезому стані, бо у нього вилітала слина з рота під час спілкування. Тобто він плювався, не контролюючи себе. Він йому робив зауваження та пропонував поспілкуватись наступного дня, але ОСОБА_20 відмовився і хотів спілкуватись далі. Він робив йому зауваження та просив не плюватись йому у обличчя та попередив його, що якщо він буде плюватись, то він також почне плюватись. Він на це ніяк не відреагував, після чого він плюнув йому в обличчя. Після цього ОСОБА_20 повідомив, що він співробітник поліції та буде дзвонити у поліцію і вони будуть з ним розбиратись, погрожував йому. Він погодився чекати поліцію. Вони викликали поліцію, вона їхала дуже довго, приблизно 25 хвилин, стояли та чекали.

ОСОБА_20 не хотів, щоб цей конфлікт завершився. Конфлікт був без причини та наростав, бо ОСОБА_20 провокував його. Він вже втомився стояти та чекати на поліцію, вирішив піти, але хлопці почали казати, що він злякався. Коли вони почали розвертатися у бік дому, ОСОБА_20 його зупинив ненормативною лексикою, схватив за плече та у них знову почався діалог, під час якого ОСОБА_20 продовжував плюватись, на що він плюнув йому у відповідь. Після чого ОСОБА_20 плюнув йому у обличчя великою кількістю слини, на що він у відповідь одразу штовхнув долонею ОСОБА_20 у плече. Удар кулаком у щелепу ОСОБА_20 не наносив. Поштовх зробив для того, щоб відштовхнути від себе ОСОБА_20 , оскільки у потерпілого одна рука була у кишені, а тому він не знав, що у кишені було у потерпілого. Можливо від того, що ОСОБА_20 був п`яний, останній від поштовху оступився, не втримав рівновагу і впав. Вони його одразу підняли та посадили на лавочку. ОСОБА_20 був у свідомості. Вважає, що штовхаючи ОСОБА_20 , він розрахував свої сили так, щоб останній від поштовху відійшов від нього на два кроки назад. Коли ОСОБА_20 сидів на лавочці, він запитав, чи потрібна йому допомога, на що ОСОБА_20 відповів, що не потрібна, а його брат почав їх відганяти.

Після чого вони пішли. Оскільки його телефон був розряджений, вирішили повернутись та подивитись, що з ОСОБА_20 все добре. Коли повернулись до під`їзду приблизно через хвилин десять, там вже нікого не побачив, ані хлопців, ані поліції, ані швидкої.

Потім йому подзвонили зранку і він поїхав до поліції. Далі він звернувся до матері ОСОБА_20 , запитав, чи потрібна його допомога, нікуди не зникав.

Вважає, що якщо би брат ОСОБА_20 не відійшов, то потерпілий від поштовху впав би на брата, а не на асфальт. Зазначив, що від його дій тілесні ушкодження не могли утворитися на обличчі ОСОБА_20 , бо він штовхав його у плече, а на обличчі та на затилку тілесні ушкодження утворилися від того, що ОСОБА_20 вдарився, коли падав на асфальт.

Будучи допитаною в судовому засіданні, потерпіла ОСОБА_9 показала, що зі слів сина ОСОБА_21 їй відомо, що на АДРЕСА_4 до нього прийшов її син ОСОБА_22 , де вони разом розпивали пиво, грали на комп`ютері, вийшли покурити. Сини побачили ОСОБА_2 з хлопцем та двох дівчат, які зайшли до під`їзду. Далі ОСОБА_2 почав писати сину на мобільний, кликав на розмову. Коли хлопці стояли біля під`їзду почалась словесна перепалка. Песиголовець почав плювати в обличчя сина, після чого ОСОБА_2 наніс удар ОСОБА_20 , від чого син впав та вдарився головою об землю.

Свідок ОСОБА_11 , будучи допитаною в судовому засіданні, показала, що близько 01:00 години, коли вони разом із ОСОБА_2 та його другом поверталися до неї додому, на балконі бачили потерпілого ОСОБА_22 та його брата. Зайшовши у під`їзд, піднялися до її квартири.

Будучи допитаною в судовому засіданні, свідок ОСОБА_24 показала, що 18.06.2019 близько 21:00-22:00 години вона вийшла з її подругою ОСОБА_11 гуляти, зустріли ОСОБА_2 . Далі вони сиділи на м-н 4 втрьох, потім прийшов друг ОСОБА_2 - ОСОБА_13 . Близько 01:00 години ночі вони пішли до будинку ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_5 , 1 під`їзд. На 2-му поверсі будинку на балконі були брати ОСОБА_12 , які курили. Вони зайшли у під`їзд, ОСОБА_11 з ОСОБА_2 та ОСОБА_13 пішли до квартири ОСОБА_11 . Вона жила поверхом вище та пішла до себе додому.

Свідок ОСОБА_21 , будучи допитаним в судовому засіданні, показав, що 19.06.2019 він разом з братом були вдома за адресою: АДРЕСА_5 , 1 під`їзд, випили пива, стояли на балконі курили. Близько 01:00 години, десь на початку 02:00 години, побачили, як підходили чотири особи, з яких впізнали сусідку ОСОБА_11 , яка живе в їх під`їзді. Вони помахали їй з балкону, на що вона не відреагувала, після чого брат ОСОБА_20 написав їй у «Вайбер». Далі, як вони зрозуміли, відповідати почав ОСОБА_2 з телефону ОСОБА_11 , написав, щоб вони вийшли розмовляти. Вони вийшли, вийшов ОСОБА_2 та його друг ОСОБА_13 . ОСОБА_2 почав кричати та погрожувати брату, ОСОБА_20 зателефонував в поліцію. Після чого ОСОБА_2 плюнув в обличчя брата, вони підійшли ближче до під`їзду, ОСОБА_2 ще раз плюнув у ОСОБА_20 . Коли ОСОБА_2 втретє плюнув у ОСОБА_20 , останній плюнув у відповідь, після чого ОСОБА_2 наніс удар правою рукою в нижню частину щелепи ОСОБА_20 . Після удару ОСОБА_20 «підлетів» над землею, в цей момент у нього з ніг злетіли кросівки, він впав та ударився потилицею, на якій було видно зчесане садно. Він посадив ОСОБА_20 на лавочку, потім підпер двері під`їзду, заніс його додому, стукав до сусідки, щоб остання викликала швидку, але ніхто не відкривав двері. Коли заносив брата у квартиру, побачив у нього кров, яка також залишилася на його одязі. Вдома він прикладав холодні ганчірки до ОСОБА_20 . Коли приїхала швидка, лікар обробив рану, ОСОБА_20 прийшов до тями, тому вони спочатку відмовилися від госпіталізації. Проте через 2 години він почув стони ОСОБА_20 . На його питання брат не реагував. Він вдруге викликав швидку і ОСОБА_20 госпіталізували.

Свідок ОСОБА_31 , будучи допитаним в судовому засіданні, показав, що він перебував на чергуванні як поліцейський та близько 01:00 години отримали виклик про конфлікт на м-н 1 біля буд. 24. Приїхали на виклик, він залишався в службовому автомобілі, поліцейські ОСОБА_32 та ОСОБА_33 пішли на адресу виклику, після чого приїхала швидка.

З показів допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_32 слідує, що наприкінці червня 2019 року він отримав повідомлення на службовий планшет про виклик поліції. Приїхали за адресою, вийшов ОСОБА_21 , сказав, що ОСОБА_20 погано, оскільки сталася бійка. Напарник ОСОБА_35 залишився в службовому авто, він піднявся за адресою, де побачив потерпілого ОСОБА_20 у квартирі на дивані. Йому повідомили, що ОСОБА_20 разом з ОСОБА_21 випивали, вийшли на подвір`я, де відбулася бійка з ОСОБА_2 , після чого ОСОБА_21 його заніс додому. ОСОБА_20 спочатку відмовлявся писати заяву за фактом бійки, після чого зайшли медичні працівники. Оскільки на час їх приїзду ніхто не бажав писати заяву про бійку, вони не чекали результати спілкування лікарів швидкої медичної допомоги з ОСОБА_20 та поїхали.

Будучи допитаним в судовому засіданні, свідок ОСОБА_38 показав, що він як поліцейський перебував на черговій зміні, був виклик на мікрорайон 1 стосовно завдання тілесних ушкоджень, про що він вносив відомості до службового рапорту.

Як слідує з показів допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_39 в день події він працював фельдшером у складі бригади швидкої допомоги. Прибули на виклик. Йому повідомили, що потерпілий вдарився головою об асфальт, його у квартиру заніс брат. Потерпілий був у свідомості та відмовився від госпіталізації, відмову підписав його брат. У потерпілого візуально була травма голови, шишка 4 на 4 см.

Свідок ОСОБА_40 , будучи допитаним у судовому засіданні, показав, що він є спеціалістом з єдиноборств, працює тренером з боксу. Він розуміється з приводу техніки, яку застосовують спортсмени під час нанесення ударів. Зазначив, що удари в деякі ділянки голови або тулубу можуть становити загрозу людині. Чим важчий спортсмен, тим він може нанести більшої тяжкості травмування. Зазначив, що захиститись від раптового удару з короткої дистанції, якщо людина цього удару не очікує, не можливо.

У відповідності до протоколу огляду місця події з фото-таблицею від 19.06.2019 встановлено та оглянуто місце події - відкрита ділянка місцевості, яка розташована на відстані 15 м від входу в 1-й під`їзд буд. АДРЕСА_3 . На вищевказаній ділянці місцевості є асфальтоване покриття, яке проходить до автомобільного проїзду. Зі слів ОСОБА_21 на вказаній ділянці місцевості ОСОБА_2 вдарив його брата ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5., від чого останній впав на спину і вдарився головою об асфальтне покриття.

Відповідно до протоколу огляду трупа з фото-таблицею від 21.06.2019 слідує, що в палаті інтенсивної терапії хірургічного відділення Лозівської ЦРЛ на ліжку знаходиться труп ОСОБА_12. Труп лежить на спині, обличчям догори. Руки зложені на животі, зв`язані бинтом, ноги витягнуті. Труп без одягу, прохолодний на дотик. Трупне заклякання слабо виражене в усіх м`язах. Трупні плями островчаті багряно-фіолетового кольору, вбачаються на задній поверхні тіла, при натисканні зникають та відновлюють свій окрас через 9 секунд (06:51). На голові, у волосяній її частині, мається циркулярна бинтова пов`язка, яка в тім`яно-потиличній ділянці просочена підсохлою червоно-бурою рідиною. Із лівого носового ходу, із рота, із сечовивідного каналу виставлені катетери. В правій підплічній області мається катетер. Ребра та кістки кінцівок на дотик цілі.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту з відеозаписом до нього від 19.06.2019 слідує, що в ході слідчого експерименту ОСОБА_21 показав та відтворив обставини отримання його братом тілесних ушкоджень. Зокрема, свідок ОСОБА_21 показав, що 19.06.2019 близько 1 год. (час приблизний) він та його брат ОСОБА_12 знаходились на балконі квартирі АДРЕСА_6 . В цей час вони помітили, як їхня сусідка з квартири АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_11 заходить до під`їзду разом з компанією. В свою чергу ОСОБА_12 та ОСОБА_21 помахали їм рукою, в якості привітання. На їхній жест ОСОБА_11 та інші особи з її компанії ніяк не відреагували. Після цього ОСОБА_12 зі свого мобільного телефону з номеру: НОМЕР_1 у месенджері «Вайбер» написав повідомлення сусідці ОСОБА_11 на номер: НОМЕР_2 наступного змісту: «Привет». У відповідь йому також прийшли повідомлення суть яких зводилась до того, що ОСОБА_11 до своєї квартири прийшла не одна, а з хлопцем, і запитання: «Чому ОСОБА_20 пише ОСОБА_11 в такий нічний час».

ОСОБА_12 в своїх повідомленнях спробував пояснити, що ОСОБА_11 йому сусідка і він вирішив просто привітатись.

Потім ОСОБА_12 отримав повідомлення, що він спілкується з ОСОБА_2 (хлопцем ОСОБА_11 ) і що вони мають вийти на вулицю, щоб з`ясувати стосунки. ОСОБА_12 відповів, що не хоче виходити, оскільки їм нема про що розмовляти, однак ОСОБА_2 наполіг, щоб вони вийшли на вулицю.

Після цього ОСОБА_12 та ОСОБА_21 вийшли на вулицю та сіли на лавку поруч з першим під`їздом.

Через декілька хвилин з під`їзду вийшов ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) разом зі своїм знайомим ( ОСОБА_13 ). ОСОБА_2 запитав, хто з них ОСОБА_20 та сказав ОСОБА_20 відійти в бік для з`ясування відносин.

Потім ОСОБА_2 та ОСОБА_20 відійшли в бік на декілька кроків. ОСОБА_2 почав запитувати, в яких відносинах він перебуває з ОСОБА_11 та чому він їй пише вночі. Потім ОСОБА_2 почав погрожувати ОСОБА_20 нанесенням тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_20 зателефонував до поліції та повідомив, що чоловік вчиняє конфлікт і провокує бійку. Потім ОСОБА_2 продовжив вчиняти конфлікт з ОСОБА_20 та три рази плюнув слиною в обличчя останньому. Після третього плювка ОСОБА_20 плюнув у відповідь ОСОБА_2 . Потім ОСОБА_2 кулаком правої руки наніс ОСОБА_20 один удар в ліву частину голови, в область щелепи. Внаслідок нанесеного удару, як здалось ОСОБА_21 , ОСОБА_20 втратив свідомість та впав на спину, на асфальтне покриття та вдарився потиличною частиною голови. Про те, що ОСОБА_12 втратив свідомість після удару ОСОБА_2 , на думку ОСОБА_21 свідчить те, що ОСОБА_20 при падінні жодним чином не намагався уникнути падіння.

Потім ОСОБА_21 підбіг до ОСОБА_20 , підняв його голову та попрохав ОСОБА_2 та його товариша викликати швидку допомогу. ОСОБА_2 та його товариш ОСОБА_13 проігнорували прохання викликати швидку допомогу та пішли в напрямку магазину «АТБ» на м-н 4 м. Лозова Харківської області.

Після чого ОСОБА_21 заніс свого брата ОСОБА_20 до квартири та викликав швидку допомогу.

На вулиці ОСОБА_12 до свідомості не приходив.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи № 12-17/140-ЛЗт/19 від 26.07.2019 на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5., з урахуванням результатів лабораторних досліджень і у відповідь на поставлені в ухвалі суду питання експерт дійшов наступних висновків: причиною смерті ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5. став набряк-набухання головного мозку, зумовлений тупою травмою голови з лінійним переломом кісток основи черепа і крововиливом під оболонки головного мозку.

В ході проведеної експертизи трупа ОСОБА_12 встановлені наступні тілесні ушкодження:

- тяжка закрита черепно-мозкова травма у вигляді садна в потиличній ділянці по серединній лінії і правіше від неї в 7см догори від кордону росту волосся (6x5,7см) з крововиливом в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в цій області, лінійно-зигзагоподібного перелому кісток основи черепу, який починається на потиличній кістці по серединній лінії і йде косо вправо і донизу і закінчується в правій середній черепній ямці (загальною довжиною близько 11см), крововиливів над і під тверду мозкову оболонку (епідуральна і субдуральна гематоми), крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку (субарахноїдальний крововилив);

- синець на нижній щелепі зліва на рівні 3-5 зубів (4x2,5см).

Синець на нижній щелепі утворився від дії тупого твердого предмету, який не відобразив своїх індивідуальних особливостей.

Вищевказана тяжка черепно-мозкова травма з лінійним переломом кісток основи черепу і крововиливом під оболонки головного мозку за своїм характером, взаєморозташуванням зовнішніх ушкоджень і внутрішньочерепних крововиливів вказує на те, що утворилася внаслідок падіння ОСОБА_12 з висоти власного зросту на площину і ударом потиличною ділянкою об неї з наданим тілу прискоренням, не виключено, що внаслідок травматичної дії в область нижньої щелепи зліва, де мається синець.

За ступенем тяжкості: тяжка черепно-мозкова травма з лінійним переломом кісток основи черепу і крововиливом під оболонки головного мозку - це тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя (згідно п. 2.1.3. Б, Г Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995); синець і садно - це легкі тілесні ушкодження (згідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995).

Мається прямий причинно-наслідковий зв`язок між травмою голови з переломом кісток черепа і крововиливом під оболонки головного мозку і настанням смерті ОСОБА_12 .

Також під час проведеної експертизи трупа ОСОБА_12 встановлені тілесні ушкодження від надання медичної допомоги - катетеризації правої підключичної вени та резекційної краніотомії в правій скроневій ділянці.

Висновки судово-токсикологічної експертизи: при судово-медичній експертизі крові трупа ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5. етиловий, метиловий, ізопропіловий, н-пропіловий, ізобутіловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирти не виявлені (висновок експерта № 16/4909-Дм/19 від 26.06.2019).

Черепно-мозкова травма з переломом кісток основи черепу і крововиливом під оболонки головного мозку зумовила настання смерті ОСОБА_12 і, відповідно, знаходиться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Синець на нижній щелепі не знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 .

Тілесні ушкодження, що мали місце у ОСОБА_12 , утворилися від двох травматичних впливів: в ділянку нижньої щелепи зліва - в напрямку спереду назад і в потиличну ділянку по серединній лінії і правіше від неї - з напрямком травматичної дії ззаду наперед.

Для утворення такої травми голови, яка мала місце у ОСОБА_12 , з лінійним переломом кісток основи черепу і крововиливом під оболонки головного мозку і яка зумовила настання його смерті необхідно прикладання досить значної сили, достатньої, щоб викликати вищевказані тілесні ушкодження.

Тяжка черепно-мозкова травма з переломом кісток основи черепу і крововиливом під оболонки головного мозку у ОСОБА_12 утворилася при падінні його з висоти власного зросту з наданим тілу прискоренням і ударом потиличною частиною голови об пласку тверду поверхню (не виключено, що з асфальтним чи асфальтно-бетонним покриттям).

Тілесні ушкодження, що виявлені в ході проведеної експертизи трупа ОСОБА_12 (за винятком тих, що утворилися при медичних маніпуляціях) мають однаковий строк давності утворення і могли бути отримані в умовах однієї події - в період часу між 2 та 3 годинами 19.06.2019.

Тілесні ушкодження, що виявлені на трупі ОСОБА_12 , утворилися від дії тупих твердих предметів.

Згідно п. 2.1.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 черепно-мозкова травма з переломом кісток основи черепу і крововиливом під оболонки головного мозку у ОСОБА_12 відноситься до тілесного ушкодження, небезпечного для життя. Синець на нижній щелепі не є тілесним ушкодженням, небезпечним для життя.

Зазвичай людина після отримання такої важкої черепно-мозкової травми, яка мала місце у ОСОБА_12 з переломом кісток черепа, втрачає свідомість. Від удару в область нижньої щелепи зліва ОСОБА_12 також міг втратити свідомість.

ОСОБА_12 відразу після отримання черепно-мозкової травми з переломом кісток черепа не міг здійснювати цілеспрямовані самостійні дії - вставати, ходити, розмовляти і т.п. адже вірогідніше за все знаходився без свідомості.

Найбільш вірогідне, що спочатку ОСОБА_12 був спричинений синець на нижній щелепі (внаслідок чого тілу було надане прискорення), а потім вже утворилася тяжка черепно-мозкова травма з переломом кісток основи черепу внаслідок падіння на площину ударом потиличною ділянкою об неї.

Покази, надані свідком ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в ході проведення слідчого експерименту 19.06.2019, в цілому не суперечать судово-медичним даним в частині локалізації і механізму спричинення тілесних ушкоджень, які мали місце у ОСОБА_12 .

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_43 , роз`яснюючи висновок експерта № 12-17/140-ЛЗт/19 від 26.07.2019, показав, що після отримання ОСОБА_12 тілесних ушкоджень останній помер у стаціонарі лікарні 21.06.19 о 05:40 годині.

Під час огляду трупа він вияв на його нижній щелепі зліва синець. ОСОБА_12 міг втратити свідомість як після падіння, так і від удару в область нижньої щелепи зліва, оскільки в зоні нижньої щелепи є нервові закінчення, які можуть викликати больовий синдром.

В ході судово-медичної експертизи з трупу були взяті зразки крові, проте в крові будь-яких спиртів не виявлено.

Експерт роз`яснив, що було два травмуючих фактори: у нижній щелепі та в потиличній ділянці голови. Травма голови могла утворитися від падіння з висоти власного зросту, враховуючи розташування зовнішніх і внутрішніх ушкоджень: ззовні малося садно в потиличній ділянці і в цьому місці є лінійний перелом кісток черепу - це місце прикладання сили, а крововиливи в лобних ділянках голови свідчать, що це травма прискорення, оскільки крововиливи знаходяться на протилежному боці від місця прикладання сили (в потиличній ділянці).

Лінійний перелом черепу та крововилив під оболонку утворилися внаслідок падіння з наданням тілу прискорення: одночасно після падіння утворилися садно на потиличній частині голови, перелом кісток основи черепу та утворився крововилив в оболонку головного мозку. Черепно-мозкова травма з лінійним переломом та внутрішньочерепні крововиливи під оболонку головного мозку викликали набряк головного мозку.

Експерт, надаючи відповіді на питання щодо надання своєчасної медичної допомоги ОСОБА_12 та візуалізації лінійного перелому кісток основи черепу, роз`яснив, що перелом кісток основи черепа зовні не було видно, як і не було видно назовні крововилив під оболонку головного мозку, не було видно набряку головного мозку назовні людям, які перебували поряд з ОСОБА_12 . Оцінити ступінь загрози його життю можливо було лише рентгеном або комп`ютерною томографією, що є додатковими методами дослідження.

Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини вказує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Правова позиція Європейського суду з прав людини щодо цього відображена, зокрема, у п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», де Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

Суд, за наслідком допиту обвинуваченого ОСОБА_2 , потерпілої, свідків, судово-медичного експерта, після дослідження письмових доказів, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору взаємозв`язку та достатності для ухвалення даного вироку, дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_2 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 121 КК України, поза розумним сумнівом.

При цьому, суд критично оцінює заяви обвинуваченого ОСОБА_2 щодо наявності підстав для визнання доказів, які покладені в основу вироку, недопустимими, виходячи з наступного.

Зокрема, протокол огляду місця події з фото-таблицею від 19.06.2019, яким оглянута відкрита ділянка місцевості, яка розташована на відстані 15 м від входу в 1-й під`їзд буд. АДРЕСА_3 , на якій є асфальтоване покриття, відповідає положенням ст. 237 КПК України, підстав для залучення понятих в ході даної слідчої дії не було, що узгоджується з приписами ч. 7 ст. 223 КПК України.

Участь в ході огляду місця події ОСОБА_21 не суперечить положенням ч. 3 ст. 237 КПК України, оскільки останній був очевидцем події кримінального правопорушення та був залучений слідчим як учасник кримінального провадження, яким може бути і свідок.

Твердження ОСОБА_2 що протокол огляду місця події фактично був слідчим експериментом є необґрунтованим, про що свідчить зміст даного протоколу.

Те, що огляд місця події було проведено до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідає положенням ч. 3 ст. 214 КПК України, згідно якої у невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). В даному випадку огляд місця події було проведено 19.06.2019 з 06:00 години до 06:30 години, а відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення внесені о 13:16 годині 19.06.2019, що не може вказувати на порушення ч. 3 ст. 214 КПК України.

Інші доводи обвинуваченого ОСОБА_2 щодо підстав для визнання протоколу огляду місця події з фото-таблицею від 19.06.2019 як недопустимого доказу зводяться до його власної довільної оцінки даного доказу.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_2 про недопустимість як доказу протоколу огляду трупа з фото-таблицею до нього від 21.06.2019 є необґрунтованими, оскільки цей протокол складено в присутності двох понятих та судово-медичного експерта, протокол відповідає положенням ст. 223, 237, 238 КПК України та ним зафіксовано місце виявлення трупу, його розташування, зовнішні видимі пошкодження на трупі, зокрема зафіксовано трупні плями, їх колір, місце розташування та час, протягом якого вони зникають та відновлюють свій окрас, що має суттєве значення для судово-медичної експертизи.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_2 про недопустимість як доказу висновку судово-медичного експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи № 12-17/140-ЛЗт/19 від 26.07.2019 за фактом смерті ОСОБА_12 , оскільки під час проведення експертизи судовий експерт виявив синець на щелепі ОСОБА_12 , а під час огляду місця події слідчий не описав про наявність цього синця, є необґрунтованими, оскільки як роз`яснив в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_43 під час огляду трупа він особисто виявив синець на нижній щелепі зліва, який був ледь помітний.

При цьому судово-медичні відомості про наявність у ОСОБА_12 синця на нижній щелепі зліва узгоджуються з показами свідка ОСОБА_21 , який будучи очевидцем нанесення тілесних ушкоджень його брату - ОСОБА_12 , повідомив суду, що ОСОБА_2 наніс удар правою рукою в нижню частину щелепи ОСОБА_12 і такі покази свідок також надав під час слідчого експерименту, за наслідком проведення якого судовим експертом встановлено, що покази свідка ОСОБА_21 в цілому не суперечать судово-медичним даним в частині локалізації і механізму спричинення тілесних ушкоджень, які мали місце у ОСОБА_12 .

З цих же підстав суд критично оцінює доводи обвинуваченого ОСОБА_2 щодо визнання як недопустимого доказу протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 , оскільки, на думку обвинуваченого, даний свідок є братом загиблого.

Проте, покази свідка ОСОБА_21 знайшли своє підтвердження об`єктивними судово-медичними даними, отриманими за наслідком дослідження трупу ОСОБА_12 та проведення лабораторних досліджень, що слідує з висновку експерта № 12-17/140-ЛЗт/19 від 26.07.2019.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_2 про недопустимість як доказу висновку судово-медичного експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи № 12-17/140-ЛЗт/19 від 26.07.2019 за фактом смерті ОСОБА_12 , оскільки під час проведення експертизи судовий експерт не виявив спирт у крові трупа є необґрунтованими, оскільки як роз`яснив судовий експерт ОСОБА_43 під час проведення експертного дослідження з трупу ОСОБА_12 , який до настання смерті перебував у лікарні 2 дні, була взята кров та під час проведення експертизи будь-яких спиртів в крові трупа не виявлено.

В той же час суд звертає увагу на те, що з показів свідка ОСОБА_21 дійсно він разом із загиблим братом ОСОБА_12 перед конфліктом із ОСОБА_2 вживали пиво, але брат був у адекватному стані, його не хитало, він ствердно тримався на ногах, а згідно листа директора КНП «Лозівське ТМО» від 14.08.2019 забір біологічного матеріалу громадянина ОСОБА_12 був здійснений 19.06.2019 у відділенні екстреної (інтенсивної) медичної допомоги КНП «Лозівська ЦРЛ» та за результатами обстеження від 24.06.2019 № 2216 у громадянина ОСОБА_12 було виявлено етанол 0,81 г/л %, що відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння у загиблого ОСОБА_12 на момент його надходження до лікарні.

Відповідно покази обвинуваченого ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_12 перебував у такому стані сп`яніння, що не дозволяв йому керувати своїми діями, зважаючи і на те, що у нього постійно з рота вилітала слина під час спілкування, спростовані як вищевказаними показами свідка ОСОБА_21 , в тому числі і про те, що саме ОСОБА_2 умисно декілька разів обплював його брата, так і даними листа директора КНП «Лозівське ТМО» від 14.08.2019 щодо результатів дослідження крові ОСОБА_12 на наявність спритів, який виключає наявність середнього або тяжкого стану сп`яніння у загиблого.

Обвинувачений ОСОБА_2 в судовому засіданні заявляв про тиск з боку слідчого ОСОБА_44 на свідка ОСОБА_13 під час досудового розслідування, про що свідчать: заява ОСОБА_13 керівнику Лозівської місцевої прокуратури від 15.07.2019, лист заступника керівника вказаної прокуратури від 16.07.2019, диск зі записом поводження слідчого із свідком ОСОБА_13 .

Проте, оскільки свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні безпосередньо допитаний не був, а всі учасники судового провадження відмовилися від його допиту в суді, суд не може посилатися на покази даного свідка, зафіксовані на вищевказаному диску та заяві від 15.07.2019.

Надаючи оцінку доводам обвинуваченого ОСОБА_2 про те, що в діях фельдшера ОСОБА_39 вбачається службова недбалість через ненадання своєчасної медичної допомоги постраждалому ОСОБА_12 , суд виходить з того, що ці доводи були предметом досудового розслідування в межах кримінального провадження № 0001247 від 20.08.2019 за ч. 2 ст. 139 КК України та свого підтвердження не знайшли, про що свідчить ухвала Харківського апеляційного суду від 13.01.2021, якою залишена без задоволення апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.10.2020 про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову слідчого СВ Лозівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_48 від 29.09.2020 про закриття провадження кримінального провадження № 0001247, внесеного до ЄРДР 20.08.2019 за ч. 2 ст. 139 КК України.

Зокрема, апеляційним судом встановлено, що 20.08.2019 Лозівським ВП ГУНП в Харківській області були внесено відомості до ЄРДР за № 0001247 за заявою ОСОБА_2 від 19.08.2019 за фактом ненадання без поважних причин допомоги хворому медичним працівником, що спричинило смерть хворого, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 139 КК України.

Під час здійснення кримінального провадження були допитані у якості свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_39 , ОСОБА_2 , проведено низку слідчих (розшукових) дій.

Постановою старшого слідчого Лозівського ВП ГУН в Харківській області ОСОБА_50 від 10.02.2020 ОСОБА_2 залучено до кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001247 від 20.08.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 139 КК України, в якості потерпілого.

Крім цього, під час здійснення розслідування у даному кримінальному провадженні для встановлення наявності причино-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_12 та діями фельдшера швидкої медичної допомоги ОСОБА_39 , було призначено комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено ХОБСМЕ.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-332/2019 від 13.04.2020, судово-медичних даних щодо неналежного надання медичної допомоги ОСОБА_12 або дій (бездіяльності) фельдшера ОСОБА_39 , які б могли кваліфікуватися як халатні, комісією експертів не встановлено. Дії фельдшера ОСОБА_39 повністю відповідали вимогам клінічних протоколів «Екстрена медична допомога. Догоспітальний етап. Новий клінічний протокол», затверджений наказом МОЗ України від 05.06.2019 № 1269.

В діях фельдшера швидкої медичної допомоги ОСОБА_39 не вбачається службової недбалості чи надання неналежної медичної допомоги постраждалому ОСОБА_12 , що вказує на відсутність в діях ОСОБА_39 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 139 КК України.

Закриваючи кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001247 від 20.08.2019, слідчий Лозівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_48 у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування зазначив, що у даному кримінальному провадженні виконані всі необхідні слідчі дії, а також проведено комісійну судово-медичну експертизу, згідно висновку якої в діях фельдшера швидкої медичної допомоги ОСОБА_39 не вбачається службової недбалості чи надання неналежної медичної допомоги постраждалому ОСОБА_12 , що вказує на відсутність в діях ОСОБА_39 складу кримінального правопорушення. Згідно статті 219 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження у разі, коли строк досудового розслідування закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.

Суд апеляційної інстанції встановив, що слідчий, закриваючи кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, у повному обсязі дотримався вимог ст. 110, 219, 284 КПК України, а при розгляді справи в суді першої інстанції та апеляційної інстанції ОСОБА_2 не надав доказів щодо неповноти, однобічності, необ`єктивності та упередженості проведеного досудового розслідування.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та вмотивоване рішення, не знайшов, а наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 доводи, не вважав такими, що свідчать про помилковість висновків слідчого судді щодо існування підстав для закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001247 від 20.08.2019 за ч. 2 ст. 139 КК України.

Суд за наслідком дослідження та оцінки доказів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження заяви сторони захисту про неповноту досудового розслідування та про невірність кваліфікації дій ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 121 КК України, який вважав вірним кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 119 КК України.

Зокрема, виходячи з положень ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; виходячи з того, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, суд, постановляючи рішення по даному кримінальному провадженню, враховує і висновки Верховного Суду з цього питання.

Суд приймає до уваги позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19.08.2021 у справі № 756/8124/19, який вважав безпідставними доводи касаційної скарги про необхідність кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 119 КК.

Верховний Суд зазначив, що, розмежування умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, і вбивства через необережність здійснюється за їхньою суб`єктивною стороною.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Верховний Суд зазначив, що судом попередніх інстанцій встановлено, що обвинувачений, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та хоча не бажаючи, але свідомо приспускаючи їх настання, володіючи навиками тайського боксу, умисно завдав один раптовий, сильний та цілеспрямований удар ліктем у голову потерпілому, саме від якого потерпілий впав з прискоренням та вдарився головою об кахельну підлогу, тобто діяв з непрямим умислом на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та з необережністю щодо настання його смерті, заподіяні тяжкі тілесні ушкодження знаходилися у прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого. Таке поєднання умислу та форми вини підтверджує правильність висновків суду першої інстанції про кваліфікацію дій обвинуваченого саме за ч. 2 ст. 121 КК та відповідно за цією ж ознакою виключає кваліфікацію дій за ст. 119 КК. Зазначена позиція відповідає висновкам про застосування норми права, які містяться в ухвалах Верховного Суду України від 25.04.2013 (справа № 5-8 кс 13), від 19.03.2015 (справа № 5- 4 кс 15), від 28.05.2015 (справа № 5-25 кс 15) та постановах Верховного Суду від 18.06.2020 (справа № 753/14578/18, провадження № 51-1584 км 20) та від 24.07.2019 (справа № 369/12575/17, провадження № 51-1742 км 18).

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 на професійному рівні займався вільною боротьбою, у 2017 році йому було присвоєне спортивне звання «Майстер спорту України з боротьби вільної» за ІІІ місце на Кубку України серед чоловіків.

Згідно копії наказу № 2/10-17 від 17.10.2017 ОСОБА_2 був призначений головою громадської організації «Федерація вільної боротьби Лозівщини».

Під час перегляду соціальної мережі «Facebook», про що складено протокол огляду та фіксації інформації з електронних інформаційних систем, доступ до яких не обмежується її власником, володільцем або утримувачем або не пов`язаний з подоланням систем логічного захисту, від 24.06.2019, встановлено, що ОСОБА_2 у 2018 році приймав участь у змаганнях з вільної боротьби у ваговій категорії 125 кг, за наслідком проведення яких він обійняв І місце.

Оскільки інформація щодо зайняття обвинуваченим ОСОБА_2 вільною боротьбою розповсюджена в мережі Інтернет, є відкритою для користувачів мережі та досліджена в судовому засіданні, відповідно доводи обвинуваченого щодо неврахування судом як доказів інформації про його спортивні здобутки є необґрунтованими, оскільки така інформація має безпосереднє відношення для з`ясування питання щодо наявності в діях ОСОБА_2 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, зокрема його суб`єктивної та об`єктивної сторони.

Як слідує з показів свідка ОСОБА_21 після удару обвинуваченого ОСОБА_2 в нижню щелепу ОСОБА_12 , останній «підлетів» над землею та в цей момент у нього з ніг навіть злетіли кросівки, після чого він впав та ударився потилицею об асфальтне покриття.

Відповідно суд вважає, що ОСОБА_2 , будучи майстром спорту з вільної боротьби, володіючи технічними прийомами та спеціальними навичками, у тому числі, що виводять особу з рівноваги, мав явну перевагу у вазі тіла та фізичній силі перед ОСОБА_12 .

Обвинувачений ОСОБА_2 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння у вигляді умисного застосування фізичного насильства до ОСОБА_12 , розумів, що внаслідок нанесення без будь-якого попередження з великою силою удару в нижню щелепу ОСОБА_12 , який цього удару не очікував і не був спроможний захищатися, останній неминуче впаде на асфальт, оскільки він і ОСОБА_12 перебували на асфальтній площадці перед будинком.

Умисно завдаючи удар з великою силою кулаком в голову ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_2 з урахуванням своїх фізичних даних розраховував на особливу силу удару і такі можливі наслідки, як різке падіння потерпілого й удар головою об асфальт, від чого його здоров`ю буде спричинена тяжка шкода, тобто усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання.

Таким чином, доводи сторони захисту про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 119 КК є необґрунтованими, оскільки суд вважає, що дії ОСОБА_2 із суб`єктивної сторони мають ознаки непрямого умислу, оскільки він усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав, що внаслідок завдання ОСОБА_12 удару в життєво важливий орган потерпілий при падінні на асфальтове покриття може отримати тяжкі тілесні ушкодження.

Незважаючи на те, чи конкретизував у своїй свідомості ОСОБА_2 ступінь тяжкості завданих ним ушкоджень, у даному випадку він має нести відповідальність за ті тілесні ушкодження, які фактично були спричинені потерпілому його діями. Що стосується наслідку у вигляді смерті потерпілого, то в її настанні наявна необережна форма вини ОСОБА_2 , оскільки він не бажав та не допускав такого наслідку, проте міг і повинен був усвідомлювати можливість настання смерті потерпілого внаслідок своїх злочинних дій.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд виходить з вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , судом не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_2 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_2 раніше не судимий, має повну вищу технічну освіту, розлучений, проживає без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , є батьком малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримує другу вищу освіту, працевлаштований продавцем непродовольчих товарів у ФОП ОСОБА_6 , перебуває на військовому обліку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання скарг на ОСОБА_2 від мешканців будинку не надходило.

На підставі викладеного суд, враховуючи обставини заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_12 , від яких останній помер у лікарні, беручи до уваги відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , вважає, що обвинуваченому ОСОБА_2 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_2 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та не буде становити особистий надмірний тягар для обвинуваченого.

Під час досудового розслідування ОСОБА_2 24.06.2019 ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому був змінений ухвалою Харківського апеляційного суду від 19.03.2020 на цілодобовий домашній арешт, в результаті чого ОСОБА_2 був звільнений з-під варти.

Таким чином, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 24.06.2019 по 19.03.2020 повинен бути зарахований обвинуваченому у строк покарання, оскільки ОСОБА_2 засуджується до покарання у виді позбавлення волі.

Прокурор в судових дебатах просив обрати обвинуваченому ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо необхідності обрання ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з положень ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196, абз. 8 п. 2) ч. 3 ст. 374 КПК України та вважає, що підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається.

В межах кримінального провадження потерпіла ОСОБА_51 заявила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позивач ОСОБА_51 просила стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_2 в якості відшкодування моральної шкоди 1000000 гривень.

Позовні вимоги ОСОБА_51 обґрунтувала тим, що вона є дружиною загиблого ОСОБА_12 , на день його смерті вона була непрацездатною у зв`язку із декретною відпусткою та його смерть вона пережила тяжко, оскільки він був її коханою людиною. У зв`язку із смертю чоловіка вживає заспокійливі препарати та досі не може вийти із нервового стану.

У відповідності до ч. 1 ст. 326 КПК України, якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею.

Частиною 2 ст. 326 КПК України визначено, що цивільний позов може бути розглянутий за відсутності цивільного позивача, його представника чи законного представника, якщо від нього надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутності або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав пред`явлений позов.

Цивільний позивач ОСОБА_51 в жодне судове засідання даного суду не прибула, клопотань про розгляд позову за її відсутності не подавала, а обвинувачений (цивільний відповідач) ОСОБА_2 в судовому засіданні позов, пред`явлений ОСОБА_51 , не визнав.

За таких обставин на підставі ч. 1 ст. 326 КПК України цивільний позов ОСОБА_51 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди слід залишити без розгляду.

В межах кримінального провадження потерпіла ОСОБА_9 заявила цивільний позов до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних смертю сина ОСОБА_12 .

Цивільний позивач ОСОБА_9 просила стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_2 на її користь витрати на придбання ліків сину ОСОБА_12 та на його поховання на загальну суму 25144,21 гривень, а також моральну шкоду у розмірі 1000000 гривень.

Позовні вимоги в частині стягнення матеріальних витрат цивільний позивач ОСОБА_9 обґрунтувала тим, що ОСОБА_2 умисно спричинив її сину ОСОБА_12 тілесні ушкодження, в тому числі і тяжкі, через що він перебував у Лозівській ЦРЛ, де проходив лікування, проте помер внаслідок заподіяних обвинуваченим травм.

Матеріальні збитки складаються з:

- витрат на придбання ліків в розмірі 3201,89 гривень;

- витрат на поховання ОСОБА_12 на загальну суму 12260 гривень;

- витрат на поминальний обід на загальну суму 9071,55 гривень;

- витрат на храм у розмірі 500 гривень.

Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди цивільний позивач ОСОБА_9 обґрунтувала тим, що внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_2 вона поховала сина, який був доброю, порядною та справедливою людиною. Вона дуже тяжко пережила смерть сина, який був сенсом її життя, вимушена приймати заспокійливі препарати та в такому стані виконувати свою роботу.

Вказані вище матеріальні витрати обвинуваченим не відшкодовані.

Цивільний позивач ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Цивільний відповідач ОСОБА_2 на початку судового розгляду цивільний позов ОСОБА_9 не визнав, в кінці судового розгляду заявив, що готовий сплатити ту суму відшкодування, яку з нього стягне суд даним вироком.

Суд, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_9 , виходить з наступного.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Як слідує з ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Цивільний позивач ОСОБА_9 надала суду наступні докази на підтвердження позовних вимог:

- копії чеків на загальну суду 5528,16 гривень, з яких цивільний позивач просить стягнути лише 3201,89 гривень - витрати на лікування;

- копію чеку з «Аптека № 6» на загальну суму 110,77 гривень;

- копію накладної № 22 від 22.06.2019 на суму 12260 гривень - витрати на поховання сина;

- копію рахунку від 22.06.2019 на суму 4946 гривень - витрати на поминальний обід після поховання;

- копію рахунку від 27.07.2019 на суму 2814 гривень - витрати на поминальний обід (9й день);

- копію товарного чеку № 31 на суму 1311,55 гривень - витрати на продукти харчування для поминального обіду;

- копію квитанції № 8 на суму 500 гривень - жертва на храм.

Таким чином, цивільний позивач ОСОБА_9 має право на стягнення з обвинуваченого ОСОБА_2 понесених нею витрат на поховання сина у розмірі 12260 гривень; витрат на поминальний обід на загальну суму 9071,55 гривень; витрат на лікування ОСОБА_12 на суму 3201,89 гривень.

Водночас не підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_2 витрати на оплату послуг храму в сумі 500 грн, оскільки підстава такої витрати - добровільна жертва на храм, що слідує зі змісту квитанції № 8.

Також не підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_2 витрати на суму 110,77 гривень, оскільки позивач зазначила, що це витрати на поховання, а згідно копії чеку з «Аптека № 6» - це витрати, пов`язані з придбанням засобів гігієни, які не обґрунтовані наданими медичними показаннями.

Суд дійшов висновку, що в результаті вчиненого кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_9 спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких потерпіла зазнала у зв`язку із смертю сина, яка підлягає відшкодуванню обвинуваченим ОСОБА_2 на підставі вимог ст.ст. 1167, 1168 ЦК України.

Враховуючи характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла ОСОБА_9 , їх тривалість, ґрунтуючись на принципах розумності та справедливості суд вважає, що відповідно глибині душевних страждань потерпілої буде відповідати сума компенсації моральної шкоди у розмірі 500000 гривень.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 в іншій частині слід відмовити.

Керуючись ст. 369, 371-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_2 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання обвинуваченого ОСОБА_2 . Зарахувати на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_2 час його попереднього ув`язнення з 24.06.2019 по 19.03.2020.

Задовольнити частково цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 24533 (двадцять чотири тисячі п`ятсот тридцять три) гривні 44 (сорок чотири) копійки, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 500000 (п`ятсот тисяч) гривень, а всього - 524533 (п`ятсот двадцять чотири тисячі п`ятсот тридцять три) гривні 44 (сорок чотири) копійки.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 в іншій частині - відмовити.

Залишити без розгляду цивільний позов ОСОБА_52 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення надіслати (вручити) обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1