ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3172/23 Справа № 194/640/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000085 від 06 березня 2023 року, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст.357 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2023 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст.357 КК України, та призначено покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України - у вигляді 5 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 357 КК України - у вигляді 2 років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік та поклавши на обвинувачену обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Згідно з обставинами, встановленими судом, ОСОБА_8 , в період воєнного стану, 03.03.2023 року в період часу з 20.00 год. по 21.00 год. знаходилась в лазні, що розташована в кафе Забава, за адресою: Дніпропетровська область, м. Тернівка, вул. Троїцька, буд.149 з ОСОБА_9 , де разом з останнім вживали алкогольні напої. В ході вживання алкогольних напоїв ОСОБА_8 , вирішила вчинити крадіжку майна ОСОБА_9 : з куртки офіційний документ - пластикову банківську картку АТ Перший Український Міжнародний Банк (ПУМБ) номер НОМЕР_1 , яка прив`язана до міжнародного номеру банківського рахунку № НОМЕР_2 , телефон та кошти з рахунку потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 таємно взяла з внутрішньої кишені куртки пластикову картку банку AT Перший Український Міжнародний Банк (ПУМБ) номер НОМЕР_1 , яка прив`язана до міжнародного номеру банківського рахунку (IBAN - Міжнародний банківський номер рахунку), а саме НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_9 ,та яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, та таким чином викрала дані офіційні документи з корисливих мотивів, з метою подальшого зняття коштів.

Далі, там же і в той же час, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, ОСОБА_8 підійшла до столу, на якому знаходився мобільний телефон Samsung Galaxy А-30 2019 року, 3/32 GB Black (SM-A305FZ), imei НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_9 , умисно, таємно викрала мобільний телефон Samsung Galaxy А-30 2019 року, 3/32 GB Black (SM-A305FZ), imei НОМЕР_4 , вартість якого складає 2800 грн.

Далі, маючи доступ до банківської картки ОСОБА_9 та маючи його телефон, 03 березня 2023 року в 21.08.42 години, переслідуючи мету збагачення, таємно, в умовах воєнного стану, за допомогою онлайн банкінгу ПУМБ перерахувала грошові кошти в розмірі 28000 грн. з рахунку потерпілого на інший рахунок № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_10 , яка перебувала в її користуванні Таким чином обвинувачена викрала з рахунку ОСОБА_9 28000 грн, спричинивши потерпілому збитки на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити в частині призначення покарання та вважати ОСОБА_8 засудженою: за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, від відбування якого звільнити на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік та поклавши на обвинувачену обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначає, що суд, всупереч вимогам ч. 3 ст. 61 КК України призначив обвинуваченій, яка має малолітню дитину, покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, прокурором не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що вони є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Як вбачається з матеріалів провадження, наведених вимог закону судом дотримано не було.

Матеріалами провадження підтверджується, що ОСОБА_8 має малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За цих обставин, суд дійшов безпідставного висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У відповідності з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Враховуючи те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, через застосування закону, який не підлягає застосуванню, колегія суддів вважає слушними доводи та приходить до висновку про необхідність зміни вироку в частині призначення покарання.

Визначаючи ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 357 КК України, суд враховує тяжкість цього кримінального правопорушення, яке відносяться до кримінальних проступків, а також особу обвинуваченої, яка раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має малолітню дитину.

В якості обставин, що відповідно до ст. 65 КК України пом`якшують покарання, суд враховує визнання обвинуваченою своєї вини та щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією цієї статті, з урахуванням положень ст. 53 КК України, що відповідатиме меті покарання та сприятиме виправленню останньої.

Водночас, з огляду на засудження обвинуваченої оскаржуваним вироком й за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке прокурором не оскаржується, колегія суддів вважає за необхідне визначити ОСОБА_8 остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, поглинувши покарання за ч. 1 ст. 357 КК України покаранням за ч. 4 ст. 185 КК України та звільнивши обвинувачено від його відбування на підставі ст. 75 КК України з випробуванням.

При цьому, колегія суддів не вдається в обговорення обґрунтованості судового рішення в частині застосування положень ст. 75 КК України, оскільки це також перебуває поза межами апеляційних вимог.

Отже, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора та погоджуючись з ними приходить до висновку про необхідність її задоволення та зміни вироку щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст.357 КК України, змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженою:

- за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного остаточного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, зобов`язавши її, згідно з п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4