У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року суддя-доповідач - суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , отримавши апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_2 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 01 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 120 211 050 400 028 49 від 24 серпня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 01.08.2023 ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1.000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17.000 гривень.

Ухвалено, на підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Святошинського районного суду міста Києва від 24.12.2019 стосовно ОСОБА_3 виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_3 - не обирався.

У провадженні вирішена доля речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Виходячи з положень п. 1 ч. 1 ст. 392 КПК України, вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 01.08.2023 стосовно ОСОБА_3 може бути оскаржений і заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_2 , за приписами п. 6 ч. 1 ст. 393 КПК України з урахуванням норми ч. 4 ст. 36 КПК України, має право на подачу апеляційної скарги.

Передбачені ст. 395 КПК України порядок та строк подачі апеляційної скарги прокурором дотримані.

Як задекларовано в п. 4 ч. 2 ст. 396 КПК України, в апеляційній скарзі повинно бути зазначено, зокрема, вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, які б узгоджувалися з положеннями ч. 1 ст. 407 КПК України, та їх обґрунтування з зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Проте, даних норм кримінального процесуального закону заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_2 не дотримався, а тому ухвалою судді-доповідача від 25.09.2023 його апеляційна скарга була залишена без руху і прокурору встановлений строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Однією з підстав для залишення апеляційної скарги заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_2 без руху слугувало те, що вироком суду першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_3 вчинив досліджуване кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України - 23.08.2021, за який його засуджено вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 01.08.2023 до покарання у виді штрафу у розмірі 1.000 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17.000 гривень, правильність чого фактично в апеляційній скарзі прокурора з усунутими недоліками - не оспорена.

У свою чергу, ОСОБА_3 було засуджено вироком Святошинського районного суду міста Києва від 24.12.2019 за злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України, що ним учинений 04.06.2019, - на 3 роки позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки.

Водночас, ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 05.08.2021 ОСОБА_3 оголошено у розшук, скасовано іспитовий строк та його направлено для відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Згідно ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 12.04.2023 ОСОБА_3 звільнено умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 24.12.2019 - на 1 рік 4 місяці 26 днів.

Отже, за досліджуваним вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 01.08.2023 ОСОБА_3 вчинив замах на крадіжку - 23.08.2021 під час іспитового строку - 2 роки, визначеного при його звільненні від відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 24.12.2019, а тому є незрозумілою позиція прокурора в апеляційній скарзі з усунутими недоліками про те, як при застосуванні до ОСОБА_3 положень ст. 71 КК України, йому за сукупністю вироків, з урахуванням покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду міста Києва від 24.12.2019, враховуючи ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 05.08.2021 та Полтавського районного суду Полтавської області від 12.04.2023, треба визначити до відбуття шляхом постановлення нового вироку остаточне покарання у виді 1.000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17.000 гривень, та 1 рік 4 місяці 26 дні позбавлення волі, які виконувати самостійно, за тим, що станом на 23.08.2021 невідбутий строк покарання за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 24.12.2019 не становив - 1 рік 4 місяці 26 дні позбавлення волі.

Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень випливає, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.11.2019 у кримінальному провадженні № 120 191 001 000 106 34 (справа № 761/45429/19) ОСОБА_3 обирався запобіжний захід у виді домашнього арешту за підозрою останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України за події 03-04.11.2019, а згідно довідки ІЦ - 17.01.2020 направлено до суду провадження за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України.

При залишенні апеляційної скарги без руху прокурору було запропоновано дослідити судові/судове рішення у цих провадженнях, які не виключають можливості постановлення іншого рішення судом апеляційної інстанції, ніж запропоновано прокурором шляхом ухвалення нового вироку суду, а і шляхом його зміни на покращення становища обвинуваченого ОСОБА_3 або ж про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Разом з тим, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_2 в апеляційній скарзі лише послався на те, що кримінальне провадження № 120 191 001 000 106 34 стосовно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України перебуває в провадженні Шевченківського районного суду міста Києва, розгляд якого призначено на 16.11.2023.

Не послався заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_2 і те, як Національний стандарт ДСТУ 4163:2020 "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів", а також Наказ Міністерства освіти і науки № 1033 від 29.07.2019 Про впровадження нової редакції Українського правопису - вніс зміни до Кримінального процесуального кодексу України, зокрема до п. 2 ч. 2 та ч. 5 ст. 396, які регламентують, що в апеляційній скарзі зазначається прізвище, ім`я та по батькові особи, яка подає апеляційну скаргу, замість " ОСОБА_4 ".

Отже, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_2 протягом встановленого строку не усунув недоліки апеляційної скарги на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 01.08.2023 стосовно ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 120 211 050 400 028 49 від 24.08.2021, яку залишено без руху, а тому, за приписами п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається особі, яка її подала, з надісланням копії ухвали про повернення апеляційної скарги, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами прокурору на підставі ч. 5 ст. 399 КПК України.

Керуючись ст.ст. 398, 399 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_2 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 01 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 120 211 050 400 028 49 від 24 серпня 2021 року, - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати прокурору разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її винесення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_1