В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників адвоката ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, угоду про визнання винуватості, яка укладена 15 листопада 2023 року між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000108, яке внесене до ЄРДР 15 червня 2015 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берегове, Закарпатська область, громадянина України, учасника бойових дій, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України (далі Угода про визнання винуватості),

учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисники адвокат ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 установив таке.

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

ОСОБА_4 обвинувачувався за ч. 3 ст. 408 КК України, тобто у дезертирстві, тобто самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, за таких фактичних обставин.

Відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»:від 17.03.2014 №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII;від 06.05.2014 №454/2014, затвердженого Законом України від 06.05.2014 № 1240-VII ;від 21.07.2014 № 607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 № 1595-VI1;від 14.01.2015 № 15/2015, затвердженого Законом України від 15.01.2015 № 113-VIII - з 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) від 27 грудня 2011 року № 39-ПМ (по особовому складу) ОСОБА_4 прийнятий на військову службу за контрактом строком на три роки та призначений на посаду музиканта оркестру, а наказом командира цієї ж військової частини від 27 грудня 2011 року № 348 (по стройовій частині) його зараховано до списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 грудня 2013 року № 326 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду старшого стрільця 1 механізованого відділення І механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

27 грудня 2014 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № НОМЕР_3 (по стройовій частині) старшому солдату ОСОБА_7 відповідно до пункту 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» продовжено строк військової служби за контрактом до видання Указу «Про демобілізацію» з наданням часу для оформлення документів та прийняття рішення щодо укладення нового контракту.

Подальшим наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 30 квітня 2015 року № 79-РС (по особовому складу) старшого солдата ОСОБА_7 призначено на посаду артиста першої категорії оркестру військової частини польова пошта НОМЕР_2 , а наказом від 27 липня 2015 року №211 (по стройовій частині) його зараховано у розпорядження командира військової частини, у зв`язку з самовільним залишенням частини.

Під час проходження військової служби старший солдат ОСОБА_8 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу на вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, старший солдат ОСОБА_4 , з метою ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, близько 9 години 29 травня 2015 року в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 , що дислокується по АДРЕСА_2 , чим протиправно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

З 29 травня 2015 року старший солдат ОСОБА_7 обов`язки військової служби не виконує, вільний час проводить на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

Згідно із Угодою про визнання винуватості, сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин кримінального правопорушення та його правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 408 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому йому діянні.

Сторони погодились на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 408 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Сторони також погодилися, що згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, ОСОБА_4 необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України є тяжким злочином.

Отже, у кримінальному провадженні № 0000108, яке внесене до ЄРДР 15 червня 2015 року стосовно: ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, може бути укладена угода про визнання винуватості.

Суд вважає, що угода про визнання винуватості містить усі необхідні відомості, які передбачені ст. 472 КПК України.

Суд переконався, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо та обвинуваченому роз`яснені наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 КПК України.

ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, а також засвідчив, що він цілком розуміє: що має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зазначає, що Угода про визнання винуватості, відповідає вимогам КПК України та закону, адже дії ОСОБА_4 кваліфіковані правильно за ч. 3 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Погоджене у ній покарання відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про його особу, а саме він раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, одружений, має малолітню дитину на утриманні, брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України є учасником бойових дій, за місцем служби характеризувався позитивно.

Судом встановлено, що Угода про визнання винуватості, відповідає інтересам суспільства, які полягають в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Отже, суд вважає, що наявні умови для її затвердження.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, ??у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Отже, суд призначає узгоджене покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, оскільки сторони угоди про визнання винуватості, узгодили обвинуваченому звільнення від відбування покарання, суд вважає за можливе застосувати до нього положення ч. 2 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням на нього обов`язків, які визначені у ч. 1 ст. 76 КК України.

Суд вважає, що з огляду дані про особу ОСОБА_4 , наявність пом`якшуючих обставин, йому необхідно установити іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом не встановлено, оскільки у порядку ст. 331 КПК України, від прокурора клопотань про це не надходило.

Керуючись ст. 177, 331, 368, 374, 392, 395, 475, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 15 листопада 2023 року між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000108, яке внесене до ЄРДР 15 червня 2015 року стосовно: ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Згідно із ч. 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 , виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Встановити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Іспитовий строк обчислювати з 15 листопада 2023 року.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з обмеженнями передбаченими ст. 394, 424 КПК України.

Вирок набирає законної сили у порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду Ірина ДУБАНОВСЬКА

Київської області