В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді: ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002156 від 24.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ужгород, Закарпатської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, тимчасово непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому неодноразово продовжувався, а в тому числі Указом Президента України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ, затвердженим Законом України), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Однак, не зважаючи на викладене, громадянин ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , 24 жовтня 2023 року близько 02 год. 00 хв., точного часу в ході досудового розслідування не встановлено перебуваючи в АДРЕСА_2 на паркові для автомобілів побачив, що на землі спить потерпілий ОСОБА_6 , який був одягнений в темний одяг та ОСОБА_4 , підійшов до потерпілого ОСОБА_6 , де в подальшому нахилився до останнього та в одній з кишень штанів знайшов мобільний телефон марки «Huawei» синього кольору та в цей час у ОСОБА_4 , виник умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчиненого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи настання цих наслідків, із корисливих мотивів, з метою особистої наживи та збагачення за рахунок викраденого чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з кишені штанів потерпілого ОСОБА_6 , мобільний телефон марки «Huawei» синього кольору тим самим спричинивши потерпілому збитки на суму, 1333,00 ( тисячу триста тридцять три гривні 00 коп). та сховавши вищевказаний мобільний телефон до правого карману своїх штанів покинув місце скоєння злочину, а вказаним майном розпорядився на свій розсуд.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що між ним як прокурором у вказаному кримінальному провадженні, та обвинуваченим за участі його захисника укладено угоду про визнання винуватості. Просив врахувати, що речові докази повернуті потерпілому.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, разом із тим до матеріалів справи додано заяву від потерпілого про проведення підготовчого судового засідання, судового розгляду справи без його участі. Проти укладання угоди про визнання винуватості не заперечує.

Захисник обвинуваченого просив затвердити угоду.

Обвинувачений підтримав позицію захисника, просив затвердити угоду про визнання винуватості.

20.12.2023 прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0002156 від 24.10.2023 року та обвинувачений у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з другої сторони, за участі захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст. 468 470, 472 КПК України, добровільно, за ініціативою прокурора уклали угоду про визнання винуватості.

Згідно угоди про визнання винуватості від 20.12.2023, обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Також, на підставі ч. 4 ст. 469 КПК України прокурором отримано письмову згоду від потерпілого на укладення угоди про визнання винуватості.

Згідно угоди, підписуючи угоду, сторони розуміють, що відповідно до положень ч. 2 ст. 473 КПК України наслідками укладання та затвердження угоди про визнання винуватості є обмеження їх права оскарження вироку згідно з вимогами ст. ст. 394 та 424 КПК України.

Сторони розуміють наслідки невиконання угоди, у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Крім того, згідно угоди обвинувачений розуміє, що умисне невиконання цієї угоди є підставою для притягнення особи до кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 389-1 КК України, відповідно до якої умисне невиконання засудженим угоди про примирення або про визнання винуватості карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.

Сторони погоджуються на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням та встановити іспитовий строк з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Суд, вивчивши надані матеріали, заслухавши учасників судового провадження, приходить до наступного висновку.

Відповідно ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення яким затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;

Відповідно ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє положення п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, ч. 4 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Узгоджені обвинуваченим та прокурором вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого.

Відповідно до ст. 475 КПК України, якщо суд переконався що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу ОСОБА_4 , прийшов до висновку, що його винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

При цьому, суд констатує факт, що стороною захисту під час підготовчого судового засідання не заявлялися клопотання щодо виклику свідків сторони захисту, витребування речей та документів, приєднання речей та документів в якості доказів.

Таким чином, обвинувачений був вільний у реалізації процесуальних прав сторони захисту.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Дослідивши угоду про визнання винуватості та переконавшись, що укладена угода є добровільним волевиявленням обвинуваченої, тобто не є наслідком застосування до неї насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, з`ясувавши у обвинуваченого чи цілком він розуміє наслідки затвердження угоди, роз`яснивши обвинуваченому права передбачені вимогами ч.4 ст 474 КПК України, суд доходить висновку, що угода про визнання винуватості, укладена прокурором у кримінальному провадженні, з одної сторони, та обвинуваченою у цьому кримінальному провадженні, з другої сторони, у присутності захисника, відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди є добровільним, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_4 , діяння повністю доведене і вірно кваліфіковане органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 185 КК України, винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Окрім того, судом враховано позицію потерпілого в даному кримінальному провадженні, який в порядку абзацу 5 ч. 4 ст. 469 КПК України не заперечує проти укладення угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором, про що надала відповідну заяву, яка міститься у матеріалах справи.

Суд врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого: сприяння розкриттю кримінального правопорушення, на досудовому розслідуванні, шляхом надання правдивих показань, які є істотними для дослідження всіх обставин скоєння вказаного кримінального провадження, а також щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення; беззастережне визнання вини, щире каяття.

Обставини, що обтяжують його покарання, не встановлено, в обвинувальному акті не вказуються.

Суд враховує ставлення обвинуваченого ОСОБА_4 , до вчиненого кримінального правопорушення, а саме його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Санкція частини 4 статті 185 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Згідно ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 185 КК України, належить до тяжких злочинів.

При обранні виду та міри покарання ОСОБА_4 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, дані про особу, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, та відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, призначає покарання необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При призначенні покарання суд враховує пом`якшуючі провину обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин які обтяжують покарання досудовим розслідуванням не встановлено.

Призначаючи вид і міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує конкретні обставини вчинення злочину, тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку, що обвинуваченому за вчинення злочину, належить призначити узгоджену сторонами міру покарання в угоді у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) роки.

Разом із цим, суд з врахуванням фактичних обставин справи, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, повернення потерпілому викраденого майна, відсутність претензій потерпілого до обвинуваченого, вважає за можливе його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, обравши йому покарання пов`язане з позбавленням волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Саме таке покарання на думку суду є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів.

Суд вбачає за належне визначити йому узгоджену міру покарання в угоді та в порядку ч.3 ст. 75 КК України вважає за необхідне визначити обвинуваченому термін іспитового строку 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених п.п.1-6 ч.7 ст.474 КПК України, судом не встановлено.

З урахування вищевикладених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Клопотань про обрання запобіжного заходу або про продовження дії попередньої ухвали до суду не подавалось.

Долю речових доказу слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення товарознавчої експертизи, у розмірі 1195 гривень 00 копійок, у відповідності до ст.124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 , на користь держави.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 394, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 20.12.2023 року укладену між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0002156 від 24.10.2023 року та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з другої сторони, за участі захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст. 468 470, 472 КПК України.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.

У відповідності зі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: мобільний телефон «Huawei» синього кольору, який передано потерпілому на відповідальне зберігання, вважати повернутим потерпілій.

Стягнути із з ОСОБА_4 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 1195 гривень 00 копійок.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подання на нього апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому, його захиснику та прокурору.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1