Справа № 573/1460/22
Номер провадження 1-кп/573/12/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_10 ,

свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

експертів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 12.07.2022 за №0000180, по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Білопілля Сумської області, із спеціальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 17.06.2021 Білопільським районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 5100 грн, який сплачено 26.07.2021, судимість не знята і не погашена,

- за ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

12.07.2022 о 19 год 22 хв ОСОБА_9 керував технічно несправним автомобілем «ВАЗ-2115», реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі Р-44 Суми-Путивль-Глухів у м. Білопіллі по вул. Ворожбянський Шлях у напрямку від м. Ворожба до центру м. Білопілля Сумського району Сумської області.

Рухаючись на прямій ділянці дороги на перехресті нерівнозначних доріг (автодоріг Р-44 Суми-Путивль-Глухів по вул. Ворожбянський Шлях та вул. Крачківська) ОСОБА_9 , в порушення вимог пунктів 8.5.1, 12.4, 14.6 «а», 31.1, 31.4.1 «б», 31.4.5 «г» Правил дорожнього руху України, знехтував безпекою дорожнього руху та, не обравши безпечної швидкості, здійснив маневр обгону попутного транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з мопедом «Дельта», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , пасажиркою якого була ОСОБА_7 .

Внаслідок дорожньо-транспортної події водій мопеду ОСОБА_6 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці зі зміщенням, яке кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я більш як 21 день.

Внаслідок дорожньо-транспортної події пасажирка мопеду ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, церебро-субарахноїдального крововиливу, субарахноїдального крововиливу, лінійного перелому правої тім`яної кістки з продовженням на лямбдо видний шов, підапоневротичної гематоми правої тім`яно-потиличної ділянки, забою м`яких тканин правої тім`яної ділянки, рваної рани лівої п`ятки, ЗТТГК, забою грудної клітки.

Ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, церебро-субарахноїдального крововиливу, субарахноїдального крововиливу, лінійного перелому правої тім`яної кістки з продовженням на лямбдо видний шов, підапоневротичної гематоми правої тім`яно-потиличної ділянки, забою м`яких тканин правої тім`яної ділянки є компонентами відкритої проникаючої черепно-мозкової травми і за ступенем тяжкості кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Інші тілесні ушкодження відносяться до категорії легких.

Відповідно до висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/119-22/7691-ІТ від 30.08.2022 на момент проведення огляду систем автомобіля «ВАЗ-2115», р.н. НОМЕР_1 , які безпосередньо впливають на безпеку руху, встановлено, що робоча гальмівна система - перебуває у технічно несправному стані, технічна несправність даної системи полягає у незагальмовуванні задніх коліс автомобіля при натисканні на гальмівну педаль; ходова частина - перебуває у технічно несправному стані, технічні несправності даної системи полягають у встановленні на задню вісь цього транспортного засобу дисків різних розмірів та шин різних моделей, розмірів і з різними малюнками. Виявлені технічні несправності робочої гальмівної системи та ходової частини автомобіля «ВАЗ-2115», р.н. НОМЕР_1 , носять експлуатаційний характер утворення, що визначає час їх виникнення до даної дорожньо-транспортної пригоди.

У даній дорожній ситуації ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2115», р.н. НОМЕР_1 , допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, що передбачені пунктами:

8.5.1 Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил;

12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

14.6 Обгін заборонено:

а) на перехресті;

31.1 Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації;

31.4.1 Гальмові системи:

б) під час дорожніх випробувань робочої гальмової системи перевищуються такі значення: 14,7 м для легкових автомобілів;

31.4.5 Колеса і шини:

г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів.

Допущені ОСОБА_9 порушення вимог пункту 14.6 «а» Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали у виді заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 та тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 . Він мав можливість уникнути цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Протягом усього розгляду провадження в суді обвинувачений ОСОБА_9 свою винуватість визнавав частково і надав такі показання. 12.07.2022, близько 19:00 год, він на власному автомобілі «ВАЗ-2115» рухався з м. Ворожба в м. Білопілля. З ним був пасажир ОСОБА_18 , який сидів на передньому пасажирському сидінні. Коли під`їхав до елеватора, то побачив, що попереду нього в попутному напрямку рухається мопед. ОСОБА_9 їхав по середині своєї смуги руху, а мопед - ближче до його правого колеса, тобто на відстані від осьової лінії дорожньої розмітки та ближче до узбіччя. Швидкість його руху була приблизно 50-60 км/год. На якій відстані від свого автомобіля побачив мопед і з якою швидкістю останній рухався сказати не може. Особисто він хотів здійснити обгін мопеду, а тому і виїхав на зустрічну полосу. Але водій мопеду став здійснювати поворот вліво, не помітивши, що ОСОБА_9 вже першим розпочав свій маневр обгону, тому між ними відбулося зіткнення.

Спиртних напоїв у той день ОСОБА_9 не вживав. До постраждалих підходив його товариш ОСОБА_19 , карету швидкої допомоги та поліцію вони не викликали. На лікування потерпілим він надав 30000 грн, з приводу ДТП з ними жодного разу не розмовляв і пробачення у них не просив.

ОСОБА_9 зазначав, що свою винуватість визнає частково, бо водій мопеду також винуватий у ДТП. Намагаючись здійснити обгін на перехресті, ОСОБА_9 порушив ПДР. Але водій мопеду теж їх порушив, бо повинен був пропустити його, так як він першим почав здійснювати свій маневр обгону.

Лише у судовому засіданні 08 лютого 2024 року, безпосередньо перед судовими дебатами, обвинувачений ОСОБА_9 зазначив, що свою винуватіть визнає повністю.

Винуватість ОСОБА_9 у інкримінованому йому злочині підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , експертів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

Так, потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що 12.07.2022, близько 19 год, вони з дружиною ОСОБА_7 їхали на мопеді під його керуванням з м. Ворожба. Стаж керування мопедом у нього 16 років, посвідчення водія він не має. ОСОБА_6 був у шоломі, дружина - без. На дорозі була розмітка і він весь час рухався по центру своєї смуги руху. Проїхав пішохідний перехід, який знаходиться від перехрестя на відстані десь 100-150 м, подивився в дзеркало заднього виду, щоб впевнитися, що позаду нього ніхто не рухається, бо попереду було перехрестя, де йому потрібно повернути вліво. Впевнившись, що в полі зору немає транспортних засобів, він увімкнув лівий покажчик, знизив швидкість руху до 25-30 км/год, прийняв вліво ближче до осьової лінії і рухався десь на відстані 50-70 см від неї. Доїжджаючи вже безпосередньо до місця повороту на перехресті доріг, він побачив, що попереду по зустрічній смузі рухався автомобіль Джип-пікап. Визначивши, що він не встигне проїхати, хоча дружина йому пропонувала проскочити перед автомобілем, зменшив швидкість руху десь до 10 км/год, пропустив зустрічний автомобіль і почав здійснювати поворот, бо переднім колесом вже знаходився на зустрічній смузі за осьовою лінією, коли почув удар, який прийшовся в задній лівий амортизатор мопеду. Якою частиною його вдарив автомобіль тоді він ще не знав. Як падали з дружиною не пам`ятає. Потім до нього підійшов пасажир автомобіля, який їх збив, і сказав, що не потрібно викликати поліцію. ОСОБА_6 просив викликати йому карету швидкої допомоги. Від пасажира було чутно запах спиртного. Тоді цей хлопець відійшов від них, через деякий час повернувся і став говорити, що це він п`яний і винуватий в ДТП. Дружина у цей час лежала без свідомості на дорозі. Пасажир автомобіля намагався її підняти, хоча ОСОБА_6 говорив йому її не чіпати. Водій автомобіля до них не підходив, допомогу їм з дружиною на місці ДТП не надав.

ОСОБА_6 зазначив, що перед зміною руху він впевнився у безпечності свого маневру і виконав для цього усі необхідні дії: спочатку перевірив чи не має перешкод для повороту позаду до нього і для цього він подивився в дзеркало заднього виду. Переконавшись у безпечності свого маневру, включив лівий покажчик повороту, зменшив швидкість і прийняв крайнє ліве положення по своїй смузі руху. ДТП сталася на зустрічній смузі або безпосередньо на дорожній розмітці.

Вже після ДТП, коли ОСОБА_6 з дружиною перебували в лікарні, ОСОБА_9 через доньку передав їм 30 000 грн, хоча вони на своє лікування витратили набагато більше. Під час досудового розслідування з матеріалів справи він дізнався, що на автомобілі ОСОБА_9 були пошкодження з правого боку, тобто з боку пасажира. Після ДТП і до теперішнього часу ОСОБА_9 жодного разу до них не підійшов, вибачення не попросив, шкоду у повному обсязі не відшкодував.

Потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що 12.07.2022, близько 19 год, вони з чоловіком на мопеді їхали від свекрухи з м. Ворожба додому в м. Білопілля. Вона була без шолома. Перед перехрестям чоловік рухався зі швидкістю приблизно 10-15 км/год, бо їй було видно прилад, назву якого вона не знає і на якому зображена швидкість руху. Коли доїхали до перехрестя, то назустріч їм рухалася машина. Вона чоловіку запропонувала швиденько проскочити перед нею. Але він сказав, що пропустить її. Рухалися вони у цей час на відстані десь 50 см від центру дороги. Повз них проїхала ця машина і далі вона нічого не пам`ятає. До тями прийшла у лікарні, де декілька днів знаходилася у непритомному стані. Внаслідок ДТП вона отримала 3 групу інвалідності пожиттєво. Ні до неї, ні до чоловіка з моменту аварії і до теперішнього часу ОСОБА_9 не підійшов жодного разу щоб попросити вибачення.

Отже, показаннями потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які повністю узгоджуються з іншими доказами у провадженні, підтверджується винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що потерпілі є її батьками. Свідком ДТП вона не була і про неї дізналася від батька ввечері 12.07.2022, який розказав, що вони з мамою їхали від бабусі з м. Ворожба додому в м. Білопілля. Він здійснював поворот вліво, включив покажчик і коли вже повертав, то їх з мамою, яка сиділа позаду батька на мопеді, збив автомобіль під керуванням ОСОБА_9 . Мати у лікарню потрапила в тяжкому стані і декілька днів перебувала без свідомості, бо у неї дуже постраждала голова. Вона отримала інвалідність, на теперішній час постійно лікується і кожні три місяці проходить огляд та реабілітацію. ОСОБА_9 через чоловіка ОСОБА_12 передав для батьків 30 000 грн на лікування одразу після аварії. Але батьки набагато більше витратили на своє лікування. З моменту ДТП ОСОБА_9 жодного разу не відвідав батьків у лікарні чи вдома, не поцікавився їх станом здоров`я та не вибачився.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що у другій половині дня влітку 2022 року, точної дати та часу не пам`ятає, він зі ОСОБА_9 на автомобілі останнього «ВАЗ-2115» їхали в напрямку з м. Ворожба до м. Білопілля. Він того дня вживав спиртне, а ОСОБА_9 - ні. За кермом автомобіля перебував ОСОБА_21 , а він знаходився на передньому пасажирському сидінні. Рухалися із швидкістю приблизно 50 км/год. Потім ОСОБА_19 побачив, що попереду них у попутному напрямку рухався мопед, а назустріч - інший автомобіль. Мопед він побачив десь метрів за 20 від себе. Пасажирка мопеду була без шолома. ОСОБА_9 по дорозі рухався лівіше від водія мопеду, а останній - ближче до правого краю дороги. Зустрічний автомобіль проїхав повз них і мопед став повертати вліво. При цьому він не поступово міняв напрямок руху, а більш швидко. Чи був включений покажчик повороту у мопеда він не пам`ятає. Також не пам`ятає які маневри робив ОСОБА_9 і чи включав він покажчик обгону. Потім сталося зіткнення автомобіля під керуванням ОСОБА_9 з мопедом. До потерпілих він підходив. ОСОБА_9 також намагався їм допомогти, але як саме він не пам`ятає. Хто викликав карету швидкої допомоги ОСОБА_19 не знає.

Суд зазначає, що свідок ОСОБА_19 підтвердив суду той факт, що ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2115», в порушення Правил дорожнього руху України, намагався здійснити обгін транспортного засобу - мопеду на перехресті.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що досудове розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_9 здійснював слідчий ОСОБА_22 . Зібрані докази вказували, що ОСОБА_9 порушив ПДР України, що привело до ДТП, внаслідок якого потерпілі отримали середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження. Автотехнічну експертизу у провадженні призначив ОСОБА_22 . Під час її проведення слідчий перебував у відпустці, а ОСОБА_14 переглянув копію відеозапису з подіями ДТП, яка знаходилася в комп`ютері. Після його перегляду він встановив, що водій мопеду почав маневр повороту вліво раніше, ніж водій автомобіля «ВАЗ» почав маневр обгону. Тому він виніс постанову, якою доповнив вихідні дані з урахуванням відеозапису, і направив її експерту-автотехніку.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що вони з товаришем рухалися по дорозі з м. Ворожба в напрямку до м. Білопілля. Потім почули свист, озирнулися назад і побачили ДТП. Вони повернулися до місця аварії та побачили, що постраждало двоє людей, чоловік та жінка, яким вони стали допомагати. Особисто він допомагав водію мопеда. Очевидцем ДТП не був, обставини її вчинення йому невідомі.

Експерт ОСОБА_15 суду зазначив, що під час досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_9 він проводив експертизи технічного стану транспортних засобів, по визначенню місця зіткнення та під яким кутом розташовувалися транспортні засоби в момент зіткнення. Усі свої висновки він підтримує. На якій смузі було зіткнення точно встановити було неможливо, враховуючи наявну у нього на той час інформацію. Воно могло бути ближче до середини дороги з обох боків.

Експерт ОСОБА_23 суду пояснив, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 проводив автотехнічну експертизу, свій висновок підтримує. Під час проведення експертизи йому надійшли додаткові вихідні дані, які він зазначив у своєму висновку на 5 сторінці. З клопотанням про надання додаткових даних до слідчого не звертався. Він вже практично провів усі необхідні дослідження і експертиза у нього була майже готова. Тому він її лише доповнив з урахуванням додаткових вихідних даних і склав висновок. Якщо додаткових вихідних даних не надійшло б, то його висновок був би наданий у 2-х варіантах у залежності від того, хто з водіїв першим почав свій маневр, а тоді вже слідчий визначався б з винуватістю водіїв. Відеозапис з ДТП він переглядав, але його не аналізував, бо у нього немає відповідних повноважень для цього.

Експерт ОСОБА_17 суду пояснив, що у складі з іншими експертами у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 вони проводили комплексну експертизу з метою визначення місця зіткнення транспортних засобів та встановлення хто з водіїв допустив порушення ПДР, які привели до ДТП, з урахуванням відеозапису. Висновок експертизи він підтримує. Зазначив, що під час проведення досліджень встановлено, що водій мопеду рухався прямолінійно вздовж осьової лінії дорожньої розмітки, займаючи крайнє ліве положення напрямку свого руху. Коли в обзорі відео з`являється автомобіль «ВАЗ-2115», то він вже лівими колесами рухався по зустрічній смузі руху і початок його маневру встановити не можливо. Також неможливо встановити рух мопеду поза межами відеокамери до того часу, як він з`являється на відео. Зіткнення транспортних засобів відбулося на зустрічній полосі руху. Мопед знаходився в межах небезпечної зони руху для автомобіля «ВАЗ», тому уникнення ДТП не залежало від водія мопеду, а повністю залежало від водія автомобіля «ВАЗ», який повинен був відмовитися від обгону на перехресті. Незалежно від дій водія мопеду зіткнення все рівно б відбулося, бо у тій ситуації, що склалася на дорозі, усе залежало від дій водія автомобіля. А тому в діях водія мопеду не встановлено таких порушень ПДР, які б знаходилися у причинному зв`язку з виникненням ДТП. У той же час, у діях водія автомобіля встановлено порушення п. 14.6 «а» ПДР, яке знаходиться у причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Винуватість ОСОБА_9 у дорожньо-транспортній пригоді, яка призвела до спричинення потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень також повністю підтверджується такими письмовими доказами.

Як вбачається з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 12.07.2022, що складений слідчим СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ОСОБА_22 у період часу з 19:50 год до 21:10 год, плану-схеми та фототаблиці до нього, місцем ДТП є нерегульоване перехрестя вулиць Ворожбянський шлях та Крачківська в м. Білопіллі. На місці ДТП виявлені такі транспортні засоби: автомобіль «ВАЗ-2115», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_9 , з пошкодженнями у вигляді деформації металу переднього правого крила, деформації металу капоту в передній правій частині, розбиття скла правої фари, тріщини переднього бампера справа, відсутності частини переднього бампера знизу зліва, розбиття лобового скла з правової сторони; мопед «Delta», н.з. НОМЕР_2 , яким керував потерпілий ОСОБА_6 , з пошкодженнями у вигляді деформації лівого амортизатора, деформації лівої декоративної кришки захисту акумулятора. На лівій ручці мопеду ввімкнуто важіль покажчика повороту в положенні «ліво». З місця огляду були вилучені речові докази: автомобіль, мопед, осип скла та шолом, на які ухвалою слідчого судді від 15.07.2022 накладений арешт (том 1 а. п. 144-157, 160-161, 165-166).

Суд зазначає, що вказаний протокол огляду місця події у сукупності з іншими доказами спростовують показання ОСОБА_9 у тій частині, що він перший розпочав маневр, а потерпілий порушив правила здійснення повороту вліво, бо не впевнився у безпечності свого маневру.

Також суд звертає увагу на те, що під час огляду виявлено, що на мопеді включений покажчик повороту «ліво». У той же час, на автомобілі покажчик обгону включений не був.

Також винуватість ОСОБА_9 підтверджується оптичним диском з відеозаписом з камер зовнішнього спостереження перехрестя вулиць Врожбянський шлях та Крачківська в м. Білопіллі, де сталася ДТП з участю ОСОБА_24 та ОСОБА_6 , який отриманий слідчим згідно із запитом у відповідності до вимог ст. 93 КПК України і на якому зафіксовані обставини виникнення пригоди (том 1 а. п. 168, 173).

На підтвердження винуватості ОСОБА_24 прокурором надані протоколи проведення слідчих експериментів з участю ОСОБА_6 від 03.08.2022 та з участю ОСОБА_9 від 14.07.2022 разом із схемами, які розказали та показали на місцевості обставини ДТП, внаслідок якої потерпілі 12.07.2022 отримали середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження (том 1 а. п. 178-184, 186-193).

Як вбачається з висновку експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/119-22/7692-ІТ від 29.08.2022, що проводилася на підставі постанови слідчого від 13.07.2022, на момент проведення експертного огляду мопеду «Дельта», д.н. НОМЕР_2 його рульове керування та робоча гальмівна система перебувають у працездатному стані, технічних несправностей не виявлено. Ходова частина мопеда перебуває у технічно несправному стані через виявлені технічні несправності, які полягають у деформації лівого амортизатора задньої підвіски та кронштейна кріплення його верхньої частини, а також у зміні конструкції амортизаторів задньої підвіски у вигляді доварювання до їх нижніх частин по одному додатковому кільцю. Зміна конструкції ходової частини мопеда виникла в процесі проведення ремонтно-відновлювальних робіт до виникнення дорожньо-транспортної пригоди. Технічні несправності у виді деформації лівого амортизатора задньої підвіски та кронштейну кріплення його верхньої частини носять аварійний характер утворення та характерні для виникнення під час дорожньо-транспортної пригоди (том 1 а. п. 194, 197-204).

На підтвердження винуватості ОСОБА_9 прокурором наданий висновок експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/119-22/7691-ІТ від 30.08.2022, що проводилася на підставі постанови слідчого від 13.07.2022, з якого вбачається, що на момент проведення експертного огляду автомобіля «ВАЗ-2115», р.н. НОМЕР_1 рульове керування перебуває у працездатному стані, технічних несправностей не виявлено. Робоча гальмівна система перебуває у технічно несправному стані, яка полягає у незагальмуванні задніх коліс автомобіля при натисканні на гальмівну педаль. Ходова частина перебуває у технічно несправному стані через виявлені технічні несправності, які полягають у встановленні на задню вісь цього транспортного засобу дисків різних розмірів та шин різних моделей, розмірів і з різними малюнками протектора. Виявлені технічні несправності робочої гальмівної системи та ходової частини автомобіля носять експлуатаційний характер утворення, що визначає час їх виникнення до дорожньо-транспортної пригоди (том 1 а. п. 205, 208-217).

Винуватість ОСОБА_9 підтверджується висновком судової транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/119-22/7682-ІТ від 31.08.2022, що проводилася на підставі постанови слідчого від 13.07.2022, відповідно до якого кут між повздовжними осями автомобіля «ВАЗ-2115», р.н. НОМЕР_1 та мопеда «Дельта», р.н. НОМЕР_2 на момент їх первинного контакту знаходився в межах 15 градусів - плюс-мінус 5 градусів. Цей кут розгорнутий вліво відносно повздовжньої вісі автомобіля. Місце зіткнення автомобіля та мопеда в поперечній площині розміщена на проїзній частині автодороги Р44 Суми-Путивль-Глухів, ближче до її середини, а відносно повздовжньої площини дороги перед початком осипу скла, який було зафіксовано на відстані 17 м від рівня повздожнього орієнтиру (опори ЛЕП №34/18), по напрямку руху в бік м. Білопілля. Більш точно визначити розташування місця зіткнення транспортних засобів у даному випадку експертним шляхом не надається можливим, скільки виявлена в ході огляду слідова картина місця події не містить в собі достатньої кількості інформаційних ознак (том 1 а. п. 218, 221-235).

Як вбачається з висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/119-22/9159-ІТ від 21.09.2022, що проводилися на підставі постанови слідчого від 10.08.2022, у цій дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ» повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 2.3 «б», 8.5.1., 12.4, 14.6 «а» і він мав технічну можливість запобігти зіткненню транспортних засобів. У його діях вбачаються невідповідності вимогам пунктів 8.5.1, 12.4, 14.6 «а», 31.1, 31.4.1 «б», 31.4.5 «г» Правил дорожнього руху України. Порушення вимог пункту 14.6 «а» ПДР знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій мопеду «Дельта» не мав технічної можливості запобігти зіткненню транспортних засобів. У його діях вбачаються невідповідності вимогам пунктів 9.2 «б», 9.4, 10.1, 10.4, 14.3 Правил дорожнього руху України, які не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної події (том 1 а. п. 236-239, 243-248).

В описовій частині експертизи експерт вказав, що у цій дорожній ситуації водій автомобіля здійснив маневр обгону на перехресті, при тому, що для нього достатньо було інформаційних ознак наближення до перехрестя у вигляді встановленого попереджувального знаку «1.22 - Перехрещення з другорядною дорогою». Перед перехрестям нанесена дорожня розмітка «1.1 - вузька суцільна лінія», при наявності якої не можна продовжувати рух по зустрічній смузі руху (з частковим виїздом на зустрічну смугу). Під`їжджаючи до перехрестя, водій повинен вжити заходів для того, щоб унеможливити виїзд транспортного засобу на смугу зустрічного руху. Для водія автомобіля наявність перехрестя по ходу руху не була фактором несподіванки, для цього було достатньо інформативних ознак наближення до перехрестя. Дорожня обстановка не ставила ОСОБА_9 у безвихідне становище, що змушувало виконувати маневр обгону; на момент події відмов систем і агрегатів, які безпосередньо впливають на безпеку руху, в автомобілі не виникло, тобто від нього не вимагалося прийняття екстрених заходів для виконання управлінських дій. Тому водій автомобіля «ВАЗ» мав технічну можливість запобігти зіткненню виконанням ним вимог пункту 14.6 «а» Правил дорожнього руху України. Причин технічного характеру, що перешкоджають виконанню цього пункту, водій не мав. Автомобіль почав зміщуватися на зустрічну смугу в момент, коли водій мопеда вже виконував маневр повороту з поворотом керма, тому у водія мопеда не було можливості спостерігати у дзеркало заднього виду зміну напрямку руху автомобіля. До того ж Правила дорожнього руху не зобов`язують переконуватися в безпеці позаду транспортного засобу за допомогою дзеркала заднього виду вже при виконанні маневру повороту, це необхідно робити безпосередньо перед початком зміни напрямку руху.

Винуватість ОСОБА_9 у порушенні Правил дорожнього руху України, що привело до вчинення ним ДТП з наслідками у виді отримання потерпілими середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень, також підтверджується висновком комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №17534/18073/18074 від 29.11.2023 (том 2 а. п. 171-189).

Як вбачається із вказаного висновку експертизи, місце зіткнення автомобіля «ВАЗ-2115», р.н. НОМЕР_1 та мопеда «Дельта», р.н. НОМЕР_2 розташовувалося на перехресті проїзних частин вул. Ворожбянський шлях - вул. Крачківська на зустрічній стороні проїзної частини відносно руху вказаних транспортних засобів у районі осьової лінії дорожньої розмітки 1.1. Виходячи з відеозапису, в момент зіткнення автомобіль «ВАЗ-2115», реєстраційний номер НОМЕР_3 передньою правою кутовою частиною контактував із задньою лівою боковою частиною мопеда «Дельта», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а кут між повздовжними осями цих транспортних засобів у момент первинного контакту становив величину приблизно 15 градусів - плюс-мінус 5 градусів. Мопед «Дельта» з моменту появи в полі зору камери зовнішнього спостереження рухається зі сторони м. Ворожба в сторону м. Білопілля прямолінійно, вздовж осьової лінії дорожньої розмітки, займаючи крайнє ліве положення свого напрямку руху, а безпосередньо перед зіткненням з автомобілем «ВАЗ-2115» змінює напрямок свого руху вліво. Автомобіль «ВАЗ-2115» з моменту появи в полі зору камери зовнішнього спостереження рухається в попутному напрямку з мопедом «Дельта» із заїздом лівими колесами на зустрічну смугу руху. Виходячи з відеозапису, ОСОБА_9 на перехресті проїзних частин вул. Ворожбянський шлях та вул. Крачківська виконував маневр обгону попутного мопеду «Дельта» та при русі безпосередньо перед зіткненням рухався в гальмуванні. У вказаній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів не залежала від дій водія мопеда «Дельта» ОСОБА_6 , а цілком залежала від дій водія автомобіля «ВАЗ-2115» ОСОБА_9 . У діях водія мопеду «Дельта» ОСОБА_6 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходились з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія ОСОБА_9 визначалась шляхом виконання ним вимог п. 14.6 «а» ПДР України, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 14.6 «а» ПДР України та знаходились з технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, як судовою автотехнічною експертизою №СЕ-19/119-22/9159-ІТ від 21.09.2022, так і комплексною судовою транспортно-трасологічною, автотехнічною, фототехнічною експертизою та експертизою відео-, звукозапису №17534/18073/18074 від 29.11.2023 встановлено те, що у ОСОБА_9 не було будь-яких технічних перешкод для запобігання зіткненню з мопедом «Дельта» під керуванням ОСОБА_6 .

Окрім того, висновок комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №17534/18073/18074 від 29.11.2023 узгоджується з висновком судової транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/119-22/7682-ІТ від 31.08.2022.

Тому суд зазначає, що версія захисту про те, що першим маневр обгону почав здійснювати ОСОБА_9 , а потерпілий не надав йому перевагу у русі, під час судового розгляду не знайшла свого підтвердження.

Саме ОСОБА_9 під час здійснення обгону проігнорував вимоги п. 14.6 «а» Правил дорожнього руху України щодо заборони обгону на перехресті і не переконався в тому, що такий маневр буде безпечний для інших учасників дорожнього руху.

Винуватість ОСОБА_9 підтверджується висновком судово-медичної експертизи №182 від 14.09.2022, яка проводилася на підставі постанови слідчого від 14.08.2022, з якого вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_6 отримав травму у виді закритого перелому правої ключиці зі зміщенням, яка відноситься до ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я більше ніж 21 день. Виявлене тілесне ушкодження не характерне для утворення внаслідок падіння з вертикального положення тіла на площину і могли виникнути при дорожньо-транспортній пригоді (том 1 а. п. 250-251).

Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи №183 від 14.09.2022, яка проводилася на підставі постанови слідчого від 14.08.2022, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, церебро-субарахноїдального крововиливу, субарахноїдального крововиливу, лінійного перелому правої тім`яної кістки з продовженням на лямбдо видний шов; підапоневротичної гематоми правої тім`яно-потиличної ділянки, забою м`яких тканин правої тім`яної ділянки, які є компонентами відкритої проникаючої черепно-мозкової травми. Виявлені тілесні ушкодження не характерні для утворення внаслідок падіння з вертикального положення тіла на площину і могли виникнути при дорожньо-транспортній пригоді (том 2 а. п. 2-3).

Усі зазначені докази сторона захисту не просила визнати неналежними чи недопустимими.

У суду немає підстав не довіряти вказаним вище доказам, оскільки вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілих, свідків, експертів, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_9 кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілим тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує таке.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

ОСОБА_9 за місцем проживання характеризується задовільно, не інвалід, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Як вбачається з обвинувального акту, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , зазначені щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Але суд не може вказані обставини визнати пом`якшуючими, враховуючи таке.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься в постанові від 27.11.2019 у справі №629/847/15-к, щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Каяття передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Судом встановлено, що безпосередньо на місці вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 навіть не підійшов до потерпілих і не поцікавився їх станом здоров`я, карету швидкої допомоги також не запропонував викликати.

Протягом усього часу досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_9 жодного разу не проявив щирого жалю з приводу вчиненого ним злочину, не виявив співчуття до потерпілих та не попросив у них вибачення, хоча вони тривалий час проходили лікування у лікарняних закладах, а потерпіла ОСОБА_7 внаслідок ДТП отримала інвалідність третьої групи.

Щодо вибачень перед потерпілими, то адвокат ОСОБА_10 зазначив, що йому не зрозуміло у якій формі потерпілі хотіли отримати від ОСОБА_9 його вибачення.

Але судом з достовірністю встановлено, що протягом усього часу з моменту ДТП з 12.07.2022 та до виходу суду в нарадчу кімнату 08.02.2024 ОСОБА_9 жодного разу не перепросив у потерпілих у будь-якій формі і останні жодного разу не висловлювали йому своїх вимог, претензій, прохань, тощо з приводу того, які саме вибачення їх влаштують.

Також суд зазначає, що ОСОБА_9 не продемонстрував свою готовність нести покарання за вчинений ним злочин, прагнення усунути заподіяну шкоду.

Як зазначив ОСОБА_9 , під час досудового розслідування він надав потерпілим кошти на лікування у розмірі 30000 грн через чоловіка їхньої доньки.

Цей факт документально не підтверджується жодним доказом, але самі потерпілі його визнають, що свідчить про їх чесність, неупередженість і об`єктивність.

Як зазначили потерпілі, надані їм кошти обвинуваченим вони витратили на лікування. І крім того, ними додатково ще були витрачені кошти, які обвинувачений їм не відшкодував, а тому вони і звернулися з цивільними позовами до суду.

Як встановлено судом, своїми протиправними діями ОСОБА_24 спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 24 456,80 грн, потерпілій ОСОБА_7 - 23186,03 грн.

Тому суд вважає, що часткове відшкодування ОСОБА_9 під час досудового розслідування кримінального провадження потерпілим майнової шкоди, а також невідшкодування шкоди у повному обсязі протягом тривалого періоду, за наявності джерела доходу (що встановлено судом зі слів обвинуваченого), сукупно не свідчать про наявність у діях обвинуваченого дієвого щирого каяття, яке б підтверджувало наявність бажання виправити наслідки вчиненого злочину та намагання відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки.

Крім того, згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03.07.2019 у справі №288/1158/16-к, під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

Під час судового розгляду суд дійшов висновку про відсутність у матеріалах справи даних про те, що обвинувачений повідомив органам досудового розслідування такі обставини вчинення злочину, які б не були встановлені ними на підставі показань потерпілих та інших доказів.

Окрім того, ОСОБА_9 не тільки не допомагав у з`ясуванні об`єктивних обставин справи, а навпаки, з часу надходження провадження до суду 01.11.2022 і до 08.02.2024 частково визнав свою винуватість, вводив суд в оману, намагаючись частину своєї винуватості перекласти на потерпілого ОСОБА_6 . У зв`язку з чим судом призначалася комплексна судова транспортно-трасологічна, автотехнічна, фототехнічна експертиза та експертиза відео-, звукозапису, яка встановила, що лише дії обвинуваченого ОСОБА_9 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілі отримали середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.

Отже, суд не вбачає належних підстав, які б свідчили про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_9 щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, а тому ці обставини не приймає як такі, що пом`якшують його покарання.

Адвокат ОСОБА_10 просив при призначенні покарання врахувати, що ОСОБА_9 повністю визнав свою винуватість. Але суд не може врахувати повне визнання своєї винуватості обвинуваченим обставиною, що пом`якшує покарання, бо така заява є формальною, так як не підтверджується його поведінкою під час судового розгляду. Свою винуватість він визнав лише під тиском доказів, досліджених у суді.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу і на тяжкі наслідки, що настали від кримінального правопорушення для потерпілої ОСОБА_7 , яка внаслідок ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження, що привели до непоправної втрати здоров`я і встановлення їй пожиттєво третьої групи інвалідності, що, на думку сторони захисту, навіть не заслуговує на вибачення перед нею.

Тому із врахуванням зазначеного обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 , суд визнає лише часткове відшкодування потерпілим завданої шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає вчинення кримінального правопорушення повторно.

Реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведених вище всіх обставин та того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також враховуючи другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_9 слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення можливе лише в умовах ізоляції та поміщенні на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Також суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_9 і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, бо злочин у цьому провадженні він вчинив, маючи незняту та непогашену судимість за аналогічний злочин, а саме за порушення правил безпеки дорожнього руху.

Потерпілим ОСОБА_6 до ПАТ «Страхова Компанія «ВУСО», ОСОБА_9 заявлено цивільний позов, згідно з яким потерпілий просить стягнути з ПАТ «Страхова Компанія «ВУСО» 25 456,60 грн матеріальної шкоди, з ОСОБА_9 та ПАТ «Страхова Компанія «ВУСО» 120 000 грн моральної шкоди. З ОСОБА_9 він також просить стягнути 5000 грн судових витрат (том 1 а. п. 28-44).

Потерпілою ОСОБА_7 до ПАТ «Страхова Компанія «ВУСО», ОСОБА_9 заявлено цивільний позов, згідно з яким потерпіла просить стягнути з ПАТ «Страхова Компанія «ВУСО» 27 736,10 грн матеріальної шкоди, з ОСОБА_9 та ПАТ «Страхова Компанія «ВУСО» 200 000 грн моральної шкоди. З ОСОБА_9 вона також просить стягнути 5000 грн судових витрат (том 1 а. п. 45-61).

В обґрунтування позовів потерпілими зазначено, що у зв`язку з отриманням травм внаслідок ДТП вони змушені були проходити лікування у лікувальних закладах, на яке витратили кошти: ОСОБА_6 у розмірі 25 456,60 грн, ОСОБА_7 у розмірі 27 736,10 грн. Також діями обвинуваченого їм заподіяна моральна шкода, яку ОСОБА_6 оцінив на суму 120 000 грн, ОСОБА_7 - на суму 200 000 грн. Моральна шкода, заподіяна ОСОБА_6 , обґрунтовується фізичним болем та стражданнями, гострим сильним болем, отриманим стресом, що не минає, які він зазнав внаслідок ДТП. Моральна шкода, заподіяна ОСОБА_7 , обґрунтовується глибокими душевними переживаннями у зв`язку із втратою здоров`я, бо ОСОБА_7 встановлена третя група інвалідності внаслідок отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень, сильним психологічним стресом, нервовими переживаннями, стривоженістю та дискомфортом від отриманих тілесних ушкоджень. Оскільки цивільно-правова відповідальність обвинуваченого застрахована в ПАТ «Страхова Компанія «ВУСО», тому матеріальну шкоду вони просять стягнути із страхової компанії, а моральну шкоду - з обвинуваченого та страхової компанії. Окрім того, кожен з них поніс витрати у розмірі 5000 грн за надання правової допомоги адвокатом, які вони просять стягнути з ОСОБА_9 (том 1 а. п. 28-61)

Обвинувачений ОСОБА_24 відзиви на цивільні позови не подав. У судовому засіданні своєї думки щодо позовів не висловив, лише зазначив, що при їх вирішення покладається на суд. Адвокат ОСОБА_10 зазначив, що кошти в розмірі 30 000 грн, які обвинуваченим надані потерпілим на лікування, необхідно зарахувати у рахунок відшкодування потерпілим моральної шкоди, бо останні не надали суду доказів, що ці кошти ними дійсно були витрачені на лікування, а вони ще додатково витратили ті кошти, які просять стягнути зі страхової компанії.

Представник відповідача ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» - адвокат ОСОБА_25 направив відзиви на позови, у яких зазначив, що матеріальна шкода, завдана потерпілим, належними та допустимими доказами не підтверджена. Щодо моральної шкоди, то страховик не є завдавачем шкоди, а повинен відшкодувати її відповідно до вимог ст. 26-1 Закону України №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (том 1 а. п. 95-101).

Дослідивши цивільні позови з додатками та відзиви на них, заслухавши позиції учасників судового розгляду, оцінивши докази, суд вважає, що цивільні позови ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, враховуючи таке.

Згідно зі ст. 127 ч. 2 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 128 ч. 5 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 29.06.2022 (справа № 477/874/19), шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

За правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 (справа № 755/18006/15ц), відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України від 01.07.2004 «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

У пунктах 85, 86 постанови від 14.12.2021 (справа №147/66/17) Велика Палата Верховного Суду вкотре наголосила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Судом встановлено, що транспортний засіб «ВАЗ-2115», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким під час дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_9 , був застрахований у ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» на підставі страхового полісу АР5948063 від 11.01.2022, що підтвердив суду представник страхової компанії ОСОБА_25 (том 1 а. п. 96, 99).

Із досліджених судом виписок з історії хвороби №№8415, 13043, видаткової накладної №КО-0000021, чеків, квитанцій №№34, 35, рахунку на оплату №113, висновку судово-медичної експертизи №182 (том 1 а. п. 35-39, 250-251) вбачається, що потерпілим ОСОБА_6 в результаті вищевказаної дорожньо-транспортної події отримані середньої тяжкості тілесні ушкодження, на лікування яких ним витрачено 24 427,60 грн.

Разом з тим, не підлягають відшкодуванню витрати у сумі 1029 грн, витрачені ОСОБА_6 на придбання тесту на гепатит вартістю 389 грн, станку для бриття вартістю 11,90 грн, пакету вартістю 1,70 грн, пелюшки вартістю 43 грн, рушника вартістю 51,50 грн, покривала вартістю 405 грн, термометра вартістю 126,90 грн, оскільки він не довів, що ці витрати дійсно пов`язані з лікуванням отриманих ним трав (том 1 а. п. 38).

Отже, загальна сума матеріальних витрат, що підлягає стягненню з ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» на користь потерпілого ОСОБА_6 становить 24 427,60 грн, а в задоволенні позовних вимог про стягнення 1029 грн слід відмовити за необґрунтованістю.

З досліджених судом виписок №№2239, 5792, 2545 з медичних карток, чеків, висновку судово-медичної експертизи №183 (том 1 а. п. 52-58, том 2 а. п. 2-3) вбачається, що потерпілою ОСОБА_7 в результаті вищевказаної дорожньо-транспортної події отримані тяжкі тілесні ушкодження, на лікування яких нею витрачено 23 198,03 грн.

Щодо витрат у сумі 3222,97 грн, що витрачені на придбання пакетів, тесту на гепатит, води, тесту на ВІЧ, тонометру, накидки відвідувача та бахіл, термометра, медичних препаратів «Сінумакс» (спрей для носа), «Трахісан» (ліки від застуди горла), то відшкодуванню вони не підлягають, бо потерпіла ОСОБА_7 не довела суду, що витрати на ці предмети, засоби та ліки пов`язані з лікуванням тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (том 1 а. п. 55-57).

Щодо коштів у сумі 1315,10 грн, то на підтвердження цих витрат потерпілою надані чеки неналежної якості, з яких неможливо встановити, які саме препарати були придбані і яка їх вартість (том 1 а. п. 56, 57).

Отже, загальна сума матеріальних витрат, що підлягає стягненню з ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» на користь потерпілої ОСОБА_7 становить 23 198,03 грн, а в задоволенні позовних вимог про стягнення 4538,07 грн слід відмовити за необґрунтованістю.

Щодо відшкодування моральної шкода, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з із знищенням або пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільного позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в якому зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її безпідставного збагачення (постанова КЦС ВС від 23.06.2022 у справі №607/4341/20).

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди згідно з приписами п. 6.4 «Методичних рекомендацій» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 №35-13/797), враховуються вимоги розумності і справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Згідно з положеннями статті 26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_9 потерпілим, які в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримали тілесні ушкодження,завдана моральна шкода.

Суд вважає, що отримання потерпілим ОСОБА_6 перелому ключиці зі зміщенням, який хоча і відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, але потребує тривалого лікування та реабілітації, що безумовно призвело до відчуття фізичного болю протягом тривалого часу, душевних переживань, порушило звичайний спосіб життя потерпілого і змусило його застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя, тобто завдало йому моральної шкоди, при визначенні розміру відшкодування якої суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань, характер і тривалість цих втрат, їх наслідки та інші обставини, що мають значення. А тому, виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 120 000 грн.

Судом також встановлено, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_7 завдана моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з втратою здоров`я. Через травму голови вона стала інвалідом 3 групи, внаслідок чого їй протипоказана важка фізична праця, праця на висоті, біля рухомих механізмів, у зв`язку з чим вона змушена була змінити звичний спосіб свого життя та прикласти значних зусиль для відновлення здоров`я.

На підставі викладеного, враховуючи характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_7 внаслідок втрати здоров`я, оскільки для відновлення її звичайного укладу життя і душевного спокою необхідно докласти значних зусиль, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 200 000 грн.

Враховуючи встановлений судом розмір матеріальної шкоди завданої ОСОБА_6 , сума моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню страховиком становить 1221,38 грн (5% від 24427,60 грн), тому цю суму моральної шкоди суд стягує саме з ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО».

Враховуючи встановлений судом розмір матеріальної шкоди завданої ОСОБА_7 , сума моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню страховиком становить 1159,90 грн (5% від 23198,03 грн), тому суд ухвалює до стягнення з ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» вказану суму моральної шкоди.

Різницю у сумі 118 778,62 грн (120 000 - 1221,38 = 118 778,62) суд вважає за необхідне стягнути на користь потерпілого ОСОБА_6 з обвинуваченого ОСОБА_9 .

Різницю у сумі 198 840,10 грн (200 000 - 1159,90 = 198 840,10) суд вважає за необхідне стягнути на користь потерпілої ОСОБА_7 з обвинуваченого ОСОБА_9 .

Щодо аргументів сторони захисту про зарахування 30 000 грн у рахунок відшкодування потерпілим моральної шкоди, бо останні не надали суду доказів, що ці кошти ними дійсно були витрачені на лікування, то суд зазначає таке.

Як вже зазначалося вище, то обвинувачений документально не підтвердив суду, що ним потерпілим була передана вказана сума і що ця сума є відшкодуванням моральної шкоди. Суд приймає його усні твердження про передачу коштів лише тому, що самі потерпілі визнають цей факт.

Потерпілі вказали, що передані обвинуваченим кошти вони витратили на лікування та додатково ще витратили кошти, про стягнення яких заявили позови до страхової компанії.

На підтвердження понесених майнових витрат ними надані відповідні документи, які зазначені вище по тексту.

Щодо витрат на правову допомогу.

Потерпілі просять суд стягнути з ОСОБА_9 понесені ними витрати на правову допомогу по 5000 грн кожному.

Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках і в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Такі витрати складаються, у тому числі, із витрат на правову допомогу (ст. 118 ч. 1 п. 1 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.

Судом встановлено, що правову допомога потерпілим надавав адвокат ОСОБА_8 на підставі договорів про надання правової допомоги від 13.11.2022. Відповідно до п. 4 цих договорів за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 5000 грн (том 1 а. п. 44, 61).

Потерпілі надали суду квитанції від 13.11.2022 про сплату адвокату ОСОБА_8 5000 грн відповідно до вказаних договорів (том 1 а. п. 47, 60).

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 1 ч. 1 п. 4, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на викладене, суд вважає, що витрати потерпілих на правову допомогу в сумі 5000 грн є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання цих послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення з обвинуваченого не становить надмірний тягар для останнього.

Тому суд вбачає наявність підстав для стягнення з обвинуваченого на користь кожного з потерпілих по 5000 грн на відшкодування витрат на правову допомогу в суді.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Тому з ОСОБА_9 підлягають стягненню в доход держави процесуальні витрати у розмірі 40568,62 грн за залучення експертів (том 1 а. п. 196, 207, 220, 242, том 2 а. п. 190).

Під час судового розгляду запобіжний захід обвинуваченому не застосовувався.

У судовому засіданні клопотань від прокурора застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу не надходило, тому у суду не має жодних законних підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили з власної ініціативи.

Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 15.07.2022 накладений арешт на речові докази, який необхідно скасувати, оскільки відпала потреба в ньому (том 1 а. п. 165-166).

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України (том 1 а. п. 160, 169).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строк 4 (чотри) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Строк основного виду покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_9 відраховувати з дня затримання.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» на користь ОСОБА_6 24 427 (двадцять чотири тисячі чотириста двадцять сім) гривень 60 копійок матеріальної шкоди та 1221 (одну тисячу двісті двадцять одну) гривню 38 копійок моральної шкоди, а всього 25 648 (двадцять п`ять тисяч шістсот сорок вісім) гривень 98 копійок.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 118 778 (сто вісімнадцять тисяч сімсот сімдесят вісім) гривень 62 копійки моральної шкоди, 5000 (п`ять тисяч) гривень правової допомоги, а всього 123 778 (сто двадцять три тисячі сімсот сімдесят вісім) гривень 66 копійок.

Відмовити ОСОБА_6 у задоволенні позову про стягнення з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» матеріальних збитків у розмірі 1029 грн.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» на користь ОСОБА_7 23 198 (двадцять три тисячі сто дев`яносто вісім) гривень 03 копійки матеріальної шкоди та 1159 (одну тисячу сто п`ятдесят дев`ять) гривень 90 копійок моральної шкоди, а всього 24 357 (двадцять чотири тисячі триста п`ятдесят сім) гривень 93 копійки.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 198 840 (сто дев`яносто вісім тисяч вісімсот сорок) гривень 10 копійок моральної шкоди, 5000 (п`ять тисяч) гривень правової допомоги, а всього 203 840 (двісті три тисячі вісімсот сорок) гривень 10 копійок.

Відмовити ОСОБА_7 у задоволенні позову про стягнення з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» матеріальних збитків у розмірі 4538 грн 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_9 в доход держави процесуальні витрати у розмірі 40 568 (сорок тисяч п`ятсот шістдесят вісім) гривень 62 копійки.

Скасувати арешт на автомобіль «ВАЗ-2115», р.н. НОМЕР_1 ; мопед «Дельта», р.н. НОМЕР_2 ; шолом пластиковий синього кольору; уламки скла та пластику.

Речові докази:

-автомобіль «ВАЗ-2115», р.н. НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, повернути власнику ОСОБА_9 ;

-мопед «Дельта», р.н. НОМЕР_2 , який зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, повернути віласнику ОСОБА_6 ;

-шолом пластиковий синього кольору, що зберігається в камері зберігання речових доказів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, повернути власнику ОСОБА_6 ;

-уламки скла у спецпакеті SUD2069307, уламки пластику сірого кольору в спецпакеті SUD3079029, які зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, знищити;

-оптичний диск Verbatim DVD-R 16x 4.7 Gb 120min з відеозаписом з камер зовнішнього відеоспостереження залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя