ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/8274/18

Провадження № 11-кп/4820/60/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі :

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000179 від 11.07.2018 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2023 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, неодруженого, працюючого барменом у готелі «Сім Днів», інваліда другої групи (на момент вчинення), ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 виданий 1 листопада 2013 року Кам'янець-Подільським МВ УДМСУ в Хмельницькій області, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді дев`яти років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 27 березня 2023 року, зараховано йому у строк відбуття покарання термін ув`язнення тримання під вартою з 11 липня 2018 року по 26 березня 2023 року включно.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_9 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відмовлено у задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди у зв`язку з повним відшкодуванням обвинуваченим позовних вимог.

Скасовано арешт накладений згідно ухвали слідчого судді від 12 липня 2018 року.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_9 на користь Держави судові витрати на залучення експертів в сумі 16 198,89 грн.

Речові докази: 1) накладний замок з ключами до нього, махровий халат біло-чорного кольору, банний різнокольоровий рушник, мобільний телефон «Apple iPhone» - ухвалено повернути ОСОБА_7 ; 2) пачку з-під сигарет «Sobranie», паперову серветку, кульок з синтетичного матеріалу жовтого кольору, запальничку, змиви з ручок дверей та вимикачів (конфорок), змиви рідини бурого кольору ухвалено знищити; 3) чотири ключа з двома брелками на одній в`язці, годинник електронний «Casio», коричневі туфлі, джинсові шорти та футболку, кухонний ніж-пилку з дерев`яним руків`ям, синю пластикову коробку з скальпелями та накладками до них ухвалено повернути ОСОБА_9 ; 4) диски з інформацією оператора зв`язку, диски з відеозаписами процесуальних дій - ухвалено зберігати в матеріалах кримінального провадження.

За вироком суду, ОСОБА_9 11 липня 2018 року близько 06 год. 30 хв. у АДРЕСА_2 , через ревнощі, вчинив вбивство співмешканки ОСОБА_11 при наступних обставинах.

Так, за вказаних обставин, коли потерпіла готувалась на роботу та фарбувала косметикою обличчя, ОСОБА_9 з метою вбивства, умисно - усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, та свідомо передбачаючи і бажаючи настання негативних наслідків у вигляді смерті, схопив ОСОБА_11 обома руками за її шию та почав душити, стискуючи пальцями своїх рук, але ОСОБА_11 , почала чинити опір, тому ОСОБА_9 наніс три удари кулаками в обличчя потерпілої, внаслідок чого спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді синяка в області спинки носа з розповсюдженням на верхні і нижні повіка обох очей та підочну ділянку правого ока та численні садини на фоні синяка нижнього повіка правого ока і підочної ділянки, садини в середньому відділі підборіддя, рани на слизовій оболонці верхньої губи в середньому відділі підборіддя, рани на слизовій оболонці верхньої губи в середньому відділі підборіддя, рани на слизовій оболонці верхньої губи в середньому відділі, 2-х синяків на слизовій оболонці нижньої губи в усіх відділах та на зовнішній поверхні нижньої губи, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Далі, ОСОБА_9 схопив кульок з синтетичного матеріалу і обв`язав його навколо голови ОСОБА_11 та продовжив обома руками здавлювати шию потерпілої допоки остання перестала подавати ознаки життя, спричинивши тим самим ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: 6-ти синяків в області підборіддя справа, в області тіла нижньої щелепи зліва, в лівій завушній ділянці на лівій боковій поверхні шиї в верхній та нижній третинах, численні крововиливи в м`які тканини шиї справа та зліва, крововилив в надгортанник, бокову поверхню середостіння на межі з надгортанником, крововиливи під кон`юнктиву обох очей, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент спричинення і перебувають в прямому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_11 . Внаслідок своїх злочинних дій ОСОБА_9 вчинив вбивство ОСОБА_11 смерть якої настала від механічної асфіксії внаслідок стискання шиї пальцями рук. Після, вбивства ОСОБА_9 покинув місце злочину.

В поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 за ч.1 ст.115 КК України до 15 років позбавлення волі.

Вказує, що неправильне врахування судом 2 групи інвалідності, якої ОСОБА_9 фактично немає, стало наслідком того, що суд призначив явно несправедливе і невиправдано м`яке покарання.

Вважає, що прокурор та суд безпідставно не взяли до уваги, що вбивство ОСОБА_9 вчинив при обтяжуючих обставинах, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах.

На думку апелянта судом безпідставно враховано обставини, що пом`якшує покарання, а саме з`явлення з зізнанням, оскільки така зайво зазначена та не знайшла свого підтвердження, оскільки матеріали кримінального провадження не містять письмової заяви ОСОБА_9 чи протоколу з усним повідомленням про вчинений злочин; щире каяття, оскільки така не знайшла свого підтвердження; повне відшкодування моральної шкоди, оскільки така не відшкодована обвинуваченим.

Посилається і на те, що при призначенні покарання враховано обставини. які характеризують обвинуваченого, але не пом`якшують покарання, частина з яких є неправдива, оскільки ОСОБА_9 ніде не навчається, не працює, не жив з дідусем та не утримував останнього, а те, що батько обвинуваченого служить в ЗСУ ніяк не може бути підставою для призначення ОСОБА_9 м`якого і несправедливого покарання.

Захисник ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі просить вирок змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_9 з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України, пом`якшити призначене покарання.

Вказує, що огляд місця події проведено в порушення вимог ст.ст.233, 237 КПК України без добровільної згоди особи, яка є володільцем житла, що зумовлює визнання протоколу огляду місця події від 11.08.2018 недопустимим доказом.

Крім того, зазначає, що суд жодним чином не відобразив у вироку чому залишив поза увагою порушення вимог кримінального процесуального законодавства допущені органом досудового розслідування під час проведення огляду місця події - квартири за АДРЕСА_3 .

Із протоколу огляду місця події від 11.07.2018 вбачається, що фактично слідчим Д.Свинобоєм було проведено не огляд вказаного помешкання, а його обшук (відкриття шаф, тумбочок та ін.). послідуюче надання ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 12.07.2018 року дозволу на проведення огляду квартири не усуває протиправність дій слідчого при проведенні вказаної слідчої дії, - обшуку помешкання.

Так, під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні проведено амбулаторну судово-психіатричну експертизу ( висновок судово-психіатричного експерта за № 464 від 25.07.2018 року, - т. 1 їх. 301-303), у якій експертом ХОПЛ рекомендовано направлення ОСОБА_9 на стаціонарну судово-психіатричну експертизу з поміщенням у відділення судово-психіатричних експертиз ХОПЛ №1 для професійного, тривалого, всебічного обстеження.

Однак, комісійна судово-психолого-психіатрична експертиза ОСОБА_9 проведена експертами неповно ( висновок судово-психіатричного експерта за № 551 від 05.09.2018 року, т.1 а.с. 308-310): експертами не надано відповідь на поставлене їм питання: « Чи знаходився ОСОБА_9 у період вчинення злочину у стані фізіологічного афекту, фрустрації, психічного стресу?». Справа спрямована до суду без з`ясування виключно важливого для правильної кваліфікації дій ОСОБА_9 питання експертами.

Оскільки відповідь на зазначене питання є виключно важливою для кваліфікації дій ОСОБА_9 під час судового слідства у справі стороною захисту заявлено і судом задоволено клопотання про призначення додаткової СПЕ для вирішення зазначеного вище питання. Проведення СПЕ доручено експертам ХОПЛ.

Як вбачається із висновку СПЕ за № 533 від 18.09.2019 року експерти не прийшли до спільної думки щодо психічного та психологічного стану ОСОБА_9 у момент вчинення інкримінованого йому злочину та рекомендували призначити аналогічну експертизу до іншої установи.

У зв`язку із наведеним судом було призначено повторну комплексну психолого-психіатричну експертизу обвинуваченого ОСОБА_9 проведення якої доручено експертам Львівської ОКПЛ.

Згідно висновку комісійної комплексної СПЕ за № 148 від 13.11.2019 року ОСОБА_9 на час вчинення інкримінованих йому дій перебував у стані значного емоційного напруження який вплинув на його свідомість та поведінку і обмежив здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та який є психологічною підставою стану сильного душевного хвилювання.

Експертами на підставі отриманих у результаті тривалого, всебічного вивчення особистості ОСОБА_12 та отриманих науково обґрунтованих даних надано висновок щодо перебування обвинуваченого на час вчинення інкримінованих йому дій у стані значного емоційного напруження.

На роз`яснення зазначеного висновку експерти допитані судом, - учасники судового провадження та суд мали можливість задати експертам питання та отримали на них детальні і обґрунтовані відповіді . Процесуальних порушень у проведенні експертизи судом встановлено не було.

Однак, судом було призначено чергову п`яту амбулаторну судово психологічну експертизу проведення якої було доручено експертам Чернівецької обласної психіатричної лікарні.

Згідно висновку експертів ОСОБА_9 потребує стаціонарної експертизи, що не представляється можливим в умовах ОКНП « Чернівецька обласна психіатрична лікарня».

Однак, суд на клопотання прокурора призначив чергову шосту профільну експертизу - амбулаторну психологічну експертизу , доручивши її проведення експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи.

Як вбачається із висновку за № 216 від 06.05.2021 року експерт , провівши амбулаторні дослідження прийшла до висновку про не перебування ОСОБА_12 на момент вчинення інкримінованих йому дій у стані фізіологічного афекту.

Однак, ознайомившись із зазначеним висновком стороною захисту встановлено грубі порушення порядку виконання експертизи допущені експертом, у зв`язку із чим до суду подано клопотання про визнання згаданого висновку недопустимим доказом у справі, яке залишилося не вирішеним судом.

Так, із змісту висновку вбачається, що до початку дослідження ОСОБА_13 .Вівчара експертом психологом його не оглянув експерт психіатр, що зумовило вивчення експертом особи під експертного без з`ясування наявності чи відсутності у нього на час огляду психічного розладу, що могло суттєво вплинути на висновки експерта психолога.

Одночасно, у порушення вимог п.16 Інструкції про порядок проведення судово-психіатричної експертизи, виклавши у висновку детально повідомлені їй ОСОБА_13 .Вівчаром факти його інтимного та сімейного життя, експерт не виконала свого обов`язку і не отримала згоду мого підзахисного на використання цієї інформації, чим грубо порушила окрім наведеного вимоги ст. 32 Конституції України.

За таких обставин висновок експерта за № 216 від 06.05.2021 року у амбулаторній психологічній експертизі в силу вимог ст. 87 КПК України є недопустимим доказом у справі, оскільки даний доказ отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 на підтримання доводів апеляційної скарги, потерпілої та її представника, які підтримали подану апеляційну скаргу та заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають за таких підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України при викладених у вироку обставинах, доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

В судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні вбивства ОСОБА_11 визнав та повідомив, що з потерпілою познайомився в 2017 року, коли йому було 20 років. Вони разом працювали у ресторані Готелю «Сім Днів». ОСОБА_11 була старшою, їй було 31 роки, працювала адміністратором ресторану, користувалась повагою у колег. Згодом, вони почали разом проводити більше часу, тоді він закохався у ОСОБА_11 . На початку лютого 2018 року почали разом проживати. Йому було відомо, що ОСОБА_11 мала відносини з одруженим чоловіком - ОСОБА_15 , він надіявся, що з його появою ці відносини припинились. З лютого 2018 року він та ОСОБА_11 почали спільно проживати у житлі потерпілої, жили гарно, не сварилися. Він дуже любив ОСОБА_11 і надіявся створити щасливу сім`ю. У ОСОБА_11 була дитина донька ОСОБА_16 , з якою часто проводили час. Згодом він познайомився з матір`ю ОСОБА_11 - ОСОБА_7 яка не була проти їх відносин. Протягом спільного проживання хотів догодити ОСОБА_11 , купляв квіти, подарунки та солодощі, грошей часто не вистачало, появилися борги. Часто позичав кошти у знайомих та у батьків. Тоді ж, на початку лютого 2018 року о 1-2 год. ночі, коли він йшов до ОСОБА_11 його сильно побили, він зрозумів, що побиття організував ОСОБА_17 , який все ще хотів продовжувати відносини з ОСОБА_11 . З приводу побиття в поліцію не звертався, оскільки не хотів розголосу. Після цього, він став ревнувати ОСОБА_11 до ОСОБА_18 , підозрював, що ОСОБА_11 використовує його для того, щоб її ревнував ОСОБА_18

16 липня 2018 року в ОСОБА_11 мало бути день народження, вони планували поїхати відсвяткувати в м. Львів, шукали в інтернеті квартиру, ОСОБА_11 хотіла орендувати елітне житло на декілька днів, він не хотів її розчаровувати, тому, кошти для поїзди у м. Львів позичив у мами, хоча мати не була задоволена такими відносинами.

10 липня 2018 року у них ( ОСОБА_11 та ОСОБА_9 ) був вихідний день, але ОСОБА_11 пішла на роботу, а він (обвинувачений) поїхав за донькою потерпілої ОСОБА_16 у Старе місто. Пізніше, вони утрьох гуляли в Старому місті, а пізніше завели дитину до ОСОБА_7 , а самі поїхали додому на вул. Пушкінську, були у хорошому настрої.

11 липня 2018 року о 6-й год. він ще спав, телефон був у Ірини, о 4 год. ранку вона його переглядала, щось приховувала. Вранці ОСОБА_19 пішла в душ, мала одягатися та іти на роботу. Він взяв її телефон і пішов на балкон покурити, переглядав на телефоні новини, зайшов до веб-пошуків та історій веб-пошуків, що його і роздратувало. Коли ОСОБА_11 вийшла з душу запитав, що вона приховує. У відповідь з насмішкою почув, що його це не стосується, що їй все набридло, що з нього немає ніякої користі ні в житті, ні «в ліжку». Такі слова ОСОБА_11 , яку він дуже любив, сильно обурили його, він перестав розуміти що відбувається, але пам`ятає, що вдарив ОСОБА_11 двічі, а тоді почав душити. Далі, все відбувалося як не з ним, ніби від третьої особи спостерігав, як перед ним була картина, що він її побив і вбив, але не вірив у таке. Далі, він не хотів жити, порізав собі руки, відкрив газові конфорки, думав що зможе померти разом з ОСОБА_11 . Тоді він вирішив попрощатись з молодшою сестрою, взяв попити і вийшов з квартири. Біля під`їзду було таксі, яке викликала ОСОБА_11 , вона мала їхати на роботу. Він поїхав містом, при ньому був телефон ОСОБА_11 , але не пам`ятає як телефон взяв з собою. Телефонував до мами, але їй нічого про вбивство не розповів, ходив в садочок до сестрички, проте, її там не було, він забув, що сестру перевели в інший садочок. На таксі їздив різними незрозумілими адресами. По дорозі в інтернеті шукав, як можна померти, переглядав з яких мостів можна стрибнути, хотів вчинити самогубство. На таксі приїзжав на два мости. Втратив час, не вірив, що це все з ним відбувається. На телефон ОСОБА_11 телефонували, але він відписував смс-повідомлення від імені вбитої ОСОБА_11 , для чого це робив, не розумів. Після обіду написав смс-повідомлення своїй мамі, що він поганий син, мабуть хотів з кимось поговорити. Пізніше прийшов до тями, відмовився від думок про самогубство, вирішив розповісти про все що сталося матері, і піти в поліцію. Він розповів батькам, що ОСОБА_19 вбито. Тоді батько поїхав до ОСОБА_7 , щоб відчинити квартиру, а він (обвинувачений) поїхав з мамою в поліцію. Шкодує про те, що вчинив. Йому відомо, що телефон ОСОБА_11 подарував ОСОБА_18 , який знав пароль до хмарного сховища і налаштувань потерпілої. Після того, як він викинув телефон, ОСОБА_18 через відповідні налаштування пошуку (Локатор) відшукав для поліції телефон потерпілої неподалік моста.

Потерпіла ОСОБА_7 в суді першої та апеляційної інстанції підтвердила, що 11 липня 2018 року о 6 год. 30 хв. зателефонувала донці ( ОСОБА_11 ) і під час розмови остання повідомила, що збирається на роботу, настрій в неї був звичайний (нормальний). О 16 год. 45 хв. в двір приїхав автомобіль в якому був батько обвинуваченого - ОСОБА_20 , який повідомив, що ОСОБА_21 (обвинуваченого) та ОСОБА_19 (доньки ОСОБА_7 ) немає на роботі. ОСОБА_20 (батько обвинуваченого) попросив поїхати на АДРЕСА_4 . ОСОБА_22 ніби шукав сина. Коли вони приїхали до квартири, біля дверей вже була подруга дочки - ОСОБА_23 . Вона відчинила двері і почула запах газу, вікна та витяжка були закриті, на витяжці був закладений аркуш паперу. Вважає, що обвинувачений хотів приховати вбивство. Коли ОСОБА_24 пішла на кухню, було увімкнено три конфорки на газовій плиті, які вона перекрила. У кімнаті вона виявила труп доньки, який був накритий одіялом, теплим домашнім халатом. На голові доньки був жовтий поліетиленовий пакет, який був зав`язаний з боку, а шия обмотана поясом від халата. Вона зірвала пакет з голови і кинула його поруч, зрозуміла, що донька мертва. Донька лежала на лівому боці, ліва рука була заведена під нею, а права рука була зверху на ній. Обличчя вбитої було побите, на губі була кров, опухлість була над бровою. За нею в кімнату зайшов батько обвинуваченого, побачивши труп, він вийшов з кімнати. Далі, вона попросила викликати поліцію. Приїхала швидка медична допомога, констатували смерть, а пізніше приїхала поліція. Коли виходила з квартири, то побачила ОСОБА_18 , він повідомив, що ОСОБА_25 розповіла йому все, що сталося. Пізніше їй стало відомо, що з телефону доньки ОСОБА_26 , обвинувачений відправив смс-повідомлення колегам на роботу, в яких повідомив, що вона отруїлася і не вийде на роботу. В подальшому обвинувачений викинув телефон біля мосту. З донькою у неї були довірливі відносини. Донька в лютому 2018 розповідала про ОСОБА_9 , попросила дозволу, щоб він у неї жив, тому що ОСОБА_9 було далеко добиратися до роботи, він працював офіціантом з донькою в ресторані «Тераса» готелю «Сім Днів». Їй відомо, що ОСОБА_9 доньку ревнував, але чи застосовував до неї фізичне насильство, то їй не відомо. Також, їй відомо, що донька неодноразово допомагала ОСОБА_9 на роботі, він був помічений у бійках, також його підозрювали у крадіжці. Донька говорила їй, що якщо ОСОБА_9 не знайде «нормальної роботи», то вона з ним жити не буде. До відносин з ОСОБА_9 , донька зустрічалася з ОСОБА_15 , але в кінці 2017 року вони розійшлися.

Свідок ОСОБА_27 підтвердила в судовому засіданні суду першої інстанції, що з обвинуваченим ОСОБА_9 і вбитою ОСОБА_11 були знайомі, працювали разом у готелі «Сім днів». 11 липня 2018 року вони мали працювати в одній зміні з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Вона прийшла на роботу та відчинила кафе, але ОСОБА_11 так і не було на роботі. Тоді старший адміністратор кафе ОСОБА_28 сказала, що потрібно зателефонувати до ОСОБА_11 , проте, остання на телефонні дзвінки не відповідала. Згодом ОСОБА_9 повідомив, що через одну годину вони будуть на роботі, він повідомив що ОСОБА_11 «погано». Вона говорила ОСОБА_9 , щоб він прийшов на роботу, але він так і не появився. Пізніше в той же день стало відомо, що ОСОБА_11 виявили вбитою. Свідку відомо, що ОСОБА_11 та ОСОБА_9 до того зустрічалися, а пізніше спільно проживали. ОСОБА_9 ревнував ОСОБА_11 , в тому числі і до клієнтів, з якими ОСОБА_11 була ввічливою. У ОСОБА_11 згодом мало бути день народження, яке ОСОБА_9 та ОСОБА_11 планували святкувати у м.Львів, шукали там квартиру для оренди. Свідок позитивно характеризувала обвинуваченого ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_28 підтвердила в судовому засіданні суду першої інстанції, що ОСОБА_11 знала кілька років, а ОСОБА_9 знала один рік. ОСОБА_11 вона характеризувала з позитивної сторони, як надійного та досвідченого працівника. Їй відомо, що раніше ОСОБА_29 зустрілася з чоловіком, а з 2018 року стала зустрічатись з ОСОБА_9 , а пізніше вони разом добре жили. Приводів для ревнощів не було, ОСОБА_11 будь-яких паралельних відносин з іншим чоловіком не мала. Обвинуваченого також позитивно характеризувала. 11 липня 2018 року вранці прийшло смс-повідомлення телефону ОСОБА_11 , де остання зверталася як - «Вік», хоча завжди писала «Віка», з проханням «підстрахувати» на роботі. Вона телефонувала до ОСОБА_11 , хотіла щось запитати по роботі, проте, дзвінок був відхилений, а пізніше ОСОБА_11 на дзвінки не відповідала. В обід приїхав на роботу таксист, який повідомив, що ОСОБА_9 з ним не розрахувався. Того ж дня о 16 год. ОСОБА_25 повідомила, що ОСОБА_11 вбили. ОСОБА_11 з 16 липня 2018 року збиралася у відпустку і вони з ОСОБА_9 планували поїхати в м. Львів на відпочинок.

Свідок ОСОБА_30 в судовому засіданні суду першої інстанції повідомила, що з 2012 року була кращою подругою ОСОБА_11 . Їй відомо, що ОСОБА_9 та ОСОБА_11 проживали разом. До цього, ОСОБА_11 тривалий час мала відносини з одруженим чоловіком - ОСОБА_15 . Їй відомо, що ОСОБА_9 ревнував ОСОБА_19 , хоча приводу для ревнощів не було, то була «не здорова любов» зі сторони ОСОБА_9 , який дарував ОСОБА_11 по два букети квітів при мінімальній зарплаті, постійно контролював ОСОБА_11 , знав пароль до її телефону. перевіряв смс-повідомлення, які приходили на телефон, навіть пішов на роботу в «Сім днів», щоб контролювати ОСОБА_11 11 липня 2018 року від колишнього чоловіка ОСОБА_31 вона дізналася, що ОСОБА_11 немає на роботі. Раніше з ОСОБА_11 вони домовилися, що хтось з них тричі телефонує, то збивати не можна, потрібно терміново відповісти. Вона стала тричі і більше телефонувати до ОСОБА_32 , проте, остання не відповідала. Вона почала хвилюватись, тому о 16 год. пішла до квартири, де проживала ОСОБА_11 .. Подзвонила в двері, почала стукати, проте, ніхто не відчиняв. Біля дверей почула запах газу, почала стукати сильніше. В цей час підійшов батько та товариш обвинуваченого, а з ними і мати ОСОБА_11 ОСОБА_7 , яка відкрила квартиру, в кімнаті вони виявили ОСОБА_11 вбитою, вона була накрита халатом, одіта в джинсах і бюстгальтері. На кухні були відкриті газові конфорки та закрита витяжка аркушем паперу. Також їй відомо, що ОСОБА_9 планував з ОСОБА_11 поїхати на її день народження в м. Львів. Раніше ОСОБА_9 ніколи не бив ОСОБА_11 , вона б про це знала, тому що ОСОБА_11 ділилася з нею своїми думками і подробицями.

Мати обвинуваченого - ОСОБА_33 в судовому засіданні суду першої інстанції повідомила, що її син ОСОБА_9 виховувався у повній сім`ї. За 2-3 місяці до вбивства син почав проживати з ОСОБА_11 , якій на той час було 32 роки, а сину лише 20 років. Жили вони добре, син старався ОСОБА_11 догодити в усьому. 10 липня 2018 року син був у неї ( ОСОБА_33 ), а пізніше поїхав гуляти з ОСОБА_11 та її донькою. 11 липня 2018 року о 7 год. 15 хв. син зателефонував і говорив, що хоче побачити свою молодшу сестричку. В цей же день, в обідню пору ОСОБА_9 прислав смс-повідомлення з телефону ОСОБА_11 , писав, що він поганий син і піде стрибне з мосту. Злякавшись за життя сина, вона поїхала на міст, проте, сина там не було. Повернувшись на АДРЕСА_5 , вона зустрілася з сином, який повідомив, що ОСОБА_11 вбита. Тоді, її чоловік та товариш сина поїхали до ОСОБА_7 , а тоді троє поїхали на АДРЕСА_4 , де проживали ОСОБА_11 з її сином. А після розповіді сина про вбивство ОСОБА_11 вона з ним поїхала в поліцію. Мати обвинуваченого також повідомила, що після того, як син почав проживати з ОСОБА_11 , він замкнувся у собі, приховував вік ОСОБА_11 . Їй відомо, що син кохав ОСОБА_11 та ревнував її. Також їй відомо, що ОСОБА_11 зустрічалася п`ять років з одруженим ОСОБА_17 . Мати обвинуваченого вважає, що ОСОБА_11 , коли проживала з її сином також ще зустрічалася з ОСОБА_18 . Їй відомо, що на телефон Ірини прийшло повідомлення, можливо від ОСОБА_34 , що і спровокувало її сина на вбивство.

Об`єктивно вина обвинуваченого ОСОБА_35 підтверджується:

-протоколом огляду місця події від 11 липня 2018 року та додатками до протоколу зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення а саме: квартира АДРЕСА_6 . У квартирі було виявлено труп ОСОБА_11 , а обстановка на місці злочину свідчила про вбивство. При вході, в коридорі квартири виявлено зібрану сумку обвинуваченого ОСОБА_9 з чоловічими речами. У кімнаті на дивані виявлено труп вбитої ОСОБА_11 з ознаками насильницької смерті, трупні плями рясні, синюшно фіолетового кольору, розташовані на бокових поверхнях і на лівій руці, при натисканні зникали за 4, 5 хв. Трупне заклякання було помірно виражене в кінцівках та добре виражене у мімічних м`язах. Шкірні покриви обличчя вимащені у крові. Очі закриті повіками, при відкритті повік на слизовій оболонці повік та кон`юнктиви очей були крапкові крововиливи чорного кольору. Тілесні ушкодження в області спинки носа, на поверхні повік обох очей та підочну ділянку правого ока, в області верхньої губи справа та перехідної кайомки губи справа було три синяка невираженої форми. В нижній третині шиї зліва, в області тіла нижньої щелепи справа, правій боковій поверхні шиї було три синюшно-фіолетових слабо виражених синяка невизначеної форми. Під головою трупа було виявлено сліди крові. Біля трупа виявлено махровий халат з капюшоном з кров`ю в нижній правій частині. Також, біля трупа виявлено жовтий побутовий синтетичний пакет з слідами крові. На дверцях серванту виявлено рушник з плямами крові. На балконі на підвіконнику виявлено дві плями крові. У ванні виявлено пляму крові. На сидінні унітазу виявлено пляму крові (т.1 м.д.с.а.с. 19-63). Зафіксована обстановка на місці події свідчила про насильницьку смерть потерпілої, свідчила про вбивство ОСОБА_11 ;

-протоколом огляду місця події від 11 липня 2018 року та фото таблицями зафіксовано місце, де було виявлено та вилучено мобільний телефон Аpple iPhone, який належав ОСОБА_11 а саме: вул. Руська в м. Камянець-Подільський неподалік від Новопланівського мосту, який викинув ОСОБА_9 ( т.1 м.д.с. а.с. 84-90). Оглядом речового доказу - телефону в судовому засіданні не встановлено переписок чи повідомлень, які б могли викликати у обвинуваченого тяжку образу чи стати причиною емоційного стану, а тому суд відкидає доводи сторони захисту про те, що злочин було вчинено в стані афекту через повідомлення чи переписку, яку ОСОБА_9 нібито виявив у телефоні ОСОБА_11 (т.1 м.д.с.а.с.96-98). Інформація, яка зберігається в телефоні потерпілої спростовує версію захисту про вбивство в стані сильного душевного хвилювання через смс-повідомлення, яке нібито роздратувало обвинуваченого. Телефон є належним і допустимим доказом, ним підтверджується вина обвинуваченого та спростовується версія захисту, доступ до речового доказу надано стороні захисту (т.5 МСС а.с.44-45).

Аналогічно, не встановлено з`єднань мобільних телефонів чи передавання смс-повідомлень 11 липня 2018 між ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , що доводиться інформацією оператора зв`язку ПрАТ «Київстар», яка досліджена в суді 19 та 27 квітня 2022. Інформація оператора зв`язку спростовує версію захисту про виникнення стану афекту через смс-повідомлення, яке нібито надійшло на телефон ОСОБА_11 (т.1 м.д.с.а.с. 139-141, 152-155, 156-168);

-висновком експерта №138 від 12 липня 2018 року доведено, що тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_11 у вигляді 6-ти синяків в області підборіддя справа, в області тіла нижньої щелепи зліва, в лівій завушній ділянці на лівій боковій поверхні шиї в верхній та нижній третинах, численні крововиливи в м`які тканини шиї справа та зліва, крововилив в надгортаннику, бокову поверхню середостіння на межі з надгортанником, крововиливи від кон`юнктиву обох очей утворилися внаслідок дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, при стисканні пальцями рук і являються місцем прикладання травмуючої сили, при якому виникла небезпека для життя, мають ознаки тяжких, небезпечних для життя в момент спричинення і стоять в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_11 у вигляді синяка в області спинки носа з розповсюдженням на верхні і нижні повіка обох очей та підочну ділянку правого ока та численні садини на фоні синяка нижнього повіка правого ока і підочної ділянки, садина в середньому відділі підборіддя, рани на слизовій оболонці верхньої губи в середньому відділі підборіддя, рани на слизовій оболонці верхньої губи в середньому відділі, 2-х синяків на слизовій оболонці нижньої губи в усіх відділах та на зовнішній поверхні нижньої губи утворилися внаслідок ударів тупими твердими предметами і по степені тяжкості застосовуючи до живої особи, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вище вказані тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_11 утворилися в швидкій послідовності один за іншим внаслідок дії наступних чинників: 3 синяка в області обличчя 3-х ударів кулаком; синяки в області шиї та крововиливи в мякі тканини та органи шиї утворилися внаслідок стискання шиї руками з більшою ймовірністю правою рукою, незадовго перед настанням смерті, мають ознаки прижиттєвих і дають підстави вважати, що на момент спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, потерпіла була в горизонтальному положенні або в положенні наближеному до горизонтального.

Враховуючи характер трупних плям та трупного заклякання, відсутність явищ трупного гниття дають підстави вважати, що смерть ОСОБА_11 наступила біля 24-26 годин тому назад від моменту проведення судово-медичної експертизи трупа, тобто біля 06.30-08.00 год. 11 липня 2018 року.

Причиною смерті ОСОБА_11 явилася механічна асфіксія внаслідок стискання шиї пальцями рук, що підтверджується виявленням під час дослідження трупа синяків овальної форми на передньо-бокових поверхнях шиї зліва в верхній та нижній третинах, крововиливів в мякі тканини шиї овальної форми, крововиливів в стінку надгортанника, ознаками смерті, що настала швидко наявність рідкої крові в порожнинах серця та в просвітах великих судин, гострого венозного повнокров`я внутрішніх органів, дрібних, точкових крововиливів в слизову оболонку повік, легеневу плевру, в епікарді та вісцеральній плеврі легень, набряк головного мозку та легень.

Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_11 , а також дані лабораторних методів дослідження, даних за те, що з нею здійснювався статевий акт, а також слідів, характерних для боротьби та самооборони, не виявлено. А питання з приводу насильницького чи ненасильницького статевого акту знаходиться поза компетенцією судово-медичної експертизи.

-при судово-токсикологічній експертизі зразка крові з трупа ОСОБА_11 наявність етилового (винного) алкоголю не виявлено.

-при судово-імунологічній експертизі 2-х тампонів із вмістом піхви, тампона із вмістом прямої кишки та тампона із вмістом ротової порожнини з трупа ОСОБА_11 сперматозоїдів не виявлено ( т.1 м.д.с.а.с. 173-177).

-про обставини бійки між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 свідчать і тілесні ушкодження встановлені згідно висновку експерта № 339 від 12 липня 2018 року. Так висновком експерта доведено, що на тілі ОСОБА_9 виявлено 3-и садин в області верхньо-внутрішнього краю лівої лопатки, які утворилися внаслідок дії тупих твердих предметів. Садини в поперековій ділянці зліва утворилися внаслідок дії тупих твердих предметів з ребристою травмуючою поверхнею - нігтів пальців рук, при боротьбі та самообороні.

Поверхневі ранки на лівій боковій поверхні шиї та передніх поверхнях лівого і правого променево-зап`ясткових суглобів могли утворитися внаслідок дії предметів з ріжучою травмуючою поверхнею, можливо ножа, характер та локалізація даних тілесних ушкоджень характерні для нанесення їх власноруч. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли утворитися за умов і в термін вказаних в обставинах справи, і по степені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.1 м.д.с.а.с. 192-193).

-висновком судово-біологічної експертизи № 558 від 30.10.2018 року доведено, що на поверхні кулька з синтетичного матеріалу (вилучений в ході огляду місця події) є кров ОСОБА_11 , а на поверхні запальнички є кров ОСОБА_9 . Генетичні ознаки клітин, виявлених на поверхні кулька з синтетичного матеріалу та запальнички (вилучені в ході огляду місця події) є змішаними, збігаються між собою та належать ОСОБА_11 та ОСОБА_9 (т.1 м.д.с.а.с. 240-256).

-висновком дактилоскопічної експертизи доведено, що ОСОБА_9 залишив на холодильнику слід великого пальця правої руки, тобто обвинувачений перебував у житлі ОСОБА_11 (т.1а.с. м.д.с. 264-272).

-висновком трасологічної експертизи доведено, що замок вилучений з вхідних дверей квартири ОСОБА_11 не був пошкоджений, тобто, ОСОБА_9 після вбивства закрив квартиру ключем і покинув житло, сторонніх осіб, які б могли пошкодити вхідний замок в житлі не було (т.1а.с. м.д.с. 279-285) Викладене спростовує пояснення ОСОБА_9 надані ним у вересні 2018 експертам під час стаціонарної судово-психіатричної експертизи, про те, що нібито сторонні особи увірвались у житло, побили його і задушили потерпілу.

Також, згідно описової частини висновку експерта слідує, що ключ, яким користувався ОСОБА_9 (виданий свідком ОСОБА_36 ), призначений для відкриття циліндрового механізму замка та збігається за кодами штифтів з двома іншими ключами, які вилучені на місці злочину (ключі ОСОБА_32 і ОСОБА_37 ), тобто три ключі придатні для відкриття замка з однаковою секретністю (т.1а.с. м.д.с. 292-296) Отже, обвинувачений мав ключі від житла вбитої, він безперешкодно перебував у житлі в момент вчинення злочину і безперешкодно покинув це житло замкнувши вбиту ОСОБА_11

-протоколом пред`явлення для впізнання зафіксовано факт впізнання обвинуваченого свідком ОСОБА_38 , який забирав обвинуваченого з житла потерпілої відразу ж після вбивства, возив його містом, а пізніше видав ключі, які обвинувачений залишив у таксі (т. 2 м.д.с.а.с. 39-40).

-під час перебування в камері для затриманих 12 липня 2018 року ОСОБА_9 , в ході проведення санкціонованих НСРД, зізнався співкамернику у тому, що задушив потерпілу ОСОБА_11 (т.2а.с. МДС 30-36).

Всім зібраним доказам у їх сукупності суд дав належну оцінку, вірно кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням особи обвинуваченого, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Обставин, які пом`якшують, покарання судом встановлено з`явлення із зізнанням, щире каяття, повне відшкодування моральної шкоди потерпілій.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

При призначенні покарання судом враховано, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності (не судимий), є особою молодого віку, він є студентом ВУЗу, до затримання працював, позитивно характеризується за місцем проживання, роботи і навчання, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебував, мав 2 групу інвалідності, хворіє (т.2 МДС а.с.5-13). Мати та дідусь обвинуваченого також хворіють. Батько обвинуваченого призваний по мобілізації, проходить військову службу в ЗСУ (т.6 МСС а.с.72-85).

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді 9 років позбавлення волі є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, з урахуванням санкції кримінального закону, за яким кваліфіковані його злочинні дії, та вимог ст. 65 КК України.

А тому не можуть бути задоволеними доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 більш суворішого покарання, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Слід залишити поза увагою і вимоги апеляційної скарги потерпілої про виключення з вироку посилання на пом`якшуючу обставину відшкодування моральної шкоди, оскільки така обвинуваченим повністю відшкодована згідно заявлених позивачем позовних вимог 200 тис. грн., що доводиться наданими у судовому засіданні 16 та 22 березня 2023 квитанціями про перерахунок коштів потерпілій.

Твердження сторони захисту про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 11 липня 2018 року не ґрунтуються на матеріалах досудового розслідування, адже для проникнення в житло слідчі органи мали дозвіл власника заяву ОСОБА_39 від 11 липня 2018 року (т.1 МДС а.с. 18). Окрім цього, слідчі органи отримали дозвіл у слідчого судді на проведення огляду цього житла. (т.1 МДС а.с. 72).

Доводи захисника про неналежність та недопустимість як доказу протоколу огляду місця події, оскільки слідчий розпочав огляд 11 липня 2018 о 18 год. 15 хв. (закінчив о 23 год. 20 хв.), а відомості в ЄРДР вніс лише о 18 год. 48 хв. не свідчать про недопустимість проведеного огляду, оскільки зазначена слідча дія, згідно ч.3 ст. 214 КПК України, може бути проведена і до внесення відомостей в ЄРДР.

Посилання в апеляційній скарзі захисника про недопустимість і неналежність доказу, а саме заяви ОСОБА_40 про добровільну видачу речових доказів та протоколу огляду речового доказу не можуть бути задоволеними, оскільки згідно заяви таксист ОСОБА_41 , який перевозив ОСОБА_9 , 16 липня 2018 добровільно видав шкіряну ключницю коричневого кольору, в якій знаходилося п`ять ключів та два брелока, які ОСОБА_9 залишив у таксі 11 липня 2018 р. Ці обставини зафіксовано протоколом та відповідною заявою (т.1 МДС а.с. 94, 95), що підтверджує той факт, що обвинувачений мав ключі від житла потерпілої, він замкнув її після вбивства і їздив на таксі по місту. Цей доказ є належний і допустимий, він здобутий у спосіб визначений процесуальним законодавством, ним доводиться факт перебування ОСОБА_9 в житлі загиблої і факт замикання квартири і факт від`їзду від житла потерпілої після її вбивства.

Не можуть бути задоволеними і вимоги апеляційної скарги про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_9 з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України враховуючи наступне.

Відповідно до висновку комісійної стаціонарної судово-психіатричної експертизи судово-психіатричного відділення Хмельницької ОПЛ№1 № 551 від 5 вересня 2018 року), ОСОБА_9 психічним захворюванням, недоумством на момент вчинення інкримінованого йому злочину не страждав, не страждав таким і на час проведення експертизи. На період інкримінованого йому злочину ОСОБА_9 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, може усвідомлювати свої дії та керувати ними й на теперішній час. Отже, щодо скоєного суд визнає ОСОБА_9 осудним. ОСОБА_9 в період вчинення інкримінованого йому злочину в стані тимчасового розладу душевної діяльності, іншого психічного розладу не знаходився. ОСОБА_9 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. У ОСОБА_9 не виявлено вікових та індивідуальних особливостей, не можуть вплинути на об`єктивність його показів. ОСОБА_9 на момент інкримінованого йому злочину в стані патологічного сп`яніння не знаходився, а тому міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.1 м.д.с.с.а.с. 308-310). На запитання «Чи знаходився ОСОБА_9 в період вчинення злочину в стані фізіологічного афекту, фрустрації, психічного стресу?», експерти не змогли відповісти, адже підозрюваний ОСОБА_9 категорично заперечив скоєння злочину. Так, у описовій частині експертизи зазначено, що перебуваючи на стаціонарній судово-психіатричній експертизі (у вересні 2018) підозрюваний ОСОБА_9 висунув іншу версію - він повідомив експертів, що близько 11 год. у квартиру увірвалося двоє, вдарили його по голові, а ОСОБА_11 задушили, після цього він не міг прийти до себе, блукав містом, хотів вчинити самогубство, різав руки та думав скочити з моста. Але ця версія обвинуваченого викрила його у неправдивості щодо стану сильного душевного хвилювання та спростована доказами зібраними на слідстві. Так, жодних тілесних ушкоджень на його голові не було зафіксовано, навпаки, на його тілі зафіксовані сліди характерні для бійки і самооборони потерпілої, а згідно висновку експерта - смерть ОСОБА_11 наступила о 6:30-8 год., а не в 11 год., як вказував ОСОБА_9 . Аналіз показань допитаних у суді свідків та аналіз інформації оператора зв`язку свідчить, що вже о 6год. 56хв. 11 липня 2018 колеги по роботі телефонували до ОСОБА_11 і вона не відповідала (вже була мертвою). На жовтому кульку, вилученому слідчими біля тіла ОСОБА_11 експерти виявили кров ОСОБА_11 та генетичні ознаки клітин ОСОБА_9 . Під час вільних розповідей співкамернику, зафіксованих в ході НСРД, ОСОБА_9 зізнався, що вбив потерпілу. Отже, ОСОБА_9 свідомо висунув експертам версію, яка не відповідала реальним подіям, що виключає наявність в нього стану афекту.

Також, згідно висновку додаткової експертизи №533 від 18 вересня 2019 року, слідує, що експерти Хмельницької обласної психіатричної лікарні розійшлися в думках щодо емоційного стану обвинуваченого, тому, просили направити підекспертного до іншого медичного закладу для диференційної діагностики і проведення вказаної експертизи (т.2 а.с.26-28 МСП).

Відповідно до висновку стаціонарної комісійної експертизи Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні №148 від 13 листопада 2019 року (т.2 а.с.123-127, 216-220 МСП), ОСОБА_9 в момент інкримінованих дій перебував в стані значного емоційного напруження, який суттєво вплинув на його свідомість та поведінку і обмежив здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та який може бути психологічною підставою стану сильного душевного хвилювання. Судом встановлено, що примірник висновку надісланий до суду не підписаний одним з експертів, а мотиви вказані у експертизі не в повній мірі відповідали обставинам справи, у них йшлося про те, що раптовість афективного вибуху виникла через провокативне повідомлення у мобільному телефоні ОСОБА_11 . Проте, на досудовому слідстві і в судових засіданнях таких повідомлень в телефоні потерпілої відшукано не було, а експерти телефон потерпілої не оглядали.

Також, у даному кримінальному провадженні призначено повторну амбулаторну судово-психологічну експертизу ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня», проте, виконати експертизу експерти не змогли з об`єктивних причин та повернули кримінальне провадження і ухвалу суду без виконання (т.3 а.с.79-81, 107, 131 МСП).

Висновком амбулаторної психологічної експертизи 216 від 06 травня 2021 року, експерта психолога Київського міського центру судово-психіатричної експертизи ОСОБА_42 (т.4 а.с.46-52 МСП) встановлено, що у період інкримінованого діяння ОСОБА_9 не знаходився у стані фізіологічного афекту, або в іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на його поведінку. З описової частини висновку слідує, що «нездатність точно відтворювати причину, яка викликала сильні емоції (в даному випадку тексту смс та висловлювань потерпілої, за якими послідували агресивні дії ОСОБА_9 відносно неї) , не є характерним для надзвичайних емоційних станів, таких, як фізіологічний афект». Проаналізувавши висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , експерт психолог у висновку зазначила, що описані у висновку СМЕ тілесні ушкодження свідчать, що «агресивні дії ОСОБА_9 не можна розцінювати як автоматизовані, стереотипні та неконтрольовані, бо вони відрізнялися по характеру, силі, локалізації, супроводжувалися переключенням з одного роду дій та об`єктів на інший, не були здійсненні одномоментно (для того щоб одіти кульок на голову потрібна була пауза, щоб десь його взяти, одягнути, а потім продовжувати агресивні дії далі, також застосування пакета передував намір це зробити, тобто ця дія була обміркованою та контрольованою. Стискання шиї також не були неконтрольованими, бо ОСОБА_9 у своїй розповіді у ході психологічного дослідження сповістив, що під час того, як душив потерпілу, «видел, как она синеет, становится неестественного цвета», тобто у цей період часу його увага була прикута і до зовнішнього вигляду потерпілої, і до своїх агресивних дій». Також експерт ОСОБА_43 відмітила, що «після скоєного у поведінці ОСОБА_9 не спостерігалось ознак фізичної та психічної астенії», які є обов`язковими ознаками стану фізичного афекту, «…його енергетичні ресурси дозволили йому здійснити велику кількість змістовних дій, які були направленні на формування захисної версії того, що сталося : він обв`язав тіло загиблої халатом, накрив покривалом, привів себе у порядок, одягнувся, відкрив конфорки газової плити, відкрив і закрив квартиру, вийшов з будинку приблизно о 7.14, сів у таксі…». ОСОБА_9 їздив по місту на таксі, обманював колег по роботі про стан потерпілої, спілкувався з матір`ю по телефону, а пізніше позбавився цього важливого речового доказу. Тобто, поведінка ОСОБА_9 після скоєння злочину мала активний, цілеспрямований характер, супроводжувалась адекватним контактом з оточуючими, в цілому, мала особистісно-захисний характер. Таким чином, відсутність всіх необхідних ознак надзвичайних емоційних станів у їх сукупності та послідовності свідчать про те, що у період інкримінованого діяння ОСОБА_9 не знаходився в стані фізіологічного афекту, а також у іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на його поведінку.

Оскільки висновки експертів Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні (т.2 а.с.123-127, 216-220 МСП) були кардинально протилежними висновкам експерта психолога Київського міського центру судово-психіатричної експертизи ОСОБА_42 (т.4 а.с.46-52 МСП) у справі, за клопотанням сторони захисту, було призначено повторну стаціонарну комісійну судово-психіатричну-психологічну експертизу експертам комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка Вінницької обласної Ради». Згідно висновку № 1 від 09.01.2023 комісії експертів вінницької психіатричної установи : « ОСОБА_9 у період інкримінованого йому діянні не знаходився у стані фізіологічного афекту або іншому вираженому емоційному стані, який суттєво вплинув на його поведінку». (т.5 м.с.с. а.с 210-218).

Висновки експертів ґрунтуються на поясненнях ОСОБА_9 про прочитання ним смс-повідомлення у телефоні потерпілої, що і викликало миттєву афективну реакцію. Проте, під час огляду телефону та інформації оператора зв`язку, ці пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 спростовані, адже будь-яких провокативних смс-повідомлень у телефоні потерпілої відшукано не було ні на стадії досудового слідства ні в суді під час детального огляду телефону та інформації оператора зв`язку.

Не можуть бути задоволеними і посилання апеляційної скарги захиснка про те, що судом не враховано висновок експертів Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні (т.2а.с.123-127, 216-220 МСП), оскільки такий спростований трьома іншими висновками: 1) висновком експертів судово-психіатричного відділення Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1 ХОР № 551 від 5 вересня 2018(т.1 а.с.308-310 МДС); 2) висновками експерта психолога Київського міського центру судово-психіатричної експертизи ОСОБА_42 (т.4 а.с.46-52 МСС) та 3) висновками повторної стаціонарної комісійної судово-психіатричної-психологічної експертизи експертів комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка Вінницької обласної Ради» (т.5 МСС а.с 210-218).

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими. Експерт, який дає висновок щодо психічного стану підозрюваного, обвинуваченого, не має права стверджувати у висновку, чи мав підозрюваний, обвинувачений такий психічний стан, який становить елемент кримінального правопорушення або елемент, що виключає відповідальність за кримінальне правопорушення. Висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку (ст. 101ч.ч.1,3,5,6,10 КПК України).

Доводи сторони обвинувачення про те, що постанови заступника керівника слідчого підрозділу ОСОБА_44 (т.1 МДС а.с.10, 11, 12) не відповідають персональному складу зазначеному у першопочатковому витягу з ЄРДР (т.1 МДС а.с.1-2) не свідчать про процесуальні порушення, та не свідчить про те, що такі рішення заступником керівника слідчого підрозділу не приймались, адже їх прийняття відображено у відповідному реєстрі доданому до обвинувального акту (т.1 МСС а.с.9), а самі постанови долучені до матеріалів досудового розслідування (т.1 МДС а.с.10, 11, 12).

Також не можуть бути задоволеними і вимоги апеляційної скарги про те, що експерт психолог Київського міського центру судово-психіатричної експертизи ОСОБА_43 грубо порушила вимоги ст. 32 Конституції України оскільки підекспертий ОСОБА_9 особисто, добровільно надавав інформацію про себе в ході спілкування з ОСОБА_45 . Окрім цього, така інформація використана експертом виключно при проведенні експертних досліджень, що не розцінюється судом як протиправне використання конфіденційної інформації.

Доводи сторони захисту про те, що висновок експертів комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка Вінницької обласної Ради» є недопустимими доказом через плагіат попереднього висновку київського експерта є надуманими (т.6 МСС а.с.17-47), оскільки певні тези у висновках експертів можуть повторюватись, адже експертиза проведена експертами однієї галузі знань, щодо одного і того ж факту, щодо однієї і тієї ж особи і щодо одних і тих же обставин, а тому експерти могли повторюватись у певних тезах.

Сама ж незгода сторони захисту з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, у процесі перевірки матеріалів кримінального провадження, колегія суддів не встановила матеріальних чи процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, правильності кваліфікації його дій.

Відповідно і підстав для скасування вироку суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2023 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги адвоката ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3