ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

власника майна ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2023 року про арешт майна (ЄРДР №0000803),

В С Т А Н О В И В:

Вказаною ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2023 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 про накладення арешту на майно. Накласти арешт на майно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із забороною відчуження та розпорядження ним, а саме:

- 2/5 частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 2/5 частки земельної ділянки кадастровий номер :05:001:0085, площею 0,25 га;

- земельну ділянку кадастровий номер :05:001:0086, площею 0,1 га;

- автомобіль марки «ГАЗ 2410», р.н.з. НОМЕР_1 , 1991 р.в., VIN НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 .

В іншій частині у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно відмовлено, а саме в частині накладення арешту на грошові кошти:

- грошові кошти в сумі 192 700 (сто дев`яносто дві тисячі сімсот) гривень (що знаходилися в сейфі №2);

- грошові кошти в сумі 1 950 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят) гривень (що знаходилися в сейфі №1);

- грошові кошти в сумі 40 600 (сорок тисяч шістсот) Євро (що знаходилися в сейфі №1 в зіп-пакеті);

- грошові кошти в сумі 132 067 (сто тридцять дві тисячі шістдесят сім) доларів США (що знаходилися в сейфі №1 в зіп-пакеті).

Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України, а санкція ч. 1 ст. 209 КК України передбачає застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, тому, а тому його арешт необхідний з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про її незаконність та необґрунтованість. Вважає, що слідчим суддею допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту дослідження матеріалів клопотання та провадження і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин та містить невідповідність висновків фактичним обставинам справи. Вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки грошові кошти були виявлено та вилучено в ході проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 .

Крім того згідно інформації про рух коштів по картковому рахунку, результатів негласних слідчих розшукових дій та показань підозрюваного ОСОБА_11 про те, що ним неодноразово здійснювався переказ грошових коштів за підроблені посвідчення водія ОСОБА_7 , на переконання апелянта, є достатні підстави вважати про належність виявлених та вилучених грошових коштів саме підозрюваному, які отриманні внаслідок злочинної діяльності.

Враховуючи вказане, прокурор просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати. Постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити повністю та накласти арешт на все майно вказане у клопотанні.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та основні доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу і просив її задовольнити, власника вилученого майна, підозрюваного та його захисника, які заперечували доводи апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали провадження апеляційний суд доходить наступного висновку.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арештом майна відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2-6 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст. 170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду поданого слідчим клопотання, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про часткове його задоволення.

З матеріалів клопотання вбачається, що в даний час СУ ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження 23.03.2023 року внесеного до ЄРДР під № 580000803 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 332 КК України.

Підставою для реєстрації даних відомостей в Єдиному реєстрі досудових розслідувань слугували матеріали правоохоронних органів, що невстановлені особи умисно, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння майном з використанням електронно-обчислюваної техніки шляхом обману та виготовлення підроблених документів, заволоділи грошовими коштами потерпілого. В подальшому були внесенні відомості про вчинення ряду інших кримінальних правопорушень, а саме передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 332 КК України.

05 серпня 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

В подальшому, 19.09.2023 ОСОБА_7 повідомлено про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 358 КК України.

Санкцією ч. 1 ст. 209 КК України передбачено безальтернативне додаткове покарання у виді конфіскації майна.

У відповідності до інформації з Єдиного державного реєстру речових прав підозрюваний ОСОБА_7 є власником:

- 2/5 частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 2/5 частки земельної ділянки кадастровий номер :05:001:0085, площею 0,25 га;

- земельної ділянки кадастровий номер :05:001:0086, площею 0,1 га.

Також, у власності підозрюваного ОСОБА_7 перебуває автомобіль марки «ГАЗ 2410», р.н.з. НОМЕР_1 , 1991 р.в., VIN НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 .

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на майно, що належить підозрюваному ОСОБА_7 , оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України, а санкція ч. 1 ст. 209 КК України передбачає застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, а тому, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, накладення арешту є необхідним.

Водночас, як було встановлено, на на момент розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про арешт майна, на тимчасово вилученого майна, а саме: грошові кошти в сумі 192 700 (сто дев`яносто дві тисячі сімсот) гривень (що знаходилися в сейфі №2); грошові кошти в сумі 1 950 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят) гривень (що знаходилися в сейфі №1); грошові кошти в сумі 40 600 (сорок тисяч шістсот) Євро (що знаходилися в сейфі №1 в зіп-пакеті); грошові кошти в сумі 132 067 (сто тридцять дві тисячі шістдесят сім) доларів США (що знаходилися в сейфі №1 в зіп-пакеті) вже накладено арешт ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.08.2023 у кримінальному провадженні №0000803 від 23.03.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 332 КК України.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є цілком законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування, як того просять апелянти в своїх апеляційних скаргах - немає.

Доводи прокурора, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення та наведені в ході апеляційного розгляду також не заслуговують на увагу суду, оскільки на думку колегії суддів фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційних скаргах як сторони захисту так і сторони обвинувачення.

Таким чином, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2023 року про арешт майна - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді