ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/860/24 Справа № 194/1101/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В задоволені клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронного засобу контролю відмовлено.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 днів, до 08 березня 2024 року включно, з визначенням застави в сумі 214 720 гривень.

Рішення суду обґрунтовано наступним. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Тобто зазначений прокурором ризик про можливість переховування обвинуваченого від суду продовжує існувати, бо під загрозою можливого покарання обвинувачений зможе залишити місце проживання та ймовірніше за все прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленню правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено.

Також судом було враховано, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для нього аспекті є реальним.

При наданні оцінки ступеню ризику стосовно вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, суд врахував, хоч обвинувачений і вважається раніше не судимим, однак обвинувачується у вчиненні декількох епізодах, що підтверджує наявність цього ризику.

Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання вищезазначеним ризикам, також наявні обставини свідчать, що заявлені ризики не зменшилися.

Враховуючи, що злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, обставини його вчинення, майновий стан обвинуваченого та ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для них, суд вважав за необхідне застосувати до заставу у розмірі 214 720 гривень 00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі просить ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року скасувати. Вказує, що прокурором не було надано доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, клопотання сторони обвинувачення не містить додатків. Зазначає про тривалий розгляд справи у суді.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу і з підстав, викладених у скарзі просили її задовольнити.

Прокурор про час та дату апеляційного провадження повідомлений належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін кримінального провадження не подавав, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без його участі.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Як убачається з наданих матеріалів, в провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. Прокурором в судовому засіданні було заявлено клопотання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою на 60 днів, оскільки лише запобіжний захід в виді тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків під час розгляду справи.

Під час апеляційного розгляду оскаржуваної ухвали встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд правильно встановив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, тобто зазначений прокурором ризик про можливість переховування обвинуваченого від суду продовжує існувати, бо під загрозою можливого покарання обвинувачений зможе залишити місце проживання та ймовірніше за все прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленню правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено. Також в Україні діє воєнний стан, що саме по собі підвищує ймовірність настання встановлених щодо обвинуваченого ризиків.

Також суд надав обґрунтовану оцінку ризику, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику незаконного впливу на свідків, які безпосередньо судом не допитані, обвинуваченим з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для нього аспекті.

При наданні оцінки ступеню ризику стосовно вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, суд врахував те, що хоч обвинувачений і вважається раніше не судимим, однак обвинувачується у вчиненні декількох епізодів злочинів, що певною мірою підтверджує наявність цього ризику.

Таким чином, у зв`язку з вищенаведеним суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що зазначені ризики не зменшилися та не перестали існувати, а тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде ефективним та доцільним для запобігання цим ризикам.

Таким чином, на думку колегії суддів, доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність заявлених прокурором ризиків є безпідставними та повністю спростовуються матеріалами справи, а застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та нівелювання вказаних ризиків, тому судом першої інстанції обґрунтовано продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд зважає також і на практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, апеляційний суд вважає, що приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Крім того, апеляційний суд не може не звернути увагу на строк судового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції та строк перебування обвинуваченого під вартою, втім вважає, що тривалість перебування обвинувачених під вартою сама по собі не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 12.12.2019 року у справі «Піхун проти України»(заява № 63754/09) Європейський Суд зауважив, що «розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у контексті обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи та поведінка заявника і відповідних органів державної влади, які розглядають справу …».

Враховуючи, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення по справі й судовий розгляд триває, а також з огляду на положення ст. 28, ч.1 ст. 318 КПК України і ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства України при постановлені оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, до 08 березня 2024 року з визначенням застави у розмірі 214 720 гривень, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4