Справа № 405/2344/21
провадження № 1-кп/405/97/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2024 м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені 03.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001564 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. В. Северинка, Кіровоградського району, Кіровоградської області, громадянки України, з повною середньою освітою, зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурором подано клопотання, у якому вона просить застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, мотивуючи його тим, що ухвалою суду від 03.08.2023 до обвинуваченої ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строк дії якого закінчився 03.10.2023; судові засідання, які були призначені на 22.09.2023, 10.10.2023, 25.10.2023, 20.11.2023, 13.12.2023, були відкладені за клопотанням сторони захисту; необхідність у застосуванні до обвинуваченої запобіжного заходу пов`язана для запобігання ризикам, які передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник заперечив відносно задоволення клопотання, в обґрунтування чого зазначив, що кримінальне провадження перебуває на розгляді тривалий час, обвинувачена не відлучається з місця проживання, не спілкується зі свідками, представником потерпілого, добросовісно виконує процесуальні обов`язки.

Обвинувачена підтримла позицію захисника.

Представник потерпілого залишив вирішення питання щодо заявленого прокурором клопотання про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу на розсуд суду.

Суд вивчивши клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу, заслухавши доводи прокурора, думку обвинуваченої, захисника, представника потерпілого, дослідивши матеріали судової справи, дійшов наступних висновків.

Встановлено, що в провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені 03.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001564 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

Під час розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу судом також встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення. ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру, розумна підозра передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року). У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й особисте зобов`язання.

При цьому, обставини здійснення обвинуваченим конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого судового розгляду.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі Мюррей проти Сполученого Королівства № 14310/88 від 23.10.1994, в яких суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі Мюррей проти Об`єднаного Королівства від 28.10.1994, Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства від 30.08.1990).

Особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу (ч. 1 ст. 179 КПК України).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, у цьому ж кримінальному провадженні (п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Судом звертається увага на те, що ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що обвинувачена може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченою зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченим кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, в даному випадку, суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Суд вважає, що прокурором обґрунтовано наведений перелік ризиків, що передбачений п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачена може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, санкція за більш тяжке покарання (ч. 3 ст. 191 КК України), передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до восьми років, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого кримінального правопорушення, а тому ризик втечі для обвинуваченої у цьому випадку може бути визнаним як менш небезпечним, ніж покарання та процедура його відбування. Такий висновок слідчого судді узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Окрім цього, ОСОБА_4 тривалий час проживала в Республіці Франція, що є суттєвим елементом при встановленні ризику можливого ухилення від суду. Крім цього, обвинувачена не потрапляє під загальну мобілізацію на період воєнного стану, а тому, у неї відсутні обмеження для виїзду за кордон, навіть в умовах воєнного стану. Наведені вище обставини є передумовами та можливістю для втечі обвинуваченої з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду. Співставлення можливих негативних для обвинуваченої, наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за тяжкий злочин у найближчій перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Крім того, мають під собою підґрунтя й зазначений слідчим ризик того, що обвинувачена ОСОБА_4 може незаконно прямо чи через третіх осіб впливати на свідків, потерпілого у цьому кримінальному провадженні, що зможе призвести до зміни їх показань або відмови від давання показань.. При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Судом враховуються обставини, визначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою кримінальних правопорушень, які ставляться їй в провину, її вік, тяжкість покарання, наявності постійного місця проживання, що вона одружена, відсутність утриманців, працює, характеризуючих даних та відомостей про стан здоров`я сторонами не надано, раніше до кримінальної та відповідальності не притягувалась.

Враховуючи обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, встановлення ризиків, які передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на тому рівні, щоб запобігти їх вчиненню можливо шляхом застосування запобіжного захід у вигляді особистого зобов`язання, суд вбачає достатність підстав для задоволення клопотання прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 331, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

клопотання прокурора Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання до ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 два місяці, тобто до 15.03.2024.

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-не відлучатись із м. Кропивницького без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні № 0001564, за винятком участі в судовому засіданні по розгляду цього кримінального провадження.

Під розпис повідомити підозрювану ОСОБА_4 про покладені на неї обов`язки та роз`яснити, що в разі невиконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Вручити копію цієї ухвали прокурору, обвинуваченій, захиснику, негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_7