Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/656/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2023 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2023 року, якою задоволено клопотання слідчого та стосовно,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка, Софіївського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 55 КК УРСР (1960 року) не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під строком на 60 днів, а саме: з 05 години 30 хвилин 13 листопада 2023 року до 10 січня 2024 року включно, з визначенням застави в сумі 268400 (двісті шістдесят вісім тисяч чотириста) гривень,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ відділу поліції № 1 (м.Долинська) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_9 , за погодженням з начальником Долинського відділу Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

За наслідками розгляду вказаного клопотання, ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2023 року, вказане клопотання слідчого задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під строком на 60 днів, а саме: з 05 години 30 хвилин 13 листопада 2023 року до 10 січня 2024 року включно, з визначенням застави в сумі 268400 (двісті шістдесят вісім тисяч чотириста) гривен.

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя виходив з того, що оголошена ОСОБА_8 підозра підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, які додані слідчим до клопотання.

Разом з цим, під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявки до слідчого, прокурора, суду, незаконно впливати на свідків, а тому неможливо застосувати до підозрюваного інший більш м`який запобіжний захід з метою запобігти встановленим ризикам.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у клопотанні було зазначено наступні:

тяжкість вчиненого злочину за ознаками ч.3 ст.187 КК України (правопорушення вчинене у 2014 році);

перебування ОСОБА_8 у розшуку у період з липня 2014 року по листопад 2023 року;

- неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів через «не встановлення осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків передбачених ст. 194 КПК України»

Захисник вважає, що зазначені у клопотанні підстави є необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсності та не підтвердженими належними доказами, які не додані прокурором до клопотання.

Так, відомості про кримінальне правопорушення №0000213 за ознаками ч.2ст. 187 КК України було внесено до ЄРДР 09 липня 2014 року. Подія кримінального правопорушення сталася 21 березня 2014 року.

У зазначеному кримінальному провадженні громадянин ОСОБА_8 проходив як свідок, оскільки був таксистом, послугами котрого скористалися інші учасники правопорушення. На момент дачі показів як свідок у 2014 році, ще до внесення відомостей у ЄРДР ОСОБА_8 не було оголошено підозру та не вручено обвинувальний акт.

Повідомлення про підозру датоване 17 червня 2014 року ОСОБА_8 вручене не було.

Протягом періоду з березня 2014 року по листопад 2023 року ОСОБА_8 весь час проживав у місті Кривий Ріг, Дніпропетровської області. Працював на різних роботах, зокрема таксував по всьому місту і за межами. Вів повністю соціалізоване життя звичайного громадянина. Виховував доньку своєї співмешканки. Більше того, ОСОБА_8 повідомив, що відвідував місцевий РТЦК та СП, оскільки свого часу перебував на обліку як військовозобов`язаний.

ОСОБА_8 не переховувався від органів слідства і суду. Доказів цього факту не надано. Повістки про виклик до органів поліції та/або суду не отримував. Підтвердження надіслання підозрюваному повісток про виклик (копій повісток) від органів слідства не надходило і до клопотання про обрання запобіжного заходу таких додано не було.

На момент затримання ОСОБА_8 він їхав на своєму велосипеді на роботу (олійниця «Золотий Дракон» у місті Кривому Розі), де працював останні два місяці, але без офіційного оформлення трудових відносин без запису до трудової книжки.

Щодо заявленого ОСОБА_8 органами слідства факту «перебування у розшуку» був здивований, оскільки не переховувався, а останні роки жив звичайним життям.

Також захисник вважає безпідставним недоведеність факту неможливості застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Слідство посилається на те, що «не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків передбачених ст. 194 КПК України». Однак, слідство взагалі не встановлювало факт наявності у ОСОБА_8 рідних та/або близьких осіб, які могли б і можуть за нього поручитися та які перебувають з ним у тісному зв`язку. Хоча, ОСОБА_8 має співмешканку ОСОБА_11 , з якою у них тривалі фактичні шлюбні стосунки. Згідно заяви ОСОБА_8 , що додається до апеляційної скарги, він проживає разом зі співмешканкою ОСОБА_11 у фактичних шлюбних стосунках без офіційного оформлення шлюбу з 2014 року по теперішній час.

Доньку співмешканки підозрюваний ОСОБА_8 виховував з 2003 року (при цьому не переховуючись ні від кого) та котра особисто письмово підтверджує цей факт і характеризує ОСОБА_8 як позитивну людину.

З місця постійного проживання (без реєстрації) за адресою: АДРЕСА_2 надається характеристика від сусідів будинку, котрі підтверджують, що ОСОБА_8 останні роки мешкав за вказаною адресою і проявив себе як виключно позитивна людина.

Зазначені особи не викликалися до слідчого судді, як близькі особи, оскільки на час затримання ОСОБА_8 навіть не знали про цей факт.

Всі ці факти слідством навіть не встановлювалися і не досліджувалися.

Захисник також вважає, що слідством було безпідставно і необґрунтовано оголошено ОСОБА_8 в розшук, в той час як він у період з 2014 по 2023 рік весь час проживав у одному місті і ніде не переховувався. А у листопаді 2023 року слідство випадково «знайшло» ОСОБА_12 , котрий з 2014 року не переховувався.

Крім того захисник зазначає про безпідставність посилання на тяжкість вчиненого злочину, оскільки Конституційний суд України в рішенні у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу від 8 липня 2003 року N 14-рп/2003, зробив категоричний висновок про те, що тяжкість злочину не є самодостатньою підставою для обрання запобіжного заходу.

Підозра, котра міститься у матеріалах провадження, доданого до клопотання про обрання запобіжного заходу, не містить відмітки про вручення її ОСОБА_8 . А копія поштової квитанції не підтверджує факту надіслання саме підозри, оскільки не містить опису поштового вкладення, з якого можна було б завбачити який саме документ (підозру чи просто пустий аркуш) було надіслано за адресою ОСОБА_8 .

З цих підстав апелянт вважає, що на час обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідством не вручено підозру, не складено і не вручено обвинувальний акт та не доведено вину ОСОБА_8 в інкримінованому правопорушенні за ознаками ч.3 ст.187 КК України.

Відтак, вважає необґрунтованим посилання на тяжкість вчиненого правопорушення. Окрім того, на переконання захисника одний ризик у клопотанні від 13.11.2023р. про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не доведений.

Захисник вважає, що наведені вище обставини у повній та достатній мірі доводить необґрунтованість оскаржуваної ухвали та необхідність її скасування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, захисника та підозрюваного, які висловилися у підтримку апеляційних вимог, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Як убачається з матеріалів клопотання, слідчим відділенням відділу поліції № 1 (м.Долинська) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000213 від 09 липня 2014 року за ч.3 ст.187 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 не займаючись та не бажаючи займатися суспільно корисною працею, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок вчинення корисливих злочинів проти власності за які раніше був неодноразово судимий, знову став на шлях вчинення злочинів.

Способом вчинення корисливих злочинів ним було обрано напад на один з ювелірних магазинів у м. Долинській Кіровоградської області, де раніше мешкав та добре орієнтувався.

Розуміючи, що злочин вчинити самому буде важче з причин можливого його викриття, ОСОБА_8 вступив у злочинну змову зі своїм знайомими ніде непрацюючим мешканцем м. Коростень Житомирської області ОСОБА_13 , якого ввів у курс своїх злочинних намірів, отримавши згоду від того на спільну реалізацію злочинних намірів.

У свою чергу, ОСОБА_13 за ініціативою ОСОБА_8 запропонував вчинити злочин мешканцю м. Коростень Житомирської області ОСОБА_14 , який погодився на пропозицію. Злочинним планом розробленим ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 було передбачено наступне. ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше проживала у м. Долинській Кіровоградської області, при цьому добре орієнтуючись у цьому місті, взяв на себе злочинні обов`язки щодо доставки своїх спільників на автомобілі «Dewoo Lanos», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_15 до місця обраного ними для вчинення злочину та визначення відповідного об`єкту нападу приміщення одного із ювелірних магазинів міста, що вони планували вибрати за ознаками відсутності охорони, можливості швидко покинути місце нападу. Реалізовуючи свої злочинні наміри, 20 березня 2014 року близько 10.00 години ОСОБА_8 на автомобілі «Dewoo Lanos», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 приїхав до м. Долинська Кіровоградської області разом зі своїми спільниками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . У цей же день ними обрано об`єкт вчинення розбійного нападу, а саме ювелірний магазин «Ювелірний», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_16 . При цьому, згідно злочинного плану розробленого та узгодженого спільниками, передбачалося, що у момент нападу ОСОБА_8 буде знаходитись в автомобілі біля приміщення магазину та слідкувати за навколишньою обстановкою для попередження спільників у разі появи сторонніх осіб. У свою чергу на ОСОБА_13 та ОСОБА_14 покладалися обов`язки щодо вчинення самого нападу, а саме вони повинні були зайти у приміщення ювелірного магазину, відволікати увагу продавця, після чого здійснити на нього напад, подолавши його опір заволодіти ювелірними виробами. Цього ж дня, після підшукання об`єкта нападу, спільники на вказаному автомобілі поїхали до м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, де на знайомій квартирі, точної адреси слідством не встановлено, залишились переночувати. 21 березня 2014 року близько 14.00 годин діючи спільно та узгоджено, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на автомобілі «Dewoo Lanos», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 прибули з м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до м. Долинської Кіровоградської області. Зупинились у дворах неподалік ювелірного магазину «Ювелірний», що знаходиться за адресою: вул. Нова, 86/27, м. Долинська, Кіровоградська область. Виконуючи умови злочинної змови у частині покладених обов`язків, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вийшли з автомобіля та реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи, направилися до вказаного магазину. При цьому, ОСОБА_8 у цей час знаходився у салоні зазначеного автомобіля, очікував на спільників, спостерігаючи за навколишнім середовищем, щоб у разі небезпеки повідомити та надати ОСОБА_13 , ОСОБА_14 можливості зникнути з місяця вчинення злочину. Зайшовши до магазину, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 звернулися до продавця, який одночасно був власником магазину, раніше невідомого ОСОБА_16 , під приводом купівлі срібних виробів розвідали обстановку у магазині, переконавшись у відсутності охорони, при цьому для того, щоб увійти у довіру до ОСОБА_16 вибрали срібний хрестик та запевнили останнього про наміри його придбати та про необхідність зняти гроші з картки для чого вийшли з магазину.

Продовжуючи реалізовувати злочинний намір, діючи узгоджено, ОСОБА_17 , який продовжував слідкувати за територією навколо приміщення магазину, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 повернулися до приміщення магазину, придбали раніше обраний ними срібний хрестик за 130 грн та під приводом купівлі ще й срібного браслету виманили ОСОБА_16 до зали магазину де той показав браслет з вітрини шафи. Далі, близько 14.13 години ОСОБА_13 скориставшись тим, що ОСОБА_16 стояв до нього спиною наніс йому удар правою рукою у підборіддя від чого потерпілий сів на підлогу, а лівою рукою почав тягнути його за шию до підлоги. Коли ОСОБА_16 впав на підлогу, ОСОБА_13 наніс йому ще декілька ударів ногами в обличчя від чого потерпілий втратив свідомість. Після подолання опору потерпілого, ОСОБА_13 діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_14 , скориставшись безпорадним станом ОСОБА_16 у заздалегідь приготовлений пакет чорного кольору «BOSS», що приніс ОСОБА_13 , помістили золоті вироби, а саме: ланцюги, браслети, обручки, каблучки та печатки, що знаходились на вітрині, після чого залишили приміщення магазину. Після чого, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з викраденими золотими виробами повернулися до автомобіля «Dewoo Lanos», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 в якому їх очікував ОСОБА_8 та зникли з місця вчинення злочину, викраденим розпорядились на власний розсуд.

Під час вказаного нападу потерпілому ОСОБА_16 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній та нижній повіці обох очей, синця на лівій щоці, садна на переніссі, садно на лівому плечі по передній поверхні, синця лобного бугла зліва, синців на правій скроні, що згідно висновку експерта № 44 від 25 березня 2014 року мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Рана перенісся, рана нижньої губи, рана біля правого кута рота мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вчинили напад на ювелірний магазин «Ювелірний», що знаходиться за адресою: вул. Нова, 86/27, м. Долинська, Кіровоградська область, що належить ОСОБА_16 , при цьому спричинивши потерпілому тілесні ушкодження, що мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, тілесні ушкодження, що мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, заволодівши ювелірними виробами на загальну суму у розмірі 701535 гривень, вчинивши напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження 17 червня 2014 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

13.11.2023 року о 05 годині 30 хвилин ОСОБА_8 затримано в порядку ч.1 ст.191, ст. 208 КПК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується доказами доданими до клопотання, а саме: повідомленням про підозру; протоколом огляду місця події; протоколом допиту потерпілого; протоколами допити підозрюваних; та іншими зібраними на даний час матеріалами провадження.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Зазначаючи про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовано послався на ризики, які передбачені ст.177 КПК України, які слідчим суддею під час судового розгляду були встановлені.

На переконання колегії суддів, у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваний зможе переховуватися від відповідальності та перешкоджати здійсненню кримінального провадження шляхом неявки на виклики слідчого, прокурора та суду. Також незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Стороною захисту під час розгляду в суді першої інстанції не спростовані доводи клопотання слідчого. Не надані докази в обґрунтування апеляційної скарги стороною захисту і до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні доводи захисника про те, що до підозрюваного можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, колегія суддів знаходить безпідставними, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а у такому випадку не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Колегія суддів також враховує практику ЄСПЛ, так у справі «Воляник проти України» від 02.10.2014 року, вказано, що допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.

Так виходячи з встановлених обставин по справі та оцінюючи особу підозрюваного, обставин вчинення протиправних дій, існує достатньо підстав вважати, що у разі незастосування до ОСОБА_8 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній матиме змогу переховуватись від органу досудового розслідування, суду, впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, з метою зміни їхніх показань, що перешкодить повно, всебічно та неупереджено дослідити всі обставини у кримінальному провадженні.

Крім того, колегія суддів враховує, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , є особливо тяжким злочином та у разі доведеності вини може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

З огляду на означене, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчим суддею правильно оцінені наявні ризики та обґрунтовано задоволено клопотання органу досудового розслідування, обравши стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів враховуючи всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи запобіжного заходу, вважає, що у конкретному випадку, обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження. Застосований відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та безпідставність судового рішення про необхідність обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - спростовуються наведеним вище.

Посилання захисника на наявність у підозрюваного постійного місця проживання, наявність фактичних шлюбних стосунків, позитивних характеристик не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки дані обставини не спростовують висновків слідчого судді про ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Доводи захисника про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Крім того, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчий суддя визначив підозрюваному розмір застави, який буде належною гарантією виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі містяться також інші твердження захисника, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2023 року, якою стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4