У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

26 вересня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, дані про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002598 від 14.11.2022 клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, -

ВСТАНОВИВ:

Виходячи із змісту поданого клопотання ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 14.11.2022 приблизно о 17:30 год. відкрито, шляхом ривка, викрав у ОСОБА_6 мобільний телефон, після чого з місця вчинення злочину втік, розпорядившись майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується в тому, що своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31 липня 2023 року до обвинуваченого ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29 вересня 2023 р. включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

В судовому засіданні прокурор подав суду клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, мотивуючи його наявністю ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Обвинувачений та захисник проти продовження строку дії запобіжного заходу заперечували.

Захисник зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України не існують. Так, обвинувачений не переховувався від обвинувачення. Всі слідчі дії вже проведені, обвинувачений добровільно дає показання. Крім того, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, живе з батьком, до затримання працював.

Обвинувачений захисника підтримав, просив застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши прокурора, захисника, обвинуваченого, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, в яких обвинувачують ОСОБА_5 та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та приходить до наступних висновків.

Обвинувачений може переховуватись від суду оскільки санкція статті кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 передбачає покарання у виді позбавлення. Усвідомлюючи невідворотність покарання, яке пов`язане із позбавленням волі за вчинення вказаного кримінального правопорушення обвинувачений може переховуватися від суду.

Крім того, обвинувачений може впливати на потерпілого, свідків з метою зміни останніми показань в частині фактичних обставин, оскільки свідки не допитані, а тому може вплинути на останніх метою зміни їх показів, показання яких мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.

Обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки є раніше судимою особою, ніде не навчається, не працює, суспільно-корисною працею не займається, а тому з метою наживи може продовжити свою протиправну діяльність та повторно вчиняти нові злочини майнового характеру.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.

Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи .

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у даній статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Виходячи із зазначеного, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів із можливістю внесення застави у розмірі 60 (шістдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 161040 (сто шістдесят одна тисяча сорок) гривень

Строк дії ухвали до 24 листопада 2023 р. включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали оголошується 2 жовтня 2023 р. о 16.30

Суддя