Справа № 569/6982/21
УХВАЛА

17 жовтня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 захисника обвинувачених - адвоката ОСОБА_6 власника майна - ОСОБА_7 , предсавника- адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Рівненського міського суду знаходиться кримінальне провадження ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України.

До початку судового розгляду від представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 надійшло письмове клопотання про скасування арешту на майно.

В обґрунтування клопотання представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 зазначив, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.02.2021 у справі №686/2319/21, в межах досудового розслідування кримінального провадження №0001143 від 17.10.2020, накладений арешт на майно ОСОБА_7 , а саме на: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 59,3 кв.м.

Арешт на зазначене майно полягає в забороні розпоряджатися та користуватися ним з метою подальшої конфіскації майна, як виду покарання у кримінальному провадженні.

У відповідності до ухвали слідчого судді зазначена квартира згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (іпотекодавець ОСОБА_4 , іпотекодержатель ОСОБА_7 ). Разом з тим, відомості щодо права власності на дану квартиру є невірними, з огляду на наступне.

Так, 05.07.2006 між громадянином ОСОБА_4 та акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» укладений іпотечний договір №14519, предметом якого була передача в іпотеку зазначеної вище квартири.

30 січня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_7 укладений договір відступлення права вимоги за іпотечним договором №14519, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , 05.07.2006 за реєстровим №2764, предметом якого було відступлення (купівлі продажу) прав вимоги від 30.01.2018 та на підставі Протоколу електронних торгів №UA-ЕА-2018-01-11-0004888-а від 22.01.2018 за договором іпотеки №14519 від 05.07.20106.

Згідно акту приймання передачі кредитної справи Банком передано для ОСОБА_7 всі документи з приводу зазначеної вище іпотеки.

19 лютого 2019 року на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» право власності на вказану квартиру перейшло до ОСОБА_7 та зареєстроване за ним.

Таким чином, з дати вказаної реєстрації права власності на квартиру ОСОБА_4 будь-якого відношення до неї немає.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

Вказане право власності виникло у ОСОБА_7 та зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.02.2019 року, до внесення відомостей до ЄРДР про реєстрацію даного кримінального провадження.

На даний час вказаним обтяженням на квартиру обмежуються права та законні інтереси законного власника нерухомого майна ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 в судовому засіданні клопотання свого представника підтримав та просив його задоволити.

Обвинувачені та захисник обвинувачених не заперечили проти задоволення вказаного клопотання.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення вказаного клопотання. Додатково суду пояснив, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.02.2021 у справі № 686/2319/21 накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на цю квартиру належить обвинуваченому ОСОБА_4 .. Метою арешту зазначено забезпечення можливого здійснення конфіскації майна як виду покарання.

Таким чином, Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області констатував, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження відповідає меті збереження майна за для здійснення його можливої конфіскації як виду покарання.

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що вказанавище квартира є предметом іпотеки (іпотекодавець за договором ОСОБА_4 , а іпотекодержатель ОСОБА_7 ).

Із наданого представником для дослідження копії договору іпотеки № 14519 від 05.07.2006, укладеним між іпотедодавцем ОСОБА_4 та Акціонерно-комерційним Інноваційним банком «Укрсиббанк» у ньому, зокрема, зазначено, що у забезпечення виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець ОСОБА_4 передав в іпотеку трикімнатну квартиру, за адресою АДРЕСА_2 . Іпотекодержателем визначено Акціонерно-комерційний Інноваціний банк «Укрсиббанк».

30.01.2018 року між первісним іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» та новим іпотекодержавтелем ОСОБА_7 укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 14519.

Іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекоювимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч.4 ст.334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Із наданого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вбачається реєстрації права власності ОСОБА_7 на таке майно. Тому дана квартира на праві власності належить ОСОБА_4 , хоча й його право розпорядження нею обмежене іпотекою.

Відповідно до ч.7 ст.170 КПК України арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цьогоКодексу.

Отже, з урахуванням викладеного, а також, що арешт, накладений у порядку кримінального судочинства має переважну силу перед іншими арештами, в тому числі забороною на відчуження майна (іпотека), також, що метою наладеного арешту на квартиру зазначено забезпечення можливого здійснення конфіскації майна як виду покарання представником не наведено об`єктивних даних, які могли б свідчити, що арешт на майно слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду у справі №686/2319/21 накладено необґрунтовано.

Також пояснив, що під час проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_1 , була присутня дружина ОСОБА_4 та не повідомляла, що вказана квартира належить іншій особі.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з клопотання про скасування арешту на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 59,3 кв.м.

В обґрунтування вказав, що ОСОБА_7 є законним власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 59,3 кв.м., проте позбавлений можливості володіння та користування зазначеним майном, оскільки відповідно до ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.02.2021 року на нього накладений арешт.

У відповідності до ч. 2 cт.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.3 cт. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно cт. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року, №1104, - до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно (пункт 27Постанови КМУ від 19.11.2012 року, №1104).

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

Вказане право власності виникло у ОСОБА_7 та зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.02.2019 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, щодо наявності підстав для скасування арешту на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 59,3 кв.м., оскільки вона не є об`єктом злочину та не є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 100, 170, 174, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про скасування арешту на майно задовольнити.

Скасувати арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.02.2021 року на майно ОСОБА_7 , а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1