СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 1-кс/759/410/24

ун. № 759/781/24

11 січня 2024 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання ст. слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , яке погоджено з прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0000127 внесеного до ЄРДР 10.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ :

До слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва звернувся ст. слідчий СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 з клопотанням, яке погоджено з прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0000127 внесеного до ЄРДР 10.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що Слідчим відділом Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000127, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за аналогічні майнові злочини, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та, перебуваючи на іспитовому строці, знову вчинив умисний, корисливий злочин за таких обставин:

Так, 10.01.2024, приблизно о 12 годині 24 хвилини, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні магазину «Еко-Маркет», що розташований по вул. Тулузи, 14, в м. Києві, діючи з корисливим мотивом, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи що в країні введено воєнний стан і, відповідно, знаходячись в умовах воєнного стану, повторно таємно викрав чуже майно, яке належить ТОВ «ЕКО» на загальну суму 416 гривень 24 копійки (без урахування ПДВ).

При цьому, 11.01.2024, приблизно о 12 годині 21 хвилина, ОСОБА_4 , прийшов до магазину «Еко-Маркет», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Тулузи, 14 та, знаходячись в приміщенні торгівельного залу даного магазину, керуючись корисливим мотивом, вирішив повторно вчинити таємне викрадення чужого майна, яке належить ТОВ «Еко-Маркет» з метою подальшого обернення його на свою користь.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , продовжуючи знаходитись в приміщенні вищевказаного торгівельного залу магазину «Еко-Маркет», керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи що в країні введено воєнний стан і, відповідно, знаходячись в умовах воєнного стану, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді заподіяння майнової шкоди потерпілому, користуючись тим, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, таємно взяв з торгівельних полиць чуже майно, що належить ТОВ «ЕКО», а саме: шоколад молочний з цілим мигдалем та родзинками «MillenniumGold», штрих-код 529, вагою 100 г, в кількості 6 шт., вартістю 51 гривня 80 копійок (без урахування ПДВ) за одиницю товару, загальною вартістю 310 гривень 80 копійок (без урахування ПДВ); шоколад молочний з печивом «TiramisuLacmi «Roshen», штрих-код 086, вагою 295 г, в кількості 1 шт., вартістю 105 гривень 44 копійки (без урахування ПДВ), а всього майна на загальну суму 416 гривень 21 копійки (без урахування ПДВ), яке ОСОБА_4 сховав собі під куртку в яку був одягнений.

Після цього, маючи намір повторно таємно викрасти вказаний товар, ОСОБА_4 , перетнув лінію кас та направився до виходу з магазину «Еко-Маркет», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Тулузи, 14, тим самим вчинивши всі дії, що вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Однак довести свій злочинний умисел до кінця він не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий та затриманий працівниками служби охорони магазину «Еко-Маркет», разом з наявним при ньому викраденим товаром.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється в закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, та в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Радомишль Житомирської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 03.02.2021 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт;

- 11.10.2023 Радомишльським районним судом Житомирської області, за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.01.2024, згідно якого у ОСОБА_4 було виявлено та в подальшому вилучено речі, які належать магазину «Еко-Маркет»;

- показаннями свідків;

- протоколом огляду відеозапису;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 ;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Враховуючи обставини вчинення ОСОБА_4 інкримінованого його злочину, метою застосування відносно останнього запобіжного заходу є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні;

3) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

4) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

На даний час встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, усвідомлюючи тяжкість та неминучість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його судом винним в інкримінованому йому злочині, перебуваючи на волі, задля уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування, та/або суду.

Також, з метою уникнення відповідальності, ОСОБА_4 може здійснювати вплив на свідків у вказаному кримінальному провадженні, які своїми показами викривають протиправну діяльність останнього чи/та зазначають про його причетність до вчинення вищеописаного кримінального правопорушення.

Окрім того, ОСОБА_8 не має стійких соціальних зв`язків, які б утримали його від подальшого вчинення кримінальних правопорушень, утримали б від переховування від органів досудового розслідування та суду, у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зареєстрований в м. Києві; не має офіційного місця працевлаштування та джерел заробітку, ніде не працює та не навчається, що зумовлює підозрюваного вчиняти корисливі кримінальні правопорушення з метою обернення майна в свою користь та особистого збагачення.

Крім того, ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливого злочину, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та нещодавно звільнившись з місць позбавлення волі вчинив новий умисний корисливий злочин, а тому вказане свідчить про те, він схильний до вчинення злочинів, що до того ж характеризує його репутацію, чим і обґрунтовується існування ризиків вчинення ним нових кримінальних правопорушень та переховування від органів досудового розслідування та суду.

Враховуючи викладені ризики, застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, а саме, особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту, не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за його поведінкою, забезпечити виконання покладених на нього судом обов`язків, та не зменшить до прийнятного рівня зазначених ризиків.

У судовому засіданні прокурор, підтримав дане клопотання з зазначених у ньому підстав.

Підозрюваний та його адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просили обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджуються зібраною у кримінальному провадженні сукупністю вищезгаданих доказів.

10 січня 2024 року о 13:00 год. ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

11 січня 2024 року ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Радомишль Житомирської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 03.02.2021 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт;

- 11.10.2023 Радомишльським районним судом Житомирської області, за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

У справі Маккей проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи Медведев та інші проти Франції зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. с ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують істотні і достатні причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами певною мірою підтверджується наявність ознак кримінального правопорушення в діях підозрюваного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що такі дії цілком ймовірними з огляду на покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя враховує, що підозрюваний має постійне місце проживання, має намір співпрацювати з органом досудового розслідування та стати на шлях виправлення, а стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, що дає дійти висновку про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Сукупність встановлених у судовому засіданні обставин з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та підозрюваним і його захисником свідчить, що прокурором доведена наявність обставин, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, що дає право слідчому судді застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Врахування зазначених обставин у сукупності з покаранням, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, існуючі ризики, приводить слідчого суддю до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного може більш м`який запобіжний захід, ніж ініційований стороною обвинувачення, у виді домашнього арешту в певний час доби з покладенням відповідних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177, 178, 179, 181, 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 369, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ст. слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , яке погоджено з прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0000127 внесеного до ЄРДР 10.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України - відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби, заборонивши йому з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступної доби залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , строком на два місяці до 11 березня 2024 року включно в межах строку досудового розслідування, за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та прослідування до укриття цивільного захисту населення.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

заборонити підозрюваному залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступної доби;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Визначити термін дії обов`язків до 11 березня 2024 року включно, але в межах строку досудового розслідування.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

У разі невиконання обов`язків до підозрюваного може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і може бути покладено грошове стягнення.

Виконання ухвали покласти на працівників органів Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора в даному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали слідчого судді визначити по 11 березня 2024 року включно, але в межах строку досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1