Справа № 128/2260/22
Провадження №11-кп/801/1232/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000460, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 04.08.2022 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Клембівка Ямпільського району Вінницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , одруженого, працюючого торговим представником ПП «Продуктовий дім», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, визначені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в розмірі 1887 (одна тисяча вісімсот вісімдесят сім) гривень 80 копійок.

Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та вирішено питання про долю речових доказів.

Судом установлено, що 04.08.2022 близько 20 години 15 хвилин ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21101», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись вулицею Тиврівське Шосе в селі Лука Мелешківська Вінницького району Вінницької області в напрямку міста Вінниці не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, внаслідок чого не зміг постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, допустив наїзд керованого ним автомобіля на бордюрний камінь праворуч, в результаті чого відбувся занос зазначеного автомобіля та подальше його зіткнення з боковою поверхнею металевого огородження дороги.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля малолітній ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув у кареті швидкої допомоги, а інший пасажир - потерпіла ОСОБА_9 була доставлена до реанімаційного відділення КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги».

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 574 від 18.08.2022 у трупа ОСОБА_10 виявлено закриту черепно-мозкову травму у вигляді саден та осаджень шкіри на голові, крововиливів в м`які покриви голови, переломів кісток склепіння та основ черепа, субдуральної гематоми, субарахноїдального крововиливу з ділянкою забиття речовини головного мозку. Смерть ОСОБА_10 настала від вказаної закритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком і набуханням головного мозку. Зазначена закрита черепно-мозкова травма утворилася від дії твердого тупого предмету, яким могли бути частини салону автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди, згідно п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» має ознаки тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя на момент заподіяння.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 730/731 від 12.09.2022 у потерпілої ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закритої черепно - мозкової травми - струсу головного мозку, забою (гематоми) та садна обличчя, закритого перелому середньої третини лівої ліктьової кістки, закритого крайового перелому кубовидної кістки зліва. Зазначені ушкодження належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (п.2.2.1. «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України 17.01.1995р.), які виникли від травматичної дії тупого твердого предмета (предметів), в строк вказаний в постанові про призначення експертизи від 04.08.2022 .

Згідно з висновком експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/102-22/11976-ІТ від 02.09.2022 на момент експертного огляду робоча гальмівна система автомобіля «ВАЗ 21101», державний номерний знак НОМЕР_1 знаходилася у працездатному стані. У деталях та вузлах робочої гальмівної системи автомобіля «ВАЗ 21101», державний номерний знак НОМЕР_1 на момент експертного огляду, експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП, не виявлено. На момент експертного огляду рульове керування, ходова частина автомобіля «ВАЗ 21101», державний номерний знак НОМЕР_1 знаходяться в технічно несправному та непрацездатному стані. У деталях та вузлах рульового керування, ходової частини автомобіля «ВАЗ 21101», державний номерний знак НОМЕР_1 на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б могли виникнути до ДТП не виявлено. Зазначені несправності виникли в процесі розвитку дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-22/13483-ІТ від 13.09.2022, в заданій дорожній обстановці, дії водія автомобіля «ВАЗ 21101», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній обстановці, можливість попередження виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди з боку водія автомобіля «ВАЗ 21101» ОСОБА_7 з технічної точки зору забезпечувалася відповідністю його дій вимогам п. 10.1, 12.1 ПДР України, для виконання яких у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру. В заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «ВАЗ 21101» ОСОБА_7 вбачається невідповідність дій вимогам п. 12.1 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином ОСОБА_7 порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, згідно з якими під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух га безпечно керувати ним.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.1 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме - із настанням смерті ОСОБА_10 та заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, а також спричинили смерть потерпілого.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що її подали.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить виключити з призначеного покарання додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні ОСОБА_7 додаткового покарання, не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст. 65 КК України, дані про особу обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Зокрема, на думку захисника, суд першої інстанції не врахував думку потерпілої (дружини обвинуваченого), яка просила не призначати таке додаткове покарання, а також те, що за родом виробничої діяльності обвинувачений повинен використовувати транспортний засіб, а позбавлення права керування призведе до звільнення з роботи.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим. Також прокурором подано письмові заперечення на апеляційну скаргу захисника.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просили задовольнити в повному об`ємі. При цьому обвинувачений пояснив, що він не має наміру будь-яким чином ухилитись від покарання, але наслідки дорожньо-транспортної пригоди вже негативно вплинули на його долю. При цьому вони з дружною проживають за межами міста Вінниці, а місце їх роботи в обласному центрі. Позбавлення його прав керування призведе до втрати роботи, пов`язаної з використанням транспорту, а відтак і забезпечення сім`ї.

Потерпіла ОСОБА_9 також підтримала апеляційну скаргу захисника та повідомила, що вона не дуже добре почувається внаслідок отриманих травм, її робоче місце знаходиться на значній відстані від місця проживання, тому чоловік привозить її на роботу та забирає додому. Без використання власного транспорту їй важко з пересадками добиратись на роботу. Окрім того їй необхідно пройти подальше оперативне лікування, яке за наявності власного транспорту буде значно полегшеним.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника в частині неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, що потягло призначення надто м`якого покарання, суд зазначає, що згідно ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки: саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

За приписами ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, де, з-поміж інших, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи».

Таким чином на переконання апеляційного суду кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Повертаючись до доводів апеляційної скарги суд зазначає, що санкцією частини другої статті 286 КК України призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами віднесено до дискреційних повноважень суду.

Як уже зазначалось вище, відповідно до ч. 1 ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Будь-який вид покарання, передбачений КК, призводить до звуження прав засудженої особи. Однак таке звуження прав зумовлене правовою природою покарання, яке, окрім іншого, є заходом кримінального примусу, що застосовується від імені держави до особи, яка вчинила кримінально-каране діяння.

З означеного випливає, що будь-який захід кримінального примусу повинен бути спрямований насамперед до винної особи, проте застосування такого примусу не повинно негативно впливати на інших осіб, в тому числі потерпілих.

Як убачається з вироку, обґрунтовуючи необхідність призначення додаткового покарання, суд послався виключно на наслідки кримінального правопорушення, а саме настання смерті малолітнього сина обвинуваченого та отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості його дружиною.

Проте поза увагою суду залишились інші обставини, які впливають на рішення щодо призначення такого виду додаткового покарання, як позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, відповідно до довідки Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області від 03.11.2023 за № Р-1161/41/21/02-2023 за наявними даними «Інформаційного порталу Національної поліції» ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України не притягувався. Зазначене свідчить про девіантну поведінку обвинуваченого стосовно порушень Правил дорожнього руху.

Також судом не враховано, що обвинувачений та потерпіла проживають за межами міста Вінниці, однак працюють у місті. Окрім того робота обвинуваченого на посаді торгового представника ПП «Продуктовий дім» пов`язана із використанням власного транспортного засобу. У сьогоднішніх умовах відсутність у обвинуваченого прав керування призведе до втрати роботи, а відтак і засобів утримання сім`ї. Окрім цього використання власного транспорту необхідне для продовження лікування дружини.

Сукупність зазначених даних дають підстави для непризначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

У зв`язку з цим також необхідно змінити вирок в частині вирішення питання про речові докази зазначивши про повернення обвинуваченому посвідчення про право керування транспортними засобами.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 11 вересня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000460, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 04.08.2022 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України змінити в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, а також в частині вирішення питання про речові докази.

З резолютивної частини вироку виключити вказівку про призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З резолютивної частини вироку виключити рішення про залишення в матеріалах кримінального провадження посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 .

В резолютивній частині вироку зазначити, що посвідчення водія НОМЕР_2 , видане Тульчинським ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Вінницькій області на ім`я ОСОБА_7 , яке знаходиться в матеріалах судового провадження - повернути власнику ОСОБА_7 .

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: