ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/269/24 (1-кс/636/64/24) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/194/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника ДП «Дослідного

господарства «Гонтарівка» - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ДП «Дослідне господарство «Гонтарівка» адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 17 січня 2024 року, якою задоволено клопотання начальника Вовчанського відділу Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000017 від 14.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволено клопотання начальника Вовчанського відділу Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000017 від 14.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України. Накладено арешт на тимчасово вилучену 15 січня 2024 року велику рогату худобу, а саме:

-корову з ідентифікаційним номером бирки 2855 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 6859 окрас коричнево-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 1171 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 1941 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 0842 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 2970 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 4329 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 0165 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 9104 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 6863 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 2452 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 5449 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 1163 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 6872 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 1846 окрас коричнево-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 0824 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 2713 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 1181 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 1182 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 8216 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 7037 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 3125 окрас коричнево-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 4571 окрас чорно-білий;

-корову з ідентифікаційним номером бирки 7622 окрас чорно-білий.

Також слідчим суддею встановлено, що вирішення питання щодо визначення місця зберігання арештованого майна та осіб, відповідальних за його зберігання, покласти на орган досудового розслідування.

На зазначену ухвалу слідчого судді представник власника майна адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що працівники поліції провели обшук з порушенням чинного законодавства, чим було порушено, на його думку, права та законні інтереси власника майна. Вказував, що викладені в протоколі обшуку відомості не відповідають дійсності. Вважав, що велика рогата худоба фактично була вилучена 14.01.2024 року, а не 15.01.2024 року, про що свідчать відомості протоколу огляду місця події від 14.01.2024 року. Зазначав, що ДП «Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва національної академії аграрних наук України» займається вирощуванням великої рогатої худоби, а потім здійснює збут цієї худоби. Саме арештоване майно було власністю ДП «Гонтарівка» та це майно намагались збути, про що є відповідні товарні накладні. Вказував, що накладений арешт перешкоджає веденню господарської діяльності у господарстві, що може призвести до його втрати та невиправданим збиткам для державного підприємства.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. А також пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим відділом ВП № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000017 від 14.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

16.01.2024 року прокурор звернувся до слідчого судді Чугуївського міськрайонного суду Харківської області з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме на велику рогату худобу у кількості 24 корів, оскільки вказані предмети матимуть суттєве значення у кримінальному провадженні як докази, а також це майно є предметом вчинення кримінального правопорушення та може на собі зберегти сліди вчинення злочину, адже не застосування арешту на це майно може привести до його знищення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити здійсненню досудового розслідування.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначав, що вилучена велика рогата худоба може мати відношення до вчинення даного правопорушення, оскільки може являтись об`єктом вищеописаних кримінально протиправних дій, та за цією ознакою велика рогата худоба, що була об`єктом кримінально протиправної дії, набута кримінально протиправним шляхом відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, являється речовим доказом по даному кримінальному провадженню Вищевказана велика рогата худоба визнана речовими доказами по даному кримінальному провадженню відповідною постановою від 15.01.2024, а також у подальшому при проведенні досудового розслідування необхідні стороні обвинувачення для проведення ряду процесуальних та слідчих (розшукових) дій, та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, знищення, використання, передачі та відчуження, тому на неї необхідно накласти арешт з метою її збереження відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України.

Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання прокурора, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню, оскільки прокурором доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст. 170 КПК України. Арешт майна відповідає вимогам законодавства, не порушує права та законні інтереси власника майна та третіх осіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Жушман проти України» № 13223/05 від 28.05.2009 р. зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно вимог ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна в порядку п.1 ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Відомості клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна, на яке слідчим суддею накладено арешт, ознакам речового доказу і обставини провадження стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, в тому числі, для проведення експертних досліджень. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчуження, зіпсування, до закінчення досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості пошкодження, псування, знищення, відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав щодо арешту мана, яке було вилучене 15.01.2024 року в ході огляду місця події на території ДП «ДГ «Гонтарівка» МТФ № 2, що розташована за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Вишневе, враховуючи можливість використання його як доказу у цьому кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Отже, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом або доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Поряд з цим, відповідно до відомостей постанови про визнання і приєднання до справи речових доказів від 15.01.2024 року (арк. 20-21) вбачається, що вилучена у ході проведення огляду місця події велика рогату худоба визнана речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Колегія суддів дійшла висновку, що в мотивувальній частині цієї постанови наведені підстави визнання цих документів речовими доказами, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник власника майна повідомив, що арештоване майно належить ДП «ДГ «Гонтарівка» і саме це майно відповідно до товарних та видаткових накладних є товаром, який був проданий ТОВ «Глобінському м`ясокомбінату».

Однак, до своєї апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 долучив договір про реалізацію великої рогатої худоби у живій вазі між ДП «ДГ «Гонтарівка» та ТОВ «ВОЯЖ СТАНДАРТ»(арк. 77-79).

Поряд з цим, відповідно до відомостей видаткових накладних (арк. 73, 74) покупцем є ТОВ «Вояж Стандарт».

Натомість з відомостей товаро-транспортної накладної (арк. 75) вбачається, що замовником товару, а саме крупної рогатої худоби, є ТОВ «Глобінський м`ясокомбінат», а не ТОВ «Вояж Стандарт».

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник власника майна адвокат ОСОБА_7 не надав будь-яких фактичних відомостей про те, що замовником дійсно є ТОВ «Глобінський м`ясокомбінат», а ТОВ «Вояж Стандарт» є лише посередником між ДП «ДГ «Гонтарівка» та ТОВ «Глобінський м`ясокомбінат».

Решта доводів, на які посилається в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях, тобто без врахування об`єктивних відомостей.

Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна власником майна не надано та колегією суддів не встановлено.

Крім цього, істотних порушень норм КПК України, що можуть стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.

Колегія суддів також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, а його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

У подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту, згідно положень ст. 174 КПК України.

Крім того, слідчий суддя визначив вирішення питання щодо визначення місця зберігання арештованого майна та осіб, відповідальних за його зберігання, покласти на орган досудового розслідування.

Проте в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор не надав чітких відомостей про те, де саме, на час апеляційного перегляду, зберігається арештоване майно та в яких умовах.

Враховуючи такі відомості, колегія суддів дійшла висновку про необхідність передачі на відповідальне зберігання власнику арештованого майна, оскільки велика рогата худоба потребує відповідного догляду, який власник майна може надати, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги та скасуванні ухвали слідчого судді в частині визначення місця зберігання арештованого майна. В решті ухвалу слідчого судді належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 376, 392, 395, 404, 405, 407 ч.3 п.1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ДП «Дослідне господарство «Гонтарівка» адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 17 січня 2024 року скасувати в частині визначення місця зберігання арештованого майна, а саме великої рогатої худоби у кількості 24 голів.

В цій частині постановити нову ухвалу.

Передати на відповідальне зберігання велику рогату худобу у кількості 24 корів керівнику ДП «Дослідного господарства» Гонтарівка».

В решті ухвалу слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 17 січня 2024 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :