Справа № 297/2283/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року м. Берегове

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 в особі представника адвоката ОСОБА_4 на постанову заступника начальника СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 12.10.2023 року про закриття кримінального провадження №0000255 від 11.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ :

23 жовтня 2023 року до Берегівського районного суду Закарпатської області надійшла скарга ОСОБА_3 в особі представника адвоката ОСОБА_4 на постанову заступника начальника СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 12.10.2023 року про закриття кримінального провадження №0000255 від 11.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Вимоги скарги мотивовані тим, що 10.04.2023 року до Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області звернувся адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ст. 191 КК України, а саме розкрадання та привласнення грошових коштів ТОВ «Центр-СД-Маркет», вчинених директором товариства ОСОБА_5 у змові з інспектором праці ОСОБА_6 за участі ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8 ..

Так, ТОВ «Центр-СД-Маркет» належить адміністративна будівля, загальною площею 2722 кв.м., яка розташована в центральній частині міста, внаслідок чого користується значним попитом серед підприємців-орендарів. При цьому, директор ОСОБА_5 , користуючись тим, що частина учасників товариства проживають за кордоном та не приймають участі в поточному управлінні та господарській діяльності товариства, організувала багатокомпонентну злочинну схему по привласненню грошових коштів підприємства та ухиленню від сплати податків, для чого залучила свою колегу інспектора праці ОСОБА_9 , а також ФОП ОСОБА_7 і ФОП ОСОБА_8 .. Суть злочинної схеми полягала у тому, що директор ОСОБА_5 , діючи умисно з корисливих мотивів, самовільно, безпідставно та навмисно занижувала розмір ставки орендної плати за приміщення 2-7 поверхів будівлі, які від імені товариства передала в оренду трьом підконтрольним їй особам, що призвело до привласнення нею грошових коштів товариства близько 7 мільйонів гривень за останні три роки. На підставі вищевказаної заяви ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_4 , було розпочато досудове розслідування кримінального провадження за №0000255 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Разом з цим, постановою заступника начальника слідчого відділу Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_10 вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. У даній постанові зазначено, що у даних правовідносинах вбачаються цивільно-правові відносини, що вирішуються в судовому порядку та в діях осіб ТОВ «Центр-СД-Маркет» відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Однак, на думку скаржника, постанова заступника начальника слідчого відділу про закриття кримінального провадження є безпідставною, прийнята передчасно та невмотивовано, без всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх наявних доказів і обставин, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Представник скаржниці ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду скарги був повідомлений належним чином. При цьому, подав заяву про розгляд скарги без його та скаржника участі, подану скаргу підтримують в повному обсязі та просять її задовольнити.

Заступник начальника слідчого відділу ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду скарги був повідомлений належним чином. При цьому, подав заяву про розгляд скарги без його участі.

Вивчивши матеріали скарги, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора : рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Із матеріалів скарги вбачається, що 10 квітня 2023 року адвокатом ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , було подано до Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 191, 212 КК України, суть яких відповідає змісту, викладеному у скарзі адвоката ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження.

Так, судом встановлено, що постановою заступника начальника СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 12.10.2023 року кримінальне провадження за №0000255 від 11.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Зокрема, заступник начальника слідчого відділу вказує на те, що у даних правовідносинах вбачаються цивільно-правові відносини, що вирішуються у судовому порядку та в діях посадових осіб ТОВ «Центр-СД-Маркет» відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 191 КК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Так, ч. 3 ст. 191 КК України передбачає кримінальну відповідальність за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні або привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб.

З об`єктивної сторони ст. 191 КК передбачає три різних форми вчинення злочину: привласнення, розтрата чужого майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем. Їх загальною ознакою є особливе відношення винного до майна, яким він заволодіває. Особа в цих випадках не є сторонньою для майна: воно їй ввірене, перебуває в її віданні, або особа внаслідок службового становища має певні повноваження щодо цього майна. Юридичною підставою для такого відношення винного до майна є цивільно-правові відносини, договірні відносини, спеціальне доручення, службові повноваження. Іншими словами, суб`єкт злочину здійснює повноваження щодо майна на законній підставі: наділений правомочністю по розпорядженню, управлінню, доставці, зберіганню майна тощо.

Зловживання службовим становищем як спосіб заволодіння майном означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції всупереч інтересам служби для незаконного і безоплатного обертання чужого майна: незаконно дає вказівку матеріально відповідальній особі, підлеглій їй, про видачу майна; отримує майно за фіктивними документами тощо. Наприклад, службова особа, зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно отримує премії, надбавки до зарплати тощо.

Разом з цим, суд вважає, що посилання заступника начальника у постанові про закриття кримінального провадження на цивільно-правові відносини, передбачені ст. 230 ЦК України, є неаргументованими.

Позаяк, відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Статті 229-231 ЦК України об?єднує те, що вони передбачають наслідки правочинів, укладених з так званими «вадами волі», тобто за умов, що перешкоджають вільному формуванню волі сторони, яка вчинила правочин, а отже тягнуть невідповідність волі і волевиявлення. Цими обставинами зумовлені і деякі спільні риси та особливості наслідків визнання таких правочинів недійсними.

Обман має місце тоді, коли одна сторона навмисне вводить в оману іншу сторону правочину стосовно природи правочину, прав та обов?язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Окрім того, обман має місце тоді, коли сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або замовчує їхнє існування. Отже, для визнання правочину недійсним байдуже, чи здійснюються обманні дії в активній формі (повідомлення неправдивих відомостей) або ж виражаються у бездіяльності (навмисне замовчування обставин, знання яких може перешкодити здійсненню правочину). Обман має місце і тоді, коли неправильні відомості про обставини, що мають значення для укладення правочину, повідомляються третіми особами з відома або на прохання сторони правочину.

Разом з цим, з постанови про закриття кримінального провадження не вбачається, на підставі яких саме доказів слідчим було зроблено висновок про можливу наявність цивільно-правових відносин у даному випадку, і які слідчі дії проведено для встановлення вказаних обставин.

Заступник начальника слідчого відділу в постанові зазначив лише описову частину об`єктивної та суб`єктивної сторони статті 191 КК України та статті 230 ЦК України без оцінки та взаємозв`язку з вказаною заявником подією.

Зокрема, постанова про закриття кримінального провадження не містить встановлених органом досудового розслідування аргументів та доводів щодо наявності цивільно-правових відносин.

Так, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема , в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу ( ст. 110 КПК України).

На слідчого суддю, відповідно до норм КПК України, покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить постанова висновки слідчого щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Таким чином, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Згідно ст. 284 КПК України передбачено підстави до закриття кримінального провадження.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

Постанова прокурора та слідчого про закриття провадження у кримінальній справі повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Законність закриття провадження та відповідного рішення (постанови) буде зумовлюватися тим, що воно:

винесене компетентним органом чи особою своєчасно,

йому передувало проведення здійснених відповідно до закону процесуальних дій, які призвели до встановлення обставин, за наявності яких може бути винесено це рішення;

правильно застосовано кримінальний закон України;

рішення має своїм вираженням установлену законом процесуальну форму й містить необхідні реквізити.

За змістом ч. 5 ст. 110 КПК України, обґрунтованість рішення (постанови), яке прийняли прокурор та слідчий, повинна знайти вираження в його мотивуванні.

Мотивування постанови про закриття кримінального провадження відображається в детальному викладенні тих обставин, які є підставами до закриття розслідування та наведення необхідних доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Як вбачається з вищезазначеної постанови про закриття кримінального провадження, заступник начальника слідчого відділу посилався, що під час проведення досудового розслідування встановлено відсутність складу кримінального правопорушення ч. 3 ст. 191 КК України, однак не обґрунтував на підставі яких зібраних в ході досудового розслідування доказах були зроблені такі висновки.

Таким чином, висновки заступника начальника слідчого відділу про закриття кримінального провадження ґрунтуються на неповному та поверхневому досудовому розслідуванні, а постанова про закриття кримінального провадження винесена передчасно.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що після розгляду скарги, слідчим суддею можуть бути прийняті ухвали про, зокрема: скасування рішення слідчого чи прокурора.

Виходячи з наведеного, подана скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню, а постанова заступника начальника слідчого відділу про закриття кримінального провадження скасуванню.

Згідно із ч. 3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ст. 3 КПК України, слідчий суддя здійснює повноваження щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням за правилами ч. 2 ст. 36 КПК України здійснює прокурор.

Тому, враховуючи наведене, слідчий суддя не наділений повноваженнями щодо надання слідчому органу вказівок щодо відновлення і проведення досудового розслідування, як того просить скаржник.

Керуючись ст.ст. 9, 303, 304, 306, 307 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 в особі представника адвоката ОСОБА_4 на постанову заступника начальника СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 12.10.2023 року про закриття кримінального провадження №0000255 від 11.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України задовольнити частково.

Скасувати постанову заступника начальника СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_10 від 12.10.2023 року про закриття кримінального провадження №0000255, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 квітня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

У задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Віталій МИХАЙЛИШИН