ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №:11-кп/818/660/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст. 111-1 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , без участі захисника, за умови, що обвинувачена взяла захист своїх інтересів на себе, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 12 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком вказаного суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючу, незаміжню, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму, -

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111-1 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення права обіймати посади та займатися діяльністю в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 10 ( десять) років без конфіскації майна.

Вказаним вироком встановлено, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 02 2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та у подальшому цей стан продовжено.

Також пунктом 2 Указу Президента № 64/2022 від 24 02 2022, серед інших, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Разом з цим, в ході досудового розслідування встановлено, що окупаційними військами рф 22 03 2022 повністю окуповано територію м. Ізюм Харківської області.

На початку травня 2022 року, точної дати встановити не видалось можливим, ОСОБА_7 , будучи громадянкою України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалася 24 02 2022 повномасштабним російським вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення територій, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на тимчасово окупованій території, маючи умисел на зайняття посади в окупаційній адміністрації, незаконно створеною окупаційною владою в м. Ізюм Харківської області, та реалізуючи його вступила в злочинну змову з окупаційними військовими формуваннями рф, отримавши від них пропозицію на зайняття посади «головного спеціаліста сектору документаційного забезпечення тимчасової окупаційної військово-цивільної адміністрації Ізюмського району Харківської області», в порушення Конституції та Законів України, добровільно, умисно погодилась на вказану пропозицію.

Надалі, ОСОБА_7 , будучи громадянкою України, в період з початку травня 2022 року до початку вересня 2022 року, точний час встановити в ході досудового розслідування не виявилось можливим, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебувала на посаді «головного спеціаліста сектору документаційного забезпечення тимчасової цивільної адміністрації Ізюмського району Харківської області» та здійснювала діяльність у відділі гуманітарної допомоги тимчасової окупаційної військово-цивільної адміністрації Ізюмського району Харківської області, яка не пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій.

ОСОБА_7 вчинила добровільне зайняття посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто кримінальному правопорушенні - проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України - колабораційна діяльність.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги строком на 10 (десять) років.

Такі вимоги апелянт аргументував неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, яке виразилося у тому, що суд, звузив сферу його застосування, оскільки таке формулювання покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 10 (десять) років, не позбавило засуджену права обіймати посади в органах, що надають публічні послуги.

Таким чином на переконання апелянта, призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор просив про задоволення апеляційної скарги у повному обсязі.

Обвинувачена ОСОБА_7 вважала що покарання їй повинно бути призначене в рамках чинного законодавства України.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченої, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, дії обвинуваченої відповідають кваліфікації за інкримінованим їй кримінальним правопорушенням, а висновки суду відносно фактичних обставин справи, яку було розглянуто без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження відповідно до ч.2 ст. 381 КПК України, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Сама обвинувачена свою вину визнала повністю, погодилася із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, як зазначено в обвинувальному акті.

Колегія суддів погоджується з обвинуваченням ОСОБА_7 та правильністю кваліфікації її дій за ч.2 ст.111-1 КК України.

Що стосується апеляційних вимог прокурора, то колегія суддів вважає, що його твердження про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність ґрунтуються на законі та матеріалах справи, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання.

Так, оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111-1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення права обіймати посади та займатися діяльністю в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 10 (десять) років без конфіскації майна.

Поряд з цим, колегія суддів констатує, що такий вид покарання, як позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має свою специфіку, відмінність від інших покарань.

Вказане покарання має на меті припинити злочинну діяльність засудженого, шляхом виключення можливості зловживання посадою або певною діяльністю. При цьому інші права за ним зберігаються.

Кримінальний кодекс України не обмежує коло посад і видів діяльності, права обіймати які або займатися якими засуджений може бути позбавлений вироком суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 02 лютого 2022 року у справі №344/16025/18 зазначив, що рішення суду про позбавлення такого права має бути чітко і ясно сформульоване в резолютивній частині вироку для того, щоб не виникало жодних сумнівів під час його виконання. Якщо в санкції статті Особливої частини КК визначено характер посади або вид (рід) діяльності, то формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції. Якщо ж покарання у санкції зазначене в загальній формі (наведене у формулюванні, що використовується у ст. 55 КК), суд повинен конкретизувати правову заборону і точно зазначити (описати, окреслити) у вироку характер та коло тих посад або вид (рід) тієї діяльності, права обіймати які чи займатися якою він позбавляє засудженого. Більше того, покарання має формулюватися таким чином, щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатися забороненою діяльністю в будь-якій галузі (сфері), а також був позбавлений можливості обіймати такі посади або займатися такою діяльністю, які за змістом (характером) і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання".

Вказане залишилось без належної уваги суду першої інстанції, який всупереч приписам ст. 55 KK України, фактично звузив сферу його застосування, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Наведене свідчить про те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання було здійснено безпідставне звуження галузей діяльності в яких обвинувачена ОСОБА_7 позбавляється права обіймати посади та займатися діяльністю, що не позбавило б засуджену права обіймати посади та займатись діяльністю, в органах, що надають публічні послуги, що в свою чергу свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, колегія суддів, визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржений вирок істотно порушив вимоги кримінального-процесуального закону.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів є підставами для задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування оскарженого вироку відносно ОСОБА_7 в частині призначеного обвинуваченій покарання, у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, шляхом розширення переліку органів в яких обвинувачена ОСОБА_7 позбавляється права обіймати посади та займатися певною діяльністю.

Так, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення.

Беручи до уваги, що колегією суддів збільшується перелік органів в яких обвинувачена ОСОБА_7 позбавляється права обіймати посади, тобто застосовується закон про більш тяжке кримінальне правопорушення, вказане судове рішення приймається у формі вироку.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 420, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 12 2023 року щодо ОСОБА_7 , - в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 , покарання за ч.2 ст.111-1 КК України у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги строком на 10 (десять) років.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

___________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_8