Справа № 343/2153/19
Провадження № 11-кп/4808/515/23
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000795 за апеляційними скаргами прокурора Долинського відділу Калуської окружної прокуратури ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2022 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кальна Долинського району Івано-Франківської області, жителя м.Прага, Чеської Республіки, українця, громадянина України, який здобув середню освіту, тимчасово непрацюючого, розлученого, раніше несудимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України, в зв`язку із недоведеністю його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення (злочину) та виправдано,

з участю прокурора ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно виправдувального вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_11 пред`явлено обвинувачення в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесну ушкодження, а потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за наступних обставин:

26.12.2017 близько 18 години 00 хвилин, в темну пору доби, суху погоду, водій ОСОБА_11 керуючи автомобілем марки VOLVO ХС-90, реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Н-10 Стрий-Чернівці-Мамалига по вул. Данила Галицького в м. Долина Івано-Франківської області у напрямку центра міста смугою, що ближче до осьової лінії дорожньої розмітки. У салоні автомобіля знаходились пасажири ОСОБА_8 та ОСОБА_14 . Проїзна частина дороги у даному місці для двох напрямків руху, має дві смуги для руху в напрямку центральної частини м. Долина та одну у напрямку м. Івано-Франківська, а транспортні потоки протилежних напрямків поділені розміткою 1.1. (вузька суцільна лінія), перетинати яку заборонено. У цей час, в зустрічному напрямку, по своїй правій смузі руху рухався автомобіль марки ЗАЗ-110307 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , а безпосередньо за ним автомобіль марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_15 .

Рухаючись ділянкою дороги на підйом та з поворотом у праву сторону, водій ОСОБА_11 проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а рухаючись зі швидкістю, що значно перевищувало максимально допустиму в населеному пункті та при даних дорожніх умовах, унаслідок чого не справився з керуванням автомобіля, перетнувши суцільну лінію розмітки 1.1., виїхав на смугу зустрічного руху, де вчинив зіткнення із передньою правою частиною автомобіля марки ЗАЗ-110307 реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 . В цей час автомобіль марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_15 , який рухався слідом за автомобілем марки ЗАЗ-110307 реєстраційний номер НОМЕР_2 , вчинив зіткнення із задньою його частиною.

При цьому ОСОБА_11 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.2., в якому зазначено, що в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

п. 2.3. б)., згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;

п. 2.3. д)., який зобов`язує не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1., який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 11.2., згідно якого на дорогах, які мають від і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконуються випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом;

п. 12.1., в якому зазначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.4., відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.;

п. 34.1., згідно якого лінію горизонтальної розмітки 1.1. перетинати забороняється.

У результаті порушення ОСОБА_11 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої водій автомобіля марки ЗАЗ-110307 реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з переломами 5, 6, 7, 8, 10, 11-ребер справа, яка ускладнилася правобічним гемотораксом; забою лівого колінного суглоба з крововиливом в суглобову капсулу, які відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я, і не є небезпечними для життя у момент спричинення; пасажир автомобіля VOLVO ХС-90 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми хребта з компресійно-уламковим переломом тіла 7-го грудного хребця зі стенозуванням хребетного каналу, забоєм і здавленням спинного мозку у вигляді нижнього спастичного парапарезу, переломами остистих паростків 6, 7- го грудних хребців, компресійним переломом тіла 11-го грудного хребця, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя у момент спричинення; закритої травма грудної клітки з переломами ребер зліва, переломом лівої лопатки зі зміщенням, забоєм легень та серця, яка ускладнилася двобічним гемапневмотораксом, відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я, і не є небезпечними для життя у момент спричинення.

В апеляційні скарзі прокурор просить скасувати виправдувальний вирок, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Задовольнити позов прокурора і стягнути з обвинуваченого 3389, 07 грн. на користь Комунального некомерційного підприємства «Долинська багатопрофільна лікарня» Долинської міської ради Івано-Франківської області та 39136,74 грн на користь Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», затрачених на лікування потерпілих.

Вважає виправдувальний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Звертає увагу, що суд визнав недопустимими докази, які зібрані безпосередньо слідчим ОСОБА_16 чи на підставі його рішень, оскільки він не уповноважена на те особа. Однак ОСОБА_17 на час проведення досудового розслідування і слідчих дій займав посаду заступника начальника СВ Долинського відділення поліції Калуського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області, тобто був заступником начальника органу досудового розслідування. Одним із повноважень керівника органу досудового розслідування є здійснення досудового розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого. Крім цього, із огляду та змісту витягу з ЄРДР , про вчинення правопорушення та розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню вбачається, що саме ОСОБА_17 зазначений як слідчий, який уповноважений здійснювати досудове розслідування по даному кримінальному провадженню.

Потерпілий ОСОБА_18 та його представник ОСОБА_9 просять вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_11 у вчиненні злочин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Також просять цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити в повному обсязі.

Зазначають, що вирок суперечить як вимогам законодавства України, так і моральним засадам суспільства. Зазначають, що під час досудового розслідування зібрано достатньо переконаних доказів, які доводять, що саме дії ОСОБА_11 мають причинно-наслідковий зв`язок з наслідками ДТП. Зокрема, протоколом огляду місця події зафіксовано обстановку на місці вчиненого злочину, розміщення речових доказів, пошкодження дорожнього покриття та автомобілів. На смузі руху автомобіля обвинуваченого перешкод, які унеможливлювали рух цього автомобіля чи видимість для водія, не було. Вказані сліди злочину, зафіксовані в протоколі огляду місця події, разом з висновком авто-технічної експертизи № СЕ-4,2-115/18 від 17.04.2020 року також доводять, що зіткнення автомобілів сталося на смузі руху по напрямку до м. Івано-Франківськ, тобто на смузі руху автомобіля потерпілого ОСОБА_10 . Такі ж обставини розвитку ДТП підтвердили потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , їх показання є послідовними. Крім того, після події працівниками поліції не було взято зразки крові, на стан алкогольного сп`яніння у обвинуваченого. Однак потерпілий ОСОБА_8 чітко вказував про вживання ОСОБА_11 алкогольних напоїв. ОСОБА_17 на час проведення досудового розслідування та слідчих дій був заступником начальника СВ Долинського відділення поліції Калуського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області, тобто заступником начальника органу досудового розслідування. А одним із його повноважень, відповідно до п.6 ч.2 ст.39 КПК України, є здійснення досудового розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого. Тому, всі докази зібрані ОСОБА_17 та досліджені судом першої інстанції вважають допустимими.

Потерпілий ОСОБА_10 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Також просить його цивільний позов задовольнити в повному обсязі.

Вважає оскаржуваний вирок незаконним з підстав порушення принципу змагальності, а відповідно і норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на стадії дослідження доказів, суд першої інстанції повинен був вирішити клопотання про визнання доказів недопустимими. Проте, суд, всупереч вимогам КПК України, не виніс таку ухвалу, чим фактично позбавив сторони права заявляти відповідні клопотання про витребування нових доказів та призначення відповідних експертиз в суді. Зазначене порушення призвело до ухвалення незаконного судового рішення. Крім того, в оскаржуваному вироку суд належним чином не мотивує, чому інших доказів, окрім визнаних недопустимими, не достатньо для визнання ОСОБА_11 винуватим.

Захисник ОСОБА_13 подав заперечення на апеляційні скарги та зазначив, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а судовий розгляд проведено повно та об`єктивно, вважає апеляційні скарги необґрунтованими та безпідставними. На його думку суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального законодавства під час розгляду справи, належним чином оцінив докази та ухвалив законне судове рішення.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та представники ОСОБА_19 , ОСОБА_9 не з`явилися в судове засідання суду апеляційної інстанції, повідомлені належним чином про час та місце апеляційного розгляду.

Представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав заяву про розгляд апеляційних скарг без його участі та потерпілого ОСОБА_8 , підтримує вимоги апеляційних скарг.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе проводити апеляційний розгляд без їх участі.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 , просив їх задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_13 просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції після скасування постановою Верховного Суду від 28 серпня 2023 року (том 5, а.п. 104-114) з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 2018 січня 2023 року (том 4, а.п. 75-78).

Відповідно до ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті вироку не дотримався вказаних вимог закону.

Так, приймаючи рішення про недопустимість доказів, суд першої інстанції зазначив, що слідчий ОСОБА_17 є не уповноваженою особою.

Колегія суддів вважає, такі висновки суду першої інстанції є передчасними та невмотивованими.

Так, застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань.

Дотримання встановленої правової процедури здійснення слідчих (розшукових) дій означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, а їхні дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед органом досудового розслідування на певному етапі кримінального провадження.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 3 КПК (у редакції, чинній на момент вчинення процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні) керівник органу досудового розслідування - начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України та його заступники, які діють у межах своїх повноважень.

Згідно положень ч. 1 ст. 39 КПК керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Крім того, п. 6 ч. 2 ст. 39 КПК передбачено, що керівник органу досудового розслідування уповноважений здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого.

Відтак, вище вказані норми процесуального права передбачають, що саме на керівника органу досудового розслідування покладається обов`язок щодо організації та проведення досудового розслідування, якими з огляду на положення статей 3, 39 КПК у їх взаємозв`язку наділений у тому числі й заступник начальника слідчого відділу, як структурного підрозділу органу досудового розслідування.

Вказана позиція відповідає практиці Верховного Суду, висловленій, зокрема у постанові від 27 квітня 2023 року (справа №671/612/16-к).

Крім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 23 травня 2023 року (справа №185/7624/21) законодавець категорію «його заступники» розповсюджує на всіх вказаних в статті посадових осіб, у тому числі і на начальника свідчого відділу.

Таким чином, проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_11 заступником начальника СВ Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_17 за відсутності його у постанові про визначення групи слідчих не є порушенням процесуального закону, як про це вказують суди попередніх інстанцій.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що посилання як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції на правовий висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, який викладений у постанові від 04 жовтня 2021 року у справі №724/86/20, у даному випадку не є релевантним до обставин, які оспорюються у цьому кримінальному провадженні.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у своїй постанові акцентувала увагу на тому, що за приписами статей 39, 110, ч. 1 ст. 214 КПК рішення про призначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови, а відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою.

Така позиція об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, насамперед, вказує про те, що виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечується дотриманням кримінальної процесуальної форми, а визначення конкретного слідчого (групи слідчих) для здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, потребує процесуального рішення.

Однак у постанові об`єднаної палати не наведено міркувань або аналізу щодо необхідності включення до постанови про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, керівника органу досудового розслідування або його заступника, оскільки такими повноваженнями вони наділені законом.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Так, поряд з визнанням недопустимими доказами, які зібрані заступником начальника ОСОБА_20 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку зазначив, що інші докази, що надані стороною обвинувачення, які суд недопустимими не визнавав, не доводять винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Відповідно до змісту вироку, предметом безпосереднього дослідження під час судового розгляду кримінального провадження, окрім іншого, були показання обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , письмові докази, зокрема, рапорт чергового Долинського ВП, протокол огляду місця події від 26 грудня 2017 року, проведений слідчим ОСОБА_22 (старший групи слідчих), результати токсикологічного дослідження № 2766 та № 2767 потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_15 , висновок щодо результатів медичного огляду № 99 ОСОБА_11 , постанова про призначення інженерно-транспортної експертизи від 04 жовтня 2018 року, винесена заступником начальника відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_23 , висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 4.2-707/18 від 06 грудня 2018 року, постанова про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 27 листопада 2018 року, винесена слідчим ОСОБА_22 , висновок додаткової судово-медичної експертизи № 97/41-Д від 13 грудня 2018 року, протокол тимчасового доступу до речей та документів від 20 листопада 2018 року, складений слідчим ОСОБА_22 .

Проте, вказуючи у вироку, що інші докази, які суд не визнавав недопустимими, не доводять винуватість ОСОБА_11 , суд першої інстанції не надав жодної оцінки таким доказам як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, а у мотивувальній частині свого рішення не зазначив мотивів, з яких відкидає такі докази обвинувачення, як того вимагають положення ст. 374 КПК.

За таких обставин апеляційний суд позбавлений можливості надати оцінку вказаним доказам, так як суд першої інстанції відповідного аналізу не зробив та не мотивував прийняття або неприйняття вказаних доказів, як таких, що підтверджують або спростовують обвинувачення особи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції встановив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації»), у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації», повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21.06.2007 року перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що недотримання судом першої інстанції засад та процедури судового розгляду, відсутність належного обґрунтування прийнятого ним рішення, є порушенням права ОСОБА_11 на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст.ст. 370, 374 КПК України.

Таким чином, апеляційні скарги належить задовольнити частково, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Долинського відділу Калуської окружної прокуратури ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2022 року щодо ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5