ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/2742/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1653/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 111-2 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000177 від 07.12.2022 за частиною 1 статті 111-2 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 09.12.2023.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2023 року, постановити нову, якою обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою його реєстрації.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає, що судом під час розгляду клопотання прокурора не було застосовано практики ЄСПЛ щодо неможливості утримання людини під вартою, у зв`язку із зменшенням ризиків. Вже минув значний час з моменту застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 , а тому ризики зменшилися, нових ризиків прокурором не вказано. Суд мав здійснити аналіз всіх ризиків, з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченого. Обвинувачений надав пояснення про те, що на його утриманні перебувають батьки похилого віку, які мають тяжкі захворювання, їм протипоказана тяжка фізична праця, а тому потребують допомоги з боку сина. Судом не взято до уваги, що злочин не спрямований проти життя чи здоров`я людини. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які висновки експертиз, матеріальна шкода відсутня. В котрий раз судове засідання було відкладено через неявку свідків, а обвинувачений виконує всі покладені на нього обов`язки.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою, небезпідставно врахував обставини інкримінованого злочину, вчиненого під час воєнного стану, який посягає на основи національної безпеки України, продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які не зменшилися, та дійшов обгрунтованого висновку, що застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Висновок суду щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України є мотивованим, грунтується на об`єктивних даних, які підтверджують реальну можливість вчинення обвинуваченим вказаних дій у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу. Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений мешкає в населеному пункті, який перебуває у безпосередній близькості до кордону з Російською Федерацією та при активних бойових діях має можливість виїхати на територію іноземної держави або на тимчасово окуповану територію України, що свідчить про наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, врахована можливість здійснення впливу на свідків, які не допитані безпосередньо судом, прийнято до уваги наявність у обвинуваченого попередніх судимостей. Крім того, як зазначено судом, обвинувачений офіційно не працевлаштований, законних джерел заробітку не має.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій. Наведені обставини в своїй сукупності об`єктивно свідчать про можливість вчинення обвинуваченим дій, передбачених статтею 177 КПК України, що може перешкодити судовому провадженню та дотриманню розумних строків судового розгляду.

Помилковими є висновки адвоката про те, що з плином часу ризики зменшилися, оскільки час, який минув з моменту обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу, не є визначальним при оцінці наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, враховуючи, що в даному випадку існують обставини, наведені вище, які вказують на продовження існування цих ризиків. Встановлені на час обрання запобіжного заходу ризики продовжують існувати та не втратили своєї актуальності, на теперішній час не виключена об`єктивна можливість обвинуваченого вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Колегія суддів вважає обгрунтованими доводи клопотання прокурора та висновки суду щодо неможливості на даному етапі застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, враховуючи особливості конкретної справи, характер та фактичні обставини інкримінованого злочину, вчиненого під час воєнного стану, негативний суспільний резонанс дій, спрямованих на підривання національної безпеки України, створення загрози національним інтересам.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи захисника щодо міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, наявності у обвинуваченого батьків, однак така інформація не виключає ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та не гарантуватиме належної процесуальної поведінки обвинуваченого у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу. Доводи адвоката про відсутність в матеріалах судового провадження висновків експертиз не є підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення. Оцінку достатності доказів, зібраних стороною обвинувачення, має надати суд першої інстанції за результатами судового провадження, оцінивши всі докази як окремо так і в їх сукупності. Отже, на час проведення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, що існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не втратили свою актуальність. Поміж цим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції у даному кримінальному провадженні відповідно до положень абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України обґрунтовано не визначив розмір застави. Висновки суду щодо не визначення розміру застави є законними та обґрунтованими.

Апеляційний суд на даному етапі провадження приходить до висновку, що менш суворі запобіжні заходи не будуть адекватними заходами у даному судовому провадженні та не зможуть гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого. У зв`язку із наведеним, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2023 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: