Справа № 460/5743/16-к
Провадження №1-кп/944/32/23
02.10.2023 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
05.09.2016 ОСОБА_4 , будучи судимою Яворівським районним судом Львівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, на шлях виправлення не стала та повторно вчинила умисні корисливі злочини.
Так, 27.11.2016 приблизно о 19 годині ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне заволодіння і розпорядження грошовими коштами, таємно, умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в помешканні ОСОБА_5 , що по АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що ОСОБА_5 заснув в кімнаті своєї квартири, зайшла у приміщення кухні, звідки таємно, з метою власного збагачення викрала платіжну банківську картку ПАТ КБ «ІІриватбанк» № НОМЕР_1 , що перебувала у користуванні ОСОБА_5 і яка є платіжним засобом доступу до банківського рахунку і є офіційним документом.
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у викраденні офіційних документів, вчиненому з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України.
Окрім цього, 27.11.2016 приблизно о 19 годині ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, залишивши житло ОСОБА_5 , із викраденою банківською платіжною карткою прослідувала до банківського автомату ПАТ КБ «Приватбанк», призначеного для здійснення самообслуговування за операціями одержання коштів, що знаходиться біля приміщення торгового центру «Підкова», що по вул. Бандери, 21 в м. Новояворівську Яворівського району Львівської області, де з використанням вказаної платіжної банківської картки, умисно, повторно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, знаючи реквізити ідентифікації платіжної системи (пін-код), отримала готівкові кошти в сумі 1000 гривень, завдавши потерпілому ОСОБА_5 матеріальних збитків на вказану суму, а викраденим, в подальшому, розпорядилась на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, тобто кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України.
02.10.2023 через канцелярію суду ОСОБА_4 подала клопотання у якому просить звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі вимог ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження відносно неї.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 клопотання про закриття кримінального провадження підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.
Згідно з п.2 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.
Статею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ст.49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності, підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності, обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.
За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності застосовується за таких умов: з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст.49 КК України строки давності; особа не ухилялася від досудового слідства або суду; особа до закінчення зазначених у ч.1 ст.49 КК України строків не вчинила нового тяжкого чи особливо тяжкого злочину.
Відповідно до вимог ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.357 КК України відноситься кримінального проступку (на час вчинення кримінального правопорушення відносилось до злочинів невеликої тяжкості).
Відповідно до вимог ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України є нетяжким злочином (на час вчинення кримінального правопорушення відносилось до злочинів середноьої тяжкості).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Як передбачено п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
Ця норма кримінального закону є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно невизнання особою вини не є перешкодою для звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.
Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
У ч.3 ст.4 КК України, зазначено, що часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст.284 КПК України).
Згідно із ст. 286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.
У відповідності до вимог ч.3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст.49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.
Отже системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст.49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №192/3301/16-к від 25.02.2021.
Кримінальні правопорушення, інкриміновані обвинуваченій, вчинені з 05.09.2016 по 27.11.2016. Із наданих суду матеріалів, убачається, що станом на 31.01.2023, коли оголошено розшук обвинуваченої, після вказаного періоду 2016 року обвинувачена нового злочину не вчиняла. Враховуючи викладене, суд вважає, що перебіг давності у даному кримінальному провадженні в розумінні вимог ч. 2ст. 49 КК України, ст. 281 КПК України, з листопада 2016 по 31.01.2023 не зупинявся. Таким чином, з часу вчинення вказаних кримінальних правопорушень минуло понад п`ять років.
Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 обвинувачену у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України, від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити.
Долю речових доказів необхідно вирішити на підставі ст. 100 КПК України
Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284, 286, 288, 314 КПК України, суд,
клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України, на підставі вимог ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Речовий доказ - платіжну картку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 - повернути потерпілому ОСОБА_5 .
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1