ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9988/22
провадження № 1-кп/753/839/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2023 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0002180 від 28.07.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , та який проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

сторони кримінального провадження:

прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

потерпілий ОСОБА_9 ,

захисник ОСОБА_10 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, висунуте органом досудового розслідування, та визнане судом доведеним

ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він 28 липня 2022 року, приблизно о 10 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 26А, припаркував власний автомобіль марки «Nissan» неподалік блокпосту (блокпост - посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів та бойової техніки, місця для відпочинку та забезпечення життєдіяльності особового складу, який виконує завдання на такому пункті, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, які відповідно до закону залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану), де проводиться контроль пересування транспортних засобів та розташований охоронний об`єкт, паркування поблизу якого заборонено.

На вказані дії ОСОБА_9 здійснив усне зауваження ОСОБА_5 та попросив перемістити автомобіль до паркувального майданчику, що розташований неподалік. У відповідь на вказане прохання, ОСОБА_5 , керуючись раптово виниклим умислом, на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі в суспільстві загальноприйняті правила поведінки, моральності та добропристойності, усвідомлюючи те, що він знаходиться у людному громадському місці, де перебувають сторонні громадяни з малолітніми дітьми, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, став висловлювати представникові влади, який виконує обов`язки з охорони громадського порядку, численні погрози фізичною розправою та нецензурну лайку стосовно ОСОБА_9 на що, останній висловив вимогу припинити вчиняти хуліганські дії, перепаркувати автомобіль та заспокоїтись. Після чого, ОСОБА_5 повернувся до автомобіля та переїхав на місце, де здійснюється паркування транспортних засобів.

Одразу після переміщення транспортного засобу, ОСОБА_5 повернувся до ОСОБА_9 , який знаходився на блокпосту, продовжуючи при цьому висловлювати погрози останньому. У цей час, з метою припинення протиправних дій, ОСОБА_9 став робити зауваження ОСОБА_5 . На зауваження у свою адресу, ОСОБА_5 не припиняючи вчиняти хуліганські дії, наблизився до ОСОБА_9 та керуючись раптово виниклим умислом, на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі у суспільстві загальноприйняті правила поведінки, моральності та добропристойності, усвідомлюючи те, що він знаходиться у людному громадському місці, де перебувають сторонні громадяни з малолітніми дітьми, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що спілкується з особою, яка перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, а отже є представником влади, який виконує обов`язки з охорони громадського порядку наніс ОСОБА_9 удар правим кулаком у ліву частину обличчя. Після завданого удару, потерпілий ОСОБА_9 втратив рівновагу та відійшов від правопорушника.

Вказаними протиправними діями ОСОБА_5 завдав ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку.

Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язаному з опором представникові влади, який виконував обов`язки з охорони громадського порядку, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.

ІІ. Позиції сторін

Прокурор у судових дебатах просив суд визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Захисник у судових дебатах вказав про те, що відсутній об`єкт злочину за ст. 296 КК України, обов`язковий до встановлення, бо дії обвинуваченого були направлені лише на потерпілого. Обвинувачений дійсно запаркувався на тротуарі, але виконав вимогу військового і перепаркувався, але потерпілий його ображав та погрожував йому. Вказав, що конфлікт відбувався лише з потерпілим, поведінка обвинувачених на інших не поширювалась. Обвинувачений потерпілого лише відштохнув, і це було інтуїтивно, як ситуативна реакція. У зв`язку з чим просив обвинуваченого виправдати за відсутності складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, а саме через відсутність об`єктивної та суб`єктивної сторони.

Обвинувачений підтримав свого захисника. Щодо тілесних ушкоджень у потерпілого, то вказав, що, окрім нього, до останнього торкались й інші військові, а експерт вказала, що для струсу головного мозку достатньо і поштовху.

ІІІ. Досліджені судом докази

Законодавець не вимагає від суду викладати докази у певній послідовності, тому вони будуть проаналізовані майже у тому порядку, як були досліджені під час судового розгляду.

3.1 Стороною обвинувачення були надані суду на підтвердження обставин висунутого обвинувачення наступні письмові докази:

1. рапорт працівника поліції щодо виявленого кримінального правопорушення від 28.07.2022;

2. протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від потерпілого ОСОБА_9 за 28.07.2022, в якій останній повідомив, що водій автомобіля вдарив його кулаком в обличчя;

3. протокол огляду від 28.07.2022 місця події із ілюстративною таблицею блокпосту перед ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташування бетонних блоків, металевих протиавтомобільних їжаків;

4. протокол огляду місця події від 28.07.2022 із виявленим автомобілем ОСОБА_5 ;

5. ухвала слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 05.08.2022 щодо надання тимчасового доступу до медичної документації потерпілого;

6. протокол тимчасового доступу до речей і документів від 10.08.2022;

7. протокол огляду документів від 25.08.2022, якими є медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_9 , довідка з міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, диск з рентген знімком, диск СКТ;

8. оригінал довідки з міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги на ім`я ОСОБА_9 , із вказаним діагнозом струс головного мозку та забій м`яких тканин голови;

9. копія медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_9 ;

10. постанова про призначення експертизи від 11.08.2022;

11. висновок експерта від 18.08.2022 № 042-987-2022, з якого вбачається, що дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 28.07.2022 о 10:37, у нього виявлене тілесне ушкодження - закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку. Вказане тілесне ушкодження відноситься за ступенем тяжкості до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Виявлене ушкодження не має ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилось внаслідок травматичної дії тупим(ми) предметом(ми), за давністю може відповідати вказаному терміну;

12. постанова про визнання та приєднання речових доказів від 25.08.2022;

13. протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.07.2022 із довідкою до неї, що був проведений із свідком ОСОБА_11 ;

14. протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.07.2022 із довідкою до неї, що був проведений із свідком ОСОБА_12 ;

15. протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.07.2022 із довідкою до неї, що був проведений із свідком ОСОБА_13 ;

16. рапорт працівника поліція від 28.07.2022 щодо зупинки та виявлення водія ОСОБА_5 ;

17. протокол затримання особи від 28.07.2022;

18. вимога щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_5 , довідки про те, що не перебуває на обліках у лікарів нарколога чи психіатра, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження малолітньої дитини; медичні довідки на ім`я обвинуваченого щодо наявного захворювання хребта, серця, гіпертонічна хвороба; позитивна характеристика за місцем проживання;

19. витяг з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) щодо потерпілого ОСОБА_9 - рядового, призначеного стрільцем 3 відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони; функціональні обов`язки потерпілого; розклад постів.

Вказані докази були оголошені прокурором під час судового розгляду та досліджені судом.

Під час їх дослідження захисник висловлював зауваження, про що далі у мотивах цього судового рішення.

3.2 Допити потерпілого, свідків, обвинуваченого та експерта

3.2.1 Допит потерпілого ОСОБА_9 .

Потерпілий ОСОБА_9 наразі проходить службу в роті охорони Дарницького територіального центру комплектації, старший солдат. У день події він ніс вартову службу на території Дарницького районного центру комплектації, їх задача полягає у тому, щоб контролювати порядок і безпеку на прилеглій території. Орієнтовно о 10 год. навпроти військомату, де стояли фішки, що забороняють паркування автомобілів, він побачив як зупинився джип у місці, забороненому для паркування. Зі сторони автомобіля йшло два чоловіка, один з дитиною, інший - без. Він до них звернувся, спитавши чий автомобіль, один відповів, що автомобіль його. Тоді він пояснив цьому чоловіку, що треба прибрати автомобіль, бо це зона дії блокпосту і там заборонено ставити автомобіль в цілях безпеки. На своє звернення він отримав від водія усну відмову та й про те, що він не гаїшник, тому не має права визначати, де ставити автомобіль, була й нецензурна лайка в його адресу. Далі через 2-3 хвилини власник авто сів і поїхав. Потім через хвилин 10-15 до нього підійшов обвинувачений, який був агресивно налаштований до нього, тримаючи перед свобою дитину водій розповідав йому, що він робить правильно, а що ні, а коли обвинувачений підійшов до нього ближче, то наніс удар в ліву частину обличчя. У цей момент у нього за спиною були люди й він відійшов назад, він боявся, щоб це не була провокація, бо невідомо було чи були наміри заволодіти його зброєю. Після чого обвинуваченого намагались вгамувати й він з дитиною залишив територію центру. Після цього, хвилин за 10-15 викликали швидку медичну допомогу і патруль поліції, бо його самопочуття погіршилося.

Також додав, що основне прохання до водія було прибрати авто, це було зроблено в цілях безпеки, його авто тоноване, невідомо, що у ньому відбувається, може зйомка. Його дії у той момент були зосереджені на безпеці. Також додав, що він був одягнений у військову форму, бронежилет, був головний убор панамка, берці, штани і зброя. Він здійснював контроль і дотримання порядку й безпеки на території військомату і прилеглої території, знаходився близько до відвідувачів, тоді була велика кількість людей безпосередньо біля обвинуваченого. Після удару частина відвідувачів військомату до нього підійшли, інша частина намагалась вгамувати обвинуваченого. Удар був нанесений правою рукою, вище щоки, з лівої сторони. Дитина обвинуваченого перебувала посередині між ним та обвинуваченим. Він акцентував обвинуваченому, що він робе з дитиною, а він зі зброєю, процитувати дослівно вже не може. Обвинувачений у відповідь з нецензурною лайкою казав йому покласти автомат, а він йому все розкаже, він відповідав, щоб обвинувачений вгамувався, просив його підійти до нього, щоб пояснити його неправильну поведінку, бо він перебуває при виконанні і вони також мають право викликати поліцію. Обвинувачений залишив машину на куту, там знаходились маячки, які забороняють паркування, поряд вже була трамвайна колія. Зона блокпосту була по всій довжині проїжджої частини, метрів 20, від заправки і до цього проходу, і був лише один проїзд для автомобілей. Будівля військомату знаходиться на відстані 20 метрів від проїжджої частини, приблизно. Проїжджа частина тоді була закрита бетонними блоками у два ряди, зверху бли накладені мішки з піском, був єдиний проїзд для автомобілей, який також перекривався «їжаками». Автомобіль обвинувачений, незважаючи на розставлені фішки, залишив на тротуарі, по якому проїхав. Авто стояло на вулиці Бориспільській, дивлячись у сторону Дарницького вокзалу, саме на розі вулиць, перед блокпостом, прохід для пішоходів тротуаром тоді був закритий. Він одразу побачив цей автомобіль і акцентував свою увагу, там був тоді не просто бетонні блоки на блокпосту, була споруда бустер, яка стояла там з перших днів війни, тому він сказав обвинуваченому «приберіть, будь ласка, автомобіль, там не можна паркуватися». У відповідь від обвинуваченого отримав лайку про те, куди йому треба йти, що він не гаїшник. Він просив підійти обвинуваченого до себе, бо він був на варті і хотів йому пояснити, що так не можна, а обвинувачений у цей час перебував на трамвайних коліях, і він дійсно зробив йому з приводу паркування зауваження. Надалі він побачив, що обвинувачений йшов зі сторони заправки, а він був на тому самому місці, на вході до території військомату. Обвинувачений йшов від автомобіля, але де він його перепаркував, він цього не бачив й не знає. Зброя спочатку висіла на ньому, потім він її зняв та тримав у руці, дулом донизу. Обвинувачений дитину тримав лівою рукою, а правою рукою наніс йому удар в обличчя. Під час та після удару затвор він не чипав, набоїв у ньому не було, запобіжник не знімав, зброю не застосовував і наміру такого не було. Він тримав автомат міцно у руці, бо було багато цивільних, щоб ніхто не забрав. Після удару у нього одразу з`явилось червона пляма, трохи набряк, синця не пам`ятає. Після удару між ними з`явились як цивільні, так і військові, він тоді одразу відступив назад, бо боявся, що це провокація і невідомо було з якою метою це все робиться. Фішки, які стояли вздовж всієї проїжджої частини опинились вже біля водійських дверей, після того як він запаркував автомобіль в зоні дії блокпосту, дуже близько від нього, метра 3. У той день було близько сотні відвідувачів, конфлікт спостерігали не менше 10 чоловік. Він весь період конфлікту перебував на варті, він там був один, це була його зона відповідальності, включаючи ту зону, де обвинувачений запаркував автомобіль. Надалі, після його зауваження, автомобіль був перепаркований, не знає куди. Це був не його особистий розсуд щодо зони дії блокпоста. Було розпорядження, за яким вони діяли, яке їм доводили командири. Там взагалі не було заїзду для автомобілів, це пішохідна зона, де він залишив автомобіль, він просто їхав по тротуару. Автомобіль повністю стояв на тротуарі.

3.2.2 Допит свідка ОСОБА_11 .

Свідок повідомив, що є військовослужбовцем, кожен понеділок та четвер у них прийомні дні у військоматі, приходить у ці дні дуже багато людей, його задача розподіляти людей, кому куди йти. У день події, приблизно на 10-ту ранку вже було близько 100 людей. У них тоді по периметру території військомату стояли для безпеки попереджувальні фішки для того, щоб ніхто не залишав своє авто для безпеки. Без чогось 10 під`їхала машина, чорний тонований джип, від нього тоді через дорогу стояв ОСОБА_14 , який знав, що треба сказати, щоб авто переставили. Він бачив, що водій підходив, щось сказав, після того бачив, що машина від`їхала. Хвилин через 10-15 побачив як цей чоловік з дитиною підбігає і починає голосно кричати, кричить і тут подача з правої руки, він одразу кинувся до них, заспокоювати, обвинуваченого почали відтягувати, а він ще продовжував щось кричати. Це все тривало 2-3 хвилини. Після цього обвинувачений відійшов трошки далі, потім ще підбігли їхні хлопці, а обвинувачений розвернувся і пішов геть. Після цього, хвилин через 5-10 ОСОБА_15 сказав, що йому погано, тому він сказав викликати ОСОБА_14 швидку, яка приїхала хвилин через 10-15 та забрали його. Також додав, що змісту розмови між обвинуваченим та потерпілим не чув, бо було багато людей. Знає, що тоді обвинувачений приходив до військомату, бо хотів виїхати за кордон. Потрібні були документи. Він тоді просто такого не очікував, що буде нанесений удар, тим паче ОСОБА_16 був зі зброєю, може він хотів вихопити у нього автомат і всіх розстріляти, він не знає, але обвинувачений був агресино налаштований, підійшов, будучи налаштований сваритись. Автомобіль він залишив на куту, це навпроти військомату, через дорогу і там, де стоять фішки. Автомат був у потерпілого, висів на ньому і коли була сварка, то потерпілий просто стояв, тримав автомат і дивився на обвинуваченого, який був дуже незадоволений. Потерпілий був від нього справа, у стороні, після удару бачив у нього червону всю щіку, він не знає це синець чи набряк. Потерпілий не збирався застосовувати зброю після удару і було тоді багато людей присутніх. Якби обвинувачений забирав у нього зброю або була б загроза його життю, то міг би її застосувати. Одразу після удару він підбіг і ОСОБА_17 не треба було заспокоювати і стримувати, він спокійно себе вів, військові не агресивно налаштовані до людей. Автомобіль був запаркований на розі вулиць, на повороті, фішки стояли на дорозі, які обвинувачений об`їхав та заїхав на тротуар, на відстані 15-20 метрів за цим конфліктом спостерігало близько 150 людей, люди були звісно незадоволені, на моральний стан військових це також вплинуло. Конфлікт почався о 10 годині, о 10:15 вже завершився. Удар був нанесений кулаком і ОСОБА_16 ледь втримався на ногах, ледь не впав, він тоді стояв позаду нього з людьми і бачив це. У момент удару стояв ОСОБА_16 , а навпроти нього обвинувачений, який дуже голосно кричав, на цей крик він і відволікся від людей, що були поряд з ним, тому він почав дивитися й не розумів у чому питання, бо підійшов з дитиною і кричить, що йому щось не сподобалось. Далі, коли до нього підійшов інший військовослужбовець і вони вдвох вже підійшли до тротуару, то побачили, що обвинувачений з дитиною розвернувся і спокійно пішов, вони його не затримували, бо не правоохоронні органи. Він служить в іншому підрозділі від потерпілого, той служить в охороні, але наглядно його знає, з ним вітається, між ним та потерпілим немає жодних відносин.

3.2.3 Допит свідка ОСОБА_18 .

Свідок повідомив, що з обвинуваченим не знайомий, на момент події проходив у військоматі медичну комісію. У той день побачив як під`їхав автомобіль з обвинуваченим і солдат попросив його перепаркувати автомобіль, а обвинуваченому таке прохання не сподобалось, розмовляв на підвищених тонах. Через що обвинувачений підійшов до воріт військомату і почав з`ясовувати стосунки на підвищених тонах та штовхнув військовослужбовця, інші люди підбігли їх рознімати. Він бачив, що обвинувачений штовхнув військового у ділянку грудей, це вже відбулось після підвищеного тону обвинуваченого. Він був від сторін конфікту на відстані 20 кроків. Військовослужбовець у відповідь не штовхав, йому здається він чекав інших, щоб не спровокувати конфлікт. У протокоі допиту під час досудового розслідування вказано про удар в голову, але наразі минуло більше півроку, тому на час допиту у суді не все точно пам`ятає. Обвинувачений тоді був з дитиною малого віку, яка знаходилась позаду нього або поруч. Під час конфлікту був обвинувачений і потерпілий, потім підійшли ще три військовослужбовця, це все відбувалось біля військомату. В руках обвинуваченого не пам`ятає чи була папка, показання поліцейським давав того ж дня, але точно не пам`ятає. На підвищених тонах розмовляв лише обвинувачений, потерпілий ні, і потерпілий у бійку не ліз. У обвинуваченого конфлікт був з потерпілим, одразу після того як військового штовхнули, підбігли інші військові, їх рознімали. Йому здається, що у потерпілого тоді зброї не було і він не бачив такого, щоб потерпілий погрожував зброєю. Від конфлікту був за 20 метрів, майже не чув розмови. Обвинувачений не втікав, просто пішов. Його не затримували. Спостерігав за конфліктом весь час, але обличчя потерпілого не бачив. У той день, коли він прийшов до військомату було людей 10-15. Біля нього безпосередньо було 5-6 людей як відвідувачів, на вулиці також було декілька військових.

3.2.4 Допит свідка ОСОБА_13 .

Свідок повідомив, що подія відбулась влітку, на території Дарницького військомату, з потерпілим знайомий. У той день відбулась словесна перепалка, й бачив як обвинувачений вдарив потерпілого. На підвищених тонах розмовляв лише овинувачений, який також тримав дитину за руку. Удар був в щелепу. Потерпілий після удару відійшов, між ними стали люди. Обвинувачений потім просто пішов. Вже не пам`ятає удар був лівою чи правою рукою. Удар був точно по голові. Нецензурну лайку від обвинуваченого не чув, але удар від обвинуваченого був, але вже не пам`ятає чи був синець. Після конфлікту обвинувачений відступив і вони не хотіли його затримувати. Він був під час конфлікту поряд, але їх не рознімав. Він не знає через що розпочався конфлікт, він не чув. Під час конфлікту було приблизно 20-30 відвідувачів, конфлікт відбувався голосно, люди просто дивились, потерпілий був спокійний та врівноважений, і він не чув, щоб кричав потерпілий. Фізично їх не рознімали, просто стали між ними. Потерпілий не намагався застосувати зброю, зброя була на ньому. Ніхто потерпілого не заламував, зброю у потерпілого під час та після конфлікту ніхто не забирав. Зміст розмови між сторонами конфлікту він не чув, але вони були весь час в полі його зору, тому бачив, що потерпілий не намагався застосувати зброю.

3.2.5 Допит свідка ОСОБА_19 .

Свідок є військовослужбовцем, повідомив суду, що у день події вони займались певними роботами перед військоматом, це було на відстані 10 метрів до поста, де відбувався пропуск людей на територію військомату. Пізніше він побачив як обвинувачений наніс удар по голові потерпілого, потім їх почали рознімати, далі обвинувачений знов наближався до потерпілого. У судовому засіданні впізнав обвинуваченого й додав, що удар потерпілому був завданий правою рукою, потерпілий не намагався застосувати зброю, він зброю просто відкинув назад, за інструкцією. Нецензурної лайки він тоді не чув. Обвинуваченого після конфлікту відтіснили і він пішов, на цьому конфлікт завершився. Далі він бачив, що приїхала швидка медична допомога і до неї підвели потерпілого. Потерпілий стояв, у нього за спиною були ще люди, обвинувачений після удару ще хотів до нього підійти і щось додати, але обвинуваченого стримував офіцер і інші цивільні люди. Потерпілий їх офіцер, але до конфлікту він навіть не знав його імені. В руках обвинуваченого бачив папку, у лівій руці. Обвинуваченого стримував один офіцер і цивільних близько 2, поряд з ним тоді у момент конфлікту був взвод, це людей 10, там ще було десь 15 людей. Швидка медична допомога, коли приїхала, то заїхала на територію військомату. Поряд з потерпілим йши люди до швидкої.

3.2.6 Допит свідка ОСОБА_20 .

Свідок повідомив, що обвинуваченого бачить вдруге у житті, дати події не пам`ятає, влітку, ранком, він тоді знаходився біля приміщення військомату і став свідком подій, що розгорталися. Тоді була чергу до військомату, проїзна частина була обмежена для проїзду виставленими фішками, і щоб там не можна було запаркуватися. Далі бачив як припаркувався автомобіль, з нього вийшов обвинувачений та мала дитина. Обвинувачений перейшов через дорогу і підійшов до блокпосту. Військовий зробив йому зауваження щодо того, що там паркуватись не можна, у них виникла перепалка, обвинувачений був з цим незгодний. Далі через декілька хвилин знов підійшов обвинувачений і знову до того ж військовослужбовця. Обвинувачений наніс удар у його сторону, в область голови, потерпілий ухилився і після цього підбігли інші військові, їх розборонили. Після цього обвинувачений вигукуючи якісь слова в бік потерпілого, пішов туди, звідки прийшов. Момент нанесення удару потерпілому бачив, йому здалось, що удар був правою рукою. Вважає, що у тій ситуації військовий міг застосувати зброю, але він її не застосовував, приведення зброї у бойове положення також не було, ознак цього не було. Він вважає, що військовий не хотів застосовувати зброю і там тоді було дуже багато людей, це ті, хто стояв у черзі до військомату і ті, хто стояв на зупинці, вони чули і бачили цей конфлікт. Обвинувачений підходив до потерпілого, а не навпаки. Він бачив цей конфлікт від моменту як обвинувачений запаркувався так, що перекрив дорогу пішоходам, його здивувало таке нахабство обвинуваченого. Потерпілий тоді просто попросив перепаркувати автомобіль, а у відповідь почалися мати та інші вислови, військовий обурився на це та трошки розгубився. Йому до місця конфлікту було метрів 10. Конфлікт продовжувався, тому що обвинувачений у черговий раз підійшов до потерпілого. Йому здалось, що це була провокація зі сторони обвинуваченого, адже він надалі повернувся до потерпілого, обвинувачений перейшов на лайку і послав військового. Тоді, коли обвинувачений вдруге підійшов до потерпілого, то у нього були притензії і почались крики і вже був удар. Він бачив саме удар, якою рукою не пам`ятає, можливо правою, не пам`ятає чи була папка, де була дитина, складно сказати точно. Після удару підбігли 3-4 військових. З його переконань, то потерпілий не хотів застосовувати зброю, рознімали їх військові, обвинуваченому не дали продовжити бійку. Військові тримали саме обвинуваченого. Після конфлікту синця у потерпілого він не бачив, бачив почервоніння на шиї. Образи чув від обвинуваченого на адресу потерпілого, а потерпілий на це мягко реагував. Цивільні також все це бачили, їх було не менше 30 людей, військових було не дуже багато.

3.2.7 Допит експерта за клопотанням сторони захисту

Експерт, відповідаючи на питання, повідомила, що дані з медичної картки вказані у підсумку, їх вона встановлювати не мала права, особисто вона обстеження потерпілого не проводила. Всі обстеження, які були проведені потерпілому, вказані у висновку. На підставі медичної документації була встановлена закрита черепно-мозкова травма, про що більш детально вказано у дослідницькій частині. Струс мозку - це найлегша форма черепно-мозкової травми, рентгеном він виявлений бути не може. Скарги потерпілого - це суб`єктивні симптоми, але ці симптоми перевіряються лікарем. Симптоми перевіряються лікарем та їх підробити просто неможливо, це не симулюється. Скарги потерпілого були підтверджені оглядом лікаря, огляд прводиться не один раз, а систематично, симптом у вигляді головного болю протягом 8 днів для такої травми це нормально. Лікар у медичній документації описав неврологічну складову, але не вказав про синець. Механізм утворення такої травми - це удар. Проведена цим експертом експертиза не зобов`язує проводити якісь методи та методики. Максимальний строк зберігання симптомів при такі травмі - до 14 днів. Експерт враховувала всю медичну документацію, яка була їй надана, їй також була надана судово-медична експертиза щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Механізм утворення травми вказаний у висновку - це удар тупим предметом. Обставини, за яких було завдано удар, не відноситься до компетенції експерта, та це є компетенції слідства та суду. Струс головного мозку не може бути відображений на рентгнені, бо це найлегша форма черепно-мозкової травми. Експерт вважає, що травма могла утворитись лише від удару, оскільки у медичній документації описаний забій м`яких тканин і лікар описав все так, як мало бути. Щодо аналізу крові потерпілого та інших обстежень, то вони були проведені у день звернення за медичною допомогою. Медична картка амбулаторного хворого містила відомості про зберігання у потерпілого симптомів протягом певного періоду часу.

3.2.8 Допит свідка захисту ОСОБА_21 .

Свідок повідомив, що з обвинуваченим не знайомий, у день події приходив до військомату проходити комісію, стояв у черзі й почали голосно говорити люди - цивільний і військовий, почали між собою сваритись, і обвинувачений відштовхнув військового (потерпілого), надалі їх розняли і відвели у сторону. Не бачив, щоб обвинувачений бив потерпілого. Обвинуваченого ніхто не затримував. Подія відбулась влітку, зранку, йому напередодні прийшла повістка, у той день люди стояли на зупинці фактично та їх потрохи запускали на територію військомату, було людей 10. Він не чув змісту розмови, не знає чому відбувся конфлікт, він вже почув, коли почали голосно розмовляти. Військовий щось пояснював обвинуваченому, але не знає, що саме пояснював. Йому здалось, що військовий наводив автомат. Потерпілого оточили військові, а обвинувачений стояв з дитиною. Він так розуміє, що вийшов старший і наказав забрати військового. Він не бачив швидкої медичної допомоги і не бачив автомобіль, на якому приїхав обвинувачений.

3.2.9 Повторний допит свідка ОСОБА_19 за клопотанням сторони захисту

Подія того дня відбулась, коли було світло, допитували його в поліції того дня близько 11-ї години вечора. Під час нанесення удару він бачив, як були розташовані потерпілий та обвинувачений, бачив, хто наносив удар, бачив наслідки удару, він бачив як потерпілий від удару ледь не впав. Він бачив рух рукою у момент завершення дії і як потерпілий відхилився. Думав, що удар прийшовся в голову, бо рука обвинуваченого була біля голови потерпілого. Він не бачив моменту як починався удар, але бачив момент як він закінчився. Він бачив, що коли відштовхнули обвинуваченого, то він намагався повернутись до потерпілого, кричав якісь слова. Надалі він продовжив виконувати свою роботу і бачив як приїхала швидка медична допомога. У них 100 людей в роті і 4 взвода, він візуально бачив потерпілого до події цієї, але не був з ним особисто знайомий. Він, коли побачив швидку, то спитав у когось, дізнався від інших військових, що у потерпілого було запаморочення, тому викликали швидку. У момент конфлікту зброю у потерпілого не бачив. Він не бачив того, щоб потерпілий намагався застосувати зброю.

3.2.10 Допит обвинуваченого

Обвинувачений під час свого допиту вказав, що він вважає, що його безпідставно притягують до кримінальної відповідальності. У день події, це був четвер, він приїхав з дитиною до військомату, з сином, приїхав з обхідним листом, щоб поставити печатки. Він побачив, що припаркуватись немає де, тому припаркувався на тротуарі, до фішек було метра три. Далі він взяв сина та перейшов через дорогу, там була зупинка, на ній військові казали кому і куди проходити, й вони зайняли чергу. Після чого до нього підійшов військовий і сказав йому, щоб він перепаркував машину, тому що там її не можна ставити, оскільки це військовий об`єкт, машина заважає, і він фактично почав видавлювати його з тієї черги. Він у свою чергу почав робити військовому зауваження, що яке військовий має право робити йому зауваження, і сказав військовому, щоб він викликав поліцію, і вони почали сваритись. Далі він перепаркував автомобіль. До нього після чого знов підійшов військовий і пояснив, що його автомобіль підозрілий, вони мають право його затримати, що зараз воєнний стан. Він вважає, що це не аргументи, тому пропонував військовому викликати поліцію. У цей час у військового був автомат, а потім він цей автомат направив в його сторону. Спочатку це був діалог не на підвищених тонах, але потім підбігли військові, почали заламувати потерпілого і забрали у нього автомат. Його син тоді розплакався і йому сказали йти додому. Надалі він поїхав, забрав дружину, надалі оперативна група йому повідомила, що особа, яка пересувається на цьому автомобілі, створила конфлікт біля військомату. Через 3 дні він був у райвідділку, йому нічого не пояснили, потім прийшли додому з обшуком.

Також відповідаючи на питання додав, що йому складно сказати, чи правильно був запаркований його автомобіль, але він його припаркував на тротуарі, дорожнього знаку не було, тому запаркував у пішоходній зоні. Військовий одразу як до нього звернувся, то просто попросив переставити автомобіль, звернувся військовий до нього нормально та пояснив, що поряд військовий об`єкт. Він у свою чергу вказав військовому, що автомобіль він поставив не поряд з військовим об`єктом. Військовий йому надалі сказав, що це зона блокпосту, але яка це конкретно адреса, військовий йому не роз`яснив. Він вважає, що просто своїм автомобілем зайняв їхнє місце. Вперше, коли до нього підійшов військовий, то від останнього не було агресії, його прохання він висловив адекватно. Обвинувачений вказав, що агресія зі сторони потерпілого вже почалася, коли він йому роз`яснював, що треба переставити автомобіль і він почав його видавлювати з черги, можливо з цього моменту, він його не рухав, не торкався. Надалі він переставив автомобіль. Він послав військового, коли той почав йому погрожувати. У цьому конфлікті між ними начебто нецензурної лайки не було. Надалі він перепаркував свій автомобіль, потім з дитиною знов повернувся до військомату і військовий почав говорити йому за воєнний стан, що вони мають право оглянути його автомобіль і т.п. Як вони підійшли з сином, то потерпілий одразу перехопив автомат і нправив в їх сторону. Він на це завів сина назад і штовхнув військового рукою, не кулаком. Потерпілий майже його віку. Після того як він його штовхнув, то потерпілий почав сперечатись, що він собі дозволяє, потім підбігли військові і заламали потерпілого. Під час конфлікту він не казав, що у нього також є зброя. Він тоді спілкувався лише з потерпілим. Він тоді підвищував голос, бо хотів, щоб люди звернули увагу на цю ситуацію, щоб люди звернули увагу на військового, який поводив себе зверхньо, бо він ігнорував його аргументи і своїми діями військовий сам провокував суперечку. Якби потерпілий поводив себе по іншому, то він припинив конфлікт, бо не хотів порушувати громадський порядок. У той момент, коли потерпілий наводив на нього автомат, то він йому сказав, що він герой з автоматом, але він йому не погрожував. До конфлікту він не був знайомий з потерпілим. У той день у нього не було конфліктів з іншими людьми. Обвинувачений наполягав на тому, що ситуація перекручена і те, що вказано в обвинувальному акті, не відповідає тій ситуації. Обвинувачений також вказав, що ОСОБА_22 тоді був після блокади, подія відбулась на 5-6 місяць після початку війни. Там, де він поставив автомобіль, там його ставити не можна було. Військовий ігнорував його аргументи, бо він йому казав, що тут військовий об`єкт, у відповідь на що він у нього запитав, де тут через дорогу військовий об`єкт, але на це військовий йому не відповідав. Військовий не вказував йому на те, що він порушив якісь вимоги Правил дорожнього руху. У той момент, коли військовий пояснював, що автомобіль викликає підозру, він затонований, може бути проведений обшук, то про порушення вимог Правил дорожнього руху нічого не повідомляв. Потерпілому не сподобалось, що обвинувачений пропонував останньому викликати поліцію.

ІV. Мотиви суду, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, та кримінально-правова кваліфікацій дій обвинуваченого

4.1 ОСОБА_5 висунуто обвинувачення у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язаному з опором представникові влади, який виконував обов`язки з охорони громадського порядку.

4.2 Стороною захисту заперечується вчинення обвинуваченим хуліганства, як у вступній промові захисту згадувалась лише суперечка двох чоловіків, так і протягом всього судового розгляду наполягали на раптових неприязних відносинах, що виникли між обвинуваченим та потерпілим.

Втім, суд з такою позицією сторони захисту не погоджується з огляду на таке.

4.3 Кримінально-правова кваліфікація дій винної особи - це кримінально-правова оцінка її поведінки (діяння) шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього кримінального правопорушення у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

4.4 Об`єктом захисту у ст. 296 КК України є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Подія відбулась у громадському місці, на території ІНФОРМАЦІЯ_4 , поряд із блокпостом, приблизно о 10 годині ранку та у той день, коли у військоматі вели прийом громадян, черга до якого розпочиналась на проїжджій частині біля зупинки громадського транспорту.

З урахуванням різних показань свідків в частині точної кількості людей, які могли спостерігати цей конфлікт, можна узагальнити, що безумовно кількість людей була значною. До них входили ті, хто перебував на зупинці громадського транспорту, ті військові, які несли службу на блокпосту, ті відвідувачі, які прийшли зранку до військомату, військовослужбовці військомату, які перебували на території та розподіляли людей.

Повідомлені суду свідками відомості щодо загальної кількості людей, які у той момент перебували біля військомату, що різняться, суд не вважає суттєвими та такими, які могли б свідчити, що всі свідки вводили суд в оману, а лише з підстав динамічності руху відвідувачів, які перебували у чергах ще за територією військомату, у чергах на території військомату та ті відвідувачі, які перебували всередині військомату в кабінетах тощо.

Однак, підсумовуючи, з урахуванням навіть встановлених і допитаних свідків події, можна стверджувати про задіяність у цей конфлікт не менше декількох деятків людей.

Також суд бере до уваги показання обвинуваченого, який заперечив свою вину повністю, але повідомив суду, що він тоді у розмові з потерпілим підвищував голос, бо хотів, щоб люди звернули увагу на цю ситуацію, щоб люди звернули увагу на військового, який поводив начебто себе зверхньо, бо він ігнорував його аргументи.

Вчинене обвинуваченим правопорушення було спрмоване на завдання шкоди суспільним відносинам, пов`язаним із громадським порядком.

Підвищеий тон обвинуваченого, яким він розмовляв з військовослужбовцем, незважаючи на те, що останній звернувся до нього без жодної агресії, лише з проханням (що підтвердили у своїх показаннях як потерпілий, свідки, так і сам обвинувачений), привернув увагу громадян.

У зв`язку з чим суд немає жодних підстав погодитись із твердженням сторони захисту, що це був лише конфлікт двох чоловіків, що вони розмовляли лише між собою, з`ясовували у конфліктній ситуації якесь непорозуміння.

Навпаки обвинувачений привертав увагу інших до своєї поведінки, шляхом і підвищеного тону, агресивною поведінкою, у тому числі розмахував руками і провокував на конфлікт потеріплого тощо.

Надалі обвинувачений, навіть після того як перепаркував автомобіль, і на тому конфлікт міг бути вичерпаний, продовжив його із військовослужбовцем, застосувавши до останнього фізичну силу.

4.5 Ознакою об`єктивної сторони хуліганства такі діяння стають з урахуванням місця, часу й обстановки, інших об`єктивних ознак.

Так, з об`єктивної сторони хуліганство є суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Такими закон визнає тільки дії, які спричинили істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам і відрізнялися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Зміст грубості порушення громадського порядку слід визначати з урахуванням характеру хуліганських дій, їх наслідків, місця і тривалості їх вчинення, кількості потерпілих, їх віку, стану здоров`я, суттєвості порушення їх інтересів або інтересів підприємств, установ, організацій.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Суд вже вказав щодо місця й обстановки вчиненого кримінального правопорушення. Конфлікт продовжувався певний період часу - від зауваження щодо неможливості залишити автомобіль біля блокпосту, його перепаркування, надалі за ініціативою обвинуваченого початок нового конфлікту та залишення місця події обвинуваченим після нанесеного удару потерпілим.

З показань свідків, як відвідувачів, так і військових, вказана подія вплинула на нормальну роботу цієї установи, що і після конфлікту зумовило виклик поліції, щвидкої медичної допомоги через погіршення стану здоров`я потерпілого, мало вплив і на психологічний стан військовослужбовців.

Зважує суд і на ту обставину, що подія відбулась на п`ятий місяць після повномасштабного вторгнення й у той час заходи щодо безпеки були більш посиленими, ніж на час ухвалення цього вироку, що є важливим у цьому контексті. При цьому як з показань потерпілого, так і свідків вбачається, що потерпілий хотів пояснити своє прохання не паркувати затонований великогабаритний автомобіль на надто близькій відстані від блокпосту, що був споруджений у безпомередній близькості із військовим об`єктом.

4.6 Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм хуліганства, як злочину проти громадського порядку та моральності.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для особи, що вчиняє хуліганство, так і для очевидців його дій.

Суд частково відповів на це у попередніх пунктах. При цьому також слід зауважити, що така поведінка обвинуваченого була зумовлена явною неповагою до суспільства.

4.7 Для з`ясування особливої зухвалості законодавець зазначає, що особлива зухвалість - це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації, руху транспорту тощо.

Суд не встановив жодних особистих мотивів в діях обвинуваченого, направлених саме на потерпілого ОСОБА_9 , оскільки обвинувачений не погоджувався саме не з проханням потерпілого перепаркувати автомобіль, а з тим, що він вважав не зважати на наявність блокпосту, а керуватись вимогами Правил дорожнього руху, хоча при цьому вказав, що міг запаркувати автомобіль повністю на тротуарі, хоч це і неправильно, але всеодно ним рух тоді пішоходами не здійснювався саме через наявний блокпост.

4.8 Обвинуваченому також інкриміновано таку ознаку, що кваліфікує злочин, як хуліганство, пов`язане з опором представникові влади, який виконував обов`язки з охорони громадського порядку.

Опір як кваліфікуюча ознака хуліганства виявляється в активній протидії (відштовхування, завдання побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень тощо) представникові влади чи громадськості або іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії, з метою позбавити зазначених осіб можливості виконати службовий чи громадський обов`язок з охорони громадського порядку. При цьому опір має бути складовою частиною хуліганства, мати місце в період його вчинення.

Із встановлених судом обставин випливає, що опір був складовою частиною хуліганства, він мав місце в період його вчинення, оскільки факт хуліганства був вчинений в зоні дії блокпоста, потерпілий ніс службу у той момент в роті охорони та підтримання громадського порядку саме на тій ділянки місцевості було його безпосереднім обов`язком, що підтверджується як письмовими доказами, зокрема витягом з наказу військового комісару та розкладом постів, й показаннями свідків.

За наведених обставин, суд вважає встановленими та доведеними наявність об`єктивних і суб`єктивних елементів інкримінованого обвинуваченому складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.

4.9 Суд приймає вказані докази на підтвердження встановлених судом обставин, зокрема письмові докази на підтвердження підстав розпочати досудове розслідування - рапорт працівника поліції щодо виявленого кримінального правопорушення від 28.07.2022; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від потерпілого ОСОБА_9 за 28.07.2022, в якій останній повідомив, що його водій автомобіля вдарив кулаком в обличчя.

З аналогічних підстав суд приймає як належні й допустимі докази, які стосуються встановлення органом досудового розслідування фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, протоколи огляду місця події, ухвала слідчого судді щодо надання тимчасового доступу до медичної документації потерпілого, протокол тимчасовго доступу, протокол огляду документа, довідка, копія медичної картки, постанова про призначення експертизи та висновок експерта, протоколи пред`явлення свідкам особи для візнання за фотознімками.

Суд бере до уваги прийняті рішення органу досудового розслідування щодо встановлених даних про особу обвинуваченого та потерпілого, й ухвалені рішення про визнання доказів у провадженні.

4.10 Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом вимагається, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за висунутим обвинуваченням.

Власне стандарт доказування позначає рівень ймовірності, до якого обставина має бути підтверджена доказами, щоб вважатись дійсною.

Сторона обвинувачення, на яку покладено тягар доведення висунутого обвинувачення, подала суду істотні докази та достатні пояснення стосовно обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язаного з опором представникові влади, який виконував обов`язки з охорони громадського порядку.

Незважаючи на те, що обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав. Вона повністю доведена зібраними доказами у провадженні.

Сторона захисту стверджує про недостовірність показань свідків, оскільки вони різні за змістом та містять суперечності.

Втім, показання шести свідків не можуть бути ідентичними, окрім індивідуальних особливостей, є сприйняття подій, пам`яті та змістовне пояснення побаченого, що є завжди індивідуальним.

Але у цій ситуації слід враховувати, що всі свідки знаходились на певній відстані один від одного й спостерігали фактично один й той самий конфлікт, але з різних ракурсів. Суд має право показання свідків узагальнити та вказати, що судом встановлено як почалась ця подія, з чого, як розпочався конфлікт, як потерпілий звернувся із проханням переставити автомобіль та поясненням, чому він про це просить, та яка була відповідь обвинуваченого; як себе поводив обвинувачений, відреагувавши на прохання потерпілого з агресією та нецензурною лайкою; як вдруге повернувся до військового, наніс удар, бажав продовжити побиття військового та залишив місце події.

Відтак заваднням суду є не лише з`сування всіх деталей з кожного допиту, але і загалом з`ясувати як відбулась вказана подія, дії кожного з учасників та наслідки, що настали.

І з цієї поиції суд не вбачає істотних протиріч між показаннями потерпілого, свідків, у тому числі і обвинуваченого.

Сторона захисту стверджує, що декілька допитаних свідків також є військовими, а тому є зацікавленими у провадженні.

Однак, на початку кожного допиту суд з`ясовував відносини всіх свідків з потерпілим, та жоден з військовослужбовців не є його близьким другом, родичем або особою, з якою має давні знайомство, всі вони з різних військових підрозділів, мають відносини лише пов`язані зі службою. При цьому слід зауважити, що всі свідки надавали суду показання під присягою, тому з урахуванням лише місця служби, суд не відкидатиме їх показань.

Водночас показання військовослужбовців не різняться з показанями відвідувачів. Навпаки всі відвідувачі відмітили, що потерпіий поводив себе спокійно, обвинувачений - агресивно, після завданого потерпілму удару останній навпроти зброю заховав назад, але ні у якому разі не наставляв на обвинувченого й не приводив у бойову готовність.

Не знайшли свого підтвердження й доводи сторони захисту, що потерпілого тримали військові, а обвинучений спокійно залишив місце події, оскільки саме безпосередні свідки події стверджували, що і після нанесення удару потерпілому, обвинувачений хотів продовжити бійку, але його тримали. Військовослужбовці вирішили не затримувати особу з малолітньою дитиною, фактично дозволили йому піти і викликали натомість поліцію.

Суд не погоджується із твердженнями сторони захисту про отримання документів без ухвали слідчого судді та не завірені, зокрема, копія військовго квитка потерпілого та довідка швидкої медичної допомоги. Так, якщо розпорядником документа є сам потерпілий, то процесуальний закон абсолютно не вимагає для органу досудового розслідування отримання певних дозволів, зокрема і від слідчого судді на отримання таких копій.

Твердження сторони захисту про незаконність ухвали слідчого судді від 05.08.2020, якою надано тимчасовий доступ до медичної документації потерпілого є незаконною через незазначення строку її дії, а тому і вилучену медичну документацію слід визнати недопустими доказом.

Втім, п. 7 ч. 1 ст. 164 КПк України передбачено, що строк дії ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів не може перевищувати двох місцяів. З уахуванням встановленого законодавцем граничного строку її дії, немає підстав до безумовного визнання такої ухвали незаконної, а отриманих на її підставі доказів - недопустимими.

Карта виїзду швидкої медичної допомги, копія якої міститься у матеріалах провадження, надана органу досудового розсліування на запит слідчого та завірена належним чином медичним закладом.

Втім, за твердженням захисника, не визнана речовим доказом, а тому не може бути використана стороною обвинувачення як доказ.

Однак ця картка є документом у розумінні ст. 99 КПК України й саме так оцінюється судом. Процесуальний закон не вимагає від органу досудового розслідування кожен документ визнавати речовим доказом, тому така вимога не є абсолютною.

Не погоджується суд й з твердженням про визнання очевидно недопустимим доказом запитувану інформацію органом досудового розслідування, а саме відомостей про притягнення обвинуваченого до відповідальності, оскільки запит цієї інформації та надання її суду є обов`язком органа досудового розслідування й не здійснюється з метою дискредитації обвинуваченого, як про зазначає захисник.

Відсутні підстави й до визнання висновку експерта недопустимим доказом, зокрема через те, що у ньому не вказані методи й методики її проведення, експерт не проводив безпосередній огляд потерпілого, а на рентген-знімках не виявлено струсу головного мозку тощо.

Однак, експерт був допитаний під час судового засідання, будучи приведеним до присяги, за клопотанням сторони захисту й надав чіткі й вичерпні відповіді щодо роз`яснення складеного висновку. Так, експерт абсолютно ствердно вказала, що при цій експертизі огляд потерпілого не проводиться, а досліджується медична документація, яка є доволі деталізованою лікарями, що проводили безпосередній огляд потерпілого. Обов`язком експерта було встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Водночас наголосила, що в такій експертизі не зазначаються методики при дослідженні медичної документації, якої було достатньо для складення цього висновку. У висновку експерта вказаний механізм заподіяння ушкодження тупим предметом, що жодних сумнівів викликати не може. Експертом також було роз`яснено, що струс головного мозку є найлегшим ступенем ушкодження мозку та рентгеном такий зафіксований бути не може.

При цьому експерт не поставила під сумнів саме наявний струс головного мозку у потерпілого, оскільки він мав скарги, які перевірялись лікарями інструментальними методами й ті симптоми, що мав потерпілий ОСОБА_9 ні підробити, ні симулювати неможливо.

4.11 Отже, суд, дотримуючись вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів (письмових матеріалів, показань потерпілого, свідків та обвинуваченого) - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення доведеною, що ніяк не можна вважати припущенням суду, а є сукупністю вагомих підстав для прийняття відповідного процесуального рішення.

4.12 Отже, підсумовуючи щодо викладених обставин провадження, проаналізованих письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, то кримінально-правову кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною та кваліфікує його дії як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язане з опором представникові влади, який виконував обов`язки з охорони громадського порядку, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.

V. Призначення покарання

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину не визнав, не розкаявся); особу обвинуваченого, а саме: зрілого віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимого (при врахуванні даних про особу суд має право вказати, що обвинувачений не вперше притягується до кримінальної відповідальності), з неповною вищою освітою, не працює, має сім`ю та постійне місце проживання, на утриманні двоє малолітніх дітей.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

Судом також призначалась до складання досудова доповідь, з якої вбачається, що беручи до уваги особу обвинуваченого та встановлену форму оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, згідно з якою ОСОБА_5 має високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення.

Відтак з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, з урахуванням його ставлення до вчиненого та відсутості обставин, які пом`якшують покарання, зважаючи на встановлений органом пробації високий ризик повторного вчинення кримінального праопорушення ОСОБА_5 , враховуючи, що на утриманні останнього є двоє малолітніх дітей, один з яких є особою з інвалідністю, суд призначає останньому покарання в мінімальних межах санкції статті, за якою визнає його винним, та водночас не вбачає підстав до застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України.

VI. Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 обирався під час досудового розслідування у вигляді нічного домашнього арешту, що завершив свою дію 28.09.2022. Під час судового розгляду запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні стягнути з обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 обирався під час досудового розслідування у вигляді нічного домашнього арешту, що завершив свою дію 28.09.2022. Під час судового розгляду запобіжний захід не обирався.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання обвинуваченого ОСОБА_5 у порядку виконання цього вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні за проведення судово-медичної експертизи від 12.08.2022 № 042-987-2022 у розмірі 2 672 грн.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме довідку, видані Міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги 28.07.2022 на ім`я потерпілого ОСОБА_9 , зберігати у матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1