Провадження №1-кп/127/787/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому в судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2023 за № 0000478, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 369-2 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В один з днів червня 2023 року ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , поблизу ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час зустрічі з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 - солдатом ОСОБА_6 представився співробітником Департаменту військової контррозвідки Служби Безпеки України та запропонував останньому з використанням наявних у нього зв`язків та впливу, вирішити питання щодо направлення ОСОБА_6 на лікування до ВМКЦ Центрального регіону та у послідуючому забезпечити визнання його військово-лікарською комісією обмежено придатним для проходження військової служби у бойових підрозділах Збройних Сил України.

У подальшому, того ж дня, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, корисливим мотивом та з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, висунув ОСОБА_6 кримінально-протиправне прохання, спрямоване на одержання неправомірної вигоди у розмірі 3000 доларів США за здійснення впливу на прийняття рішення особою ВМКЦ Центрального регіону, який у зв`язку з займаною посадою перебуває з ним у товариських відносинах та є особою, уповноваженою на виконання функцій держави, щодо направлення ОСОБА_6 на лікування до ВМКЦ Центрального регіону, та забезпечення визнання його військово-лікарською комісією обмежено придатним для проходження військової служби.

Вважаючи дії ОСОБА_5 по висловленню прохання про надання неправомірної вигоди у розмірі 3000 доларів США кримінально-протиправним, 14.06.2023 ОСОБА_6 звернувся до правоохоронних органів із повідомленням про учинення кримінального правопорушення, був залучений до конфіденційного співробітництва та, у подальшому, діяв під контролем правоохоронних органів.

30.06.2023 близько 16.30 год. ОСОБА_5 , представляючись співробітником Департаменту військової контррозвідки Служби Безпеки України, зарекомендувавши себе, шляхом обману, таким співробітником серед певного кола посадових осіб ВМКЦ Центрального регіону, діючи з прямим умислом, корисливим мотивом та з метою особистого кримінально-протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи у м. Вінниці по вул. Князів Коріатовичів, 172 біля супермаркету «Форум» у ході особистої зустрічі та розмови з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_6 одержав від останнього шляхом передачі з рук в руки першу частину неправомірної вигоди у розмірі 1000 доларів США, що згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют Національного банку України станом на 30.06.2023 становило 36568,60 грн., для себе за вплив на прийняття рішення ОСОБА_7 - полковником медичної служби, заступником начальника центру з медичної частини - начальником медичної частини ВМКЦ Центрального регіону, про переведення солдата ОСОБА_6 на стаціонарне лікування із Комунального некомерційного підприємства «Жмеринська центральна районна лікарня» Жмеринської міської ради до ВМКЦ Центрального регіону та продовження його лікування у стаціонарі.

Далі ОСОБА_5 мав посприяти у визнанні солдата ОСОБА_6 обмежено придатним для проходження військової служби за станом здоров`я у бойових підрозділах Збройних Сил України.

03.07.2023 близько 11.00 год. ОСОБА_5 , не припиняючи учиняти свої кримінально-протиправні дії, діючи з прямим умислом, корисливим мотивом та з метою особистого кримінально-протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи у приміщенні ВМКЦ Центрального регіону, що за адресою: вул. Князів Коріатовичів, 185 в м. Вінниці, у ході особистої зустрічі та розмови з солдатом ОСОБА_6 одержав від останнього шляхом передачі з рук в руки другу частину неправомірної вигоди у розмірі 2000 доларів США, що згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют Національного банку України станом на 03.07.2023 становило 73137,20 грн., за вплив на прийняття рішення ОСОБА_7 , про переведення солдата ОСОБА_6 на стаціонарне лікування із Комунального некомерційного підприємства «Жмеринська центральна районна лікарня» Жмеринської міської ради до ВМКЦ Центрального регіону та продовження його лікування у стаціонарі, а також за сприяння у визнанні солдата ОСОБА_6 обмежено придатним для проходження військової служби за станом здоров`я у бойових підрозділах Збройних Сил України.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 18.08.2023 між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 з однієї сторони та підозрюваним ОСОБА_5 (в присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 ) - з іншої.

Відповідно до обвинувального акта та наданої суду угоди про визнання винуватості дії ОСОБА_5 за вищевказаними фактами кваліфіковані за частиною другою статті 369-2 Кримінального кодексу України (далі - КК), в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з наданою суду угодою ОСОБА_5 беззастережно та у повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 369-2 КК, в обсязі згідно з обвинувальним актом. При цьому сторони погоджуються на призначення ОСОБА_5 покарання за частиною другою статті 369-2 КК у виді штрафу в розмірі 5000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 93500 грн.

ОСОБА_5 у судовому засіданні винуватість у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав та просив затвердити угоду про визнання винуватості, призначивши визначене в ній покарання. При цьому зазначив, що угоду уклав добровільно, наслідки її затвердження та наслідки умисного невиконання затвердженої угоди йому зрозумілі.

Будучи допитаним щодо обставин вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_5 суду пояснив, що вчинив його за обставин, викладених в обвинувальному акті. Про вчинене він шкодує, щиро розкаюється.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 - підтримав подану угоду та просив її затвердити.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження та угоду про визнання винуватості, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Порядок здійснення кримінального провадження на підставі угод регламентований статтями 486-475 глави 35 КПК.

Зокрема, частиною другою статті 469 КПК встановлено, що угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. При цьому пунктом 1 частини четвертої зазначеної статті регламентовано, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Зі змісту абзацу п`ятого частини четвертої статті 469 КПК випливає, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Частиною четвертою статті 474 КПК визначено перелік питань, які суд зобов`язаний з`ясувати у обвинуваченого перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості.

У ході судового розгляду кримінального провадження відомостей, які б свідчили про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не розуміє приписів пунктів 1-4 частини четвертої статті 474 КПК, судом встановлено не було. Крім того, надана суду угода відповідає вимогам положень статті 472 та частині сьомої статті 474 КПК.

При цьому в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 розуміє, положення частини другої статті 473 КПК, відповідно до якої наслідком укладання та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора і обвинуваченого є обмеження їх права на оскарження вироку; для обвинуваченого - відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК; ОСОБА_5 також розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання нею Закону і будь-якого положення складеної угоди; у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до положень статті 476 КПК прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальним порядку; ОСОБА_5 розуміє, що умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за статтею 389-1 КК.

Вирішуючи питання щодо можливості затвердження угоди та призначення обвинуваченому покарання, узгодженого сторонами, суд враховує таке.

Верховний Суд (далі - ВС) у постанові від 16.10.2018 (справа № 439/1344/17) звернув увагу, що за загальним правилом, у випадку наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, з огляду на те, що інститут угод у кримінальному провадженні, як і інститут призначення покарання у тому числі з урахуванням його особливостей у випадку затвердження угоди (частина п`ята статті 65 КК) жодним чином (як в матеріальному, так і в процесуальному аспектах) не кореспондуються з інститутом звільнення від кримінальної відповідальності, є взаємовиключними та потребують розмежування.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України (далі - ВСУ) № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

У постанові від 10.06.2020 (справа № 149/1596/16-к) ВС сформулював висновок, згідно з яким невизнання своєї вини не може свідчити про щире каяття.

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

Як суд зазначив вище, ОСОБА_5 в судовому засіданні факту вчинення інкримінованого йому діяння не заперечував, повідомивши суду, що вчинив кримінальні правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, надав суду чіткі й послідовні показання щодо обставин їх вчинення, які повністю узгоджуються з відомостями, зазначеними в обвинувальному акті. Допит обвинуваченого здійснений у судовому засіданні відповідно до приписів статті 351 КПК. Під час зазначеного допиту обвинувачений, як суд вже зазначив, надав чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованих йому діянь, які мають бути встановленими в судовому засіданні згідно з приписами частини першої статті 91 КПК.

Суд також враховує, що згідно з приписами статті 12 КК, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, у вчиненому розкаявся.

Отже, застережень, які б перешкоджали затвердженню угоди, встановлені частиною сьомою статі 474 КПК, у підготовчому судовому засіданні встановлені не були. Узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам кримінального закону щодо призначення кримінального покарання, визначені у статтях 50 і 65 КК, згідно з якими особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Приймаючи до уваги, що угода відповідає вимогам чинного кримінально-процесуального законодавства, обвинуваченому та його захиснику зрозумілі наслідки затвердження угоди, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 з однієї сторони та підозрюваним ОСОБА_5 (в присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 ). При цьому суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 покарання, вид та міра якого була погоджена сторонами, тобто у виді штрафу в розмірі 5000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 93500 грн.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що частиною першою статті 26 Кримінально-виконавчого кодексу України регламентовано, що засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. Тому, зважаючи на приписи абзацу третього пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК, згідно з якими у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема, початок строку відбування покарання, суд вважає за необхідне зазначити, що строк відбування кримінального покарання у виді штрафу слід рахувати саме з дня набрання вироком законної сили.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до положень статті 100 КПК.

Разом з тим, згідно з наданими представником сторони обвинувачення ухвалами слідчих суддів від 06.07.2023 та 17.07.2023 на речові докази у кримінальному провадженні, накладений арешт, який доцільно скасувати.

Керуючись статтями 314, 369-371, 373-374, 475 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 18.08.2023 між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 з однієї сторони та підозрюваним ОСОБА_5 (в присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 ) - з іншої у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 369-2 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2023 за № 0000478.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 369-2 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 5000 (п`яти тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 93500 (дев`яносто три тисячі п`ятсот) гривень.

Строк відбування призначеного покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Речові докази:

- автомобіль марки Hyundai, д. н. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль марки Hyundai, д. н. НОМЕР_2 , які ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.09.2023 повернутий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , - залишити останній;

- виписний епікриз № 608 на ім`я ОСОБА_9 на 1 арк., автобіографія на ім`я ОСОБА_10 на 1 арк., які передані на зберігання до камери речових доказів ГУНП у Вінницькій області, - повернути власнику або іншій уповноваженій особі.

Арешт, накладений на зазначені речові докази, на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17.07.2023 - скасувати.

Речові докази:

- 2000 (дві тисячі) доларів США, які поміщені до камери зберігання речових доказів ГУНП у Вінницькій області, - звернути в дохід держави;

- мобільний телефон марки iPhone IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 з сім-картою «Київстар» № НОМЕР_6 , грошові кошти в сумі 1700 (одна тисяча сімсот), 8600 (вісім тисяч шістсот), 4000 (чотири тисячі), 40 (сорок) гривень, 100 (сто) доларів США, аркуш паперу з чорновими записами, фрагмент аркушу паперу з чорновими записами, 4 (чотири) повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , 4 (чотири) банківські картки Monobank № НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , 2 (дві) банківські карти «А-банк» № НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , 1 (одну) банківську карту «Ощадбанк» № НОМЕР_15 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , посвідчення НОМЕР_16 на ім`я ОСОБА_5 , військовий квиток на ім`я ОСОБА_5 , які поміщені до камери зберігання речових доказів ГУНП у Вінницькій області, - повернути ОСОБА_5 .

Арешт, накладений на зазначені речові докази, на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06.07.2023 - скасувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених частиною четвертою статті 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: