ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2024 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бар Вінницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 16.09.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце народження: м. Бар Вінницької області, місце проживання: АДРЕСА_1 , освіта повна загальна середня, розлучений, працює оператором агрегатних ліній та перероблення деревини в ТОВ «Профіт Індастрі», має на утриманні троє дітей, в силу статті 89 Кримінального кодексу України є таким, що немає судимостей,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених частиною 2 статті 125 КК України

У С Т А Н О В И В:

14.09.2023 близько 19:00 ОСОБА_4 знаходився на сходовому майданчику між другим та третім поверхами будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , де розпочався конфлікт з колишньою дружиною ОСОБА_5 . Під час цього конфлікту у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Реалізовуючи свій умисел, спрямований на протиправне заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_5 , 14.09.2023 близько 19:05, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його наслідки і бажаючи їх настання, з особистих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, кулаком правої руки завдав один удар ОСОБА_5 по обличчю справа, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження. Далі ОСОБА_4 , продовжуючи свої неправомірні дії, спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень, бажаючи їх настання, обома руками штовхнув в ліве плече ОСОБА_5 зі сходів, внаслідок чого остання впала на сходи та вдарилася правим і лівим боком, підборіддям, ногами, та таким чином отримала тілесні ушкодження. Після чого близько 19:10 цей конфлікт тривав у квартирі АДРЕСА_3 за вищевказаною адресою, де в одній із кімнат ОСОБА_5 сиділа на дивані, та в цей час ОСОБА_4 , продовжуючи свої неправомірні дії, спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень, бажаючи їх настання, почергово кулаками обох рук завдав 5-7 ударів ОСОБА_5 , а саме по обличчю спереду, голові справа та зліва. Далі ОСОБА_4 обома руками взяв за волосся та ліве вухо ОСОБА_5 і, потягнувши, повалив її на підлогу, внаслідок чого остання отримала забиту рану на лівій вушній раковині, та животом впала на підлогу. Потім ОСОБА_4 правою ногою завдав три удари в ділянку лівого плеча, та лівої руки ОСОБА_5 , яка знаходилась на підлозі в положенні лежачи, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 36 від 18.09.2023 за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_5 отримала такі тілесні ушкодження: забиті рани - на лівій вушній раковині, на підборідді; крововилив під слизову оболонку та розрив слизової оболонки і червоної кайми нижньої губи відповідно першим та другому зубу зліва на нижній щелепі; підшкірна гематома в правій скроневій ділянці; обмежений крововилив під білкову оболонку правого ока; синці - за лівою вушною раковиною, в області повік правого ока, в області повік лівого ока, на правій щоці, на підборідді зліва, в нижній третині по внутрішній поверхні правого плеча, в нижній третині правого передпліччя з переходом на праву долоню в ділянці лівої лопатки, в ділянці правої лопатки, в нижній третині по передній поверхні правого стегна, в нижній третині по внутрішній поверхні правого стегна, на передній поверхні живота, в ділянці лівого плечового суглобу; синці та садна - в верхній третині по зовнішній поверхні лівої гомілки, в середній третині по передній поверхні лівої гомілки; садна - в ділянці правого колінного суглобу, в ділянці правого ліктьового суглобу, в ділянці лівого ліктьового колінного суглобу. Вказані тілесні ушкодження належать до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями за вказаним епізодом вчинив кримінальний проступок, передбачений частиною 2 статті 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 15.09.2023 близько 17:00 у ОСОБА_4 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_1 , розпочався конфлікт з колишньою дружиною ОСОБА_5 . Під час цього конфлікту у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . Реалізовуючи свій умисел, спрямований на протиправне заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_5 , 15.09.2023 близько 17:05, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його наслідки і бажаючи їх настання, з особистих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, знаходячись за вищевказаною адресою, ОСОБА_4 почергово кулаками обох рук завдав п`ять ударів ОСОБА_5 , а саме по обличчю справа та зліва, по вусі зліва, в чоло по середині, підборідді, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта № 36 від 18.09.2023 за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_5 отримала такі тілесні ушкодження: забиті рани в центрі чола, на підборідді; крововилив під слизову оболонку та розрив слизової оболонки і червоної кайми нижньої губи відповідно першим та другому зубу зліва на нижній щелепі; підшкірна гематома в правій скроневій ділянці; обмежений крововилив під білкову оболонку правого ока. Вказані тілесні ушкодження належать до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями за вказаним епізодом вчинив кримінальний проступок, передбачений частиною 2 статті 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Отже, ОСОБА_4 вчинив два епізоди кримінальних проступків, передбачених частиною 2 статті 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні кримінальних проступків визнав частково, заперечував частину тілесних ушкоджень, які були вказані в обвинувальному акті.

Обвинувачений ОСОБА_4 надав показання такого змісту.

Щодо епізоду 14.09.2023 обвинувачений зазначив, що йому сказали, де знаходиться потерпіла і він хотів подивитися і забрати її звідти, оскільки вона казала, що вона в тітки. Обвинувачений був тверезий, бо тільки йшов з роботи. Прийшов у квартиру, де була потерпіла з іншими особами, там вживав разом з ними алкогольні напої (горілку). Він її звідти забрав, потерпіла була в стані сп`яніння, і коли вони йшли додому по сходах, обвинувачений спитав потерпілу, що вона там робила. Відповідь потерпілої його розізлила і він схопив її і штовхнув зі сходів. Коли потерпіла падала, то потягнула його за собою і він впав разом з нею. Він падіння потерпіла отримала травму підборіддя. Обвинувачений хотів її підняти за руку, і так получилося надірване вухо, бо піднімав її за вухо, потерпіла була у крові. Обвинувачений повів потерпілу в кімнату і викликав «швидку допомогу», хоча потерпіла не хотіла. У кімнаті після зштовхування зі сходів обвинувачений більше потерпілу не бив, не визнав вказані в обвинувальному акті обставини щодо подальшого нанесення ударів у кімнаті. Приїхали лікарі, але потерпіла не хотіла їхати в лікарню. Лікар сам викликав поліцію, поліція хотіла заводити кримінальне провадження, але потерпіла відмовилася і сказала, що у неї немає претензій до обвинуваченого. Потерпілу забрали в лікарню, наклали шви, потім він із сином забрали її додому, після чого лягли спати.

Щодо епізоду 15.09.2023 обвинувачений пояснив, що на другий день після вищеописаного все було добре, вони з потерпілою випили алкоголю, почали вживати в обід, випили пляшку на двох, збиралися лягти спати і обвинувачений задав їй особисті питання щодо того, що вона робила у квартирі, звідки він її забрав. Відповіді потерпілої його розізлили і він вдарив потерпілу один раз долонею в лоба і більше не бив, визнав тільки один удар. Коли обвинувачений ліг спати, потерпіла втекла з квартири і він її наздогнав на вулиці, наздогнавши, почав тягнути назад у гуртожиток. На вулиці їх побачив поліцейський, який потім без дозволу обвинуваченого зайшов до них у кімнату.

Обвинувачений підтвердив, що у відділі поліції потерпіла писала заяву щодо побиття 14 і 15 вересня, хоча 14 вересня вона відмовилась писати заяву і, на думку обвинуваченого, суд має враховувати цю відмову. 15 вересня його повезли на експертизу, а потерпіла знімала побої 18 вересня, на думку обвинуваченого, побої діють три дні. Зазначив, що бачив на тілі потерпілої синяки на передпліччях і на нозі ще до того, як він наніс їй тілесні ушкодження 14 вересня, після лікарні у потерпілої було все тіло синє, вважає, що ці синяки вона отримала раніше в іншому місці. Висловив припущення, що оскільки експертиза побоїв була проведена через три дні, тому вона могла отримати ці тілесні ушкодження за період від 15 до 18 вересня.

Пояснив, що коли потерпіла падала зі сходів 14 вересня, то очевидців не було, але коли він її привів у кімнату, то діти її бачили. 15 вересня діти були на вулиці і бачили їх.

Пояснив також, що коли потерпіла приходила до квартири, то вкрала гроші, але він в поліцію не заявляв, і потім вона віддала ці кошти через тітку. Вказав, що у потерпілої був ключ від квартири, після розлучення обвинувачений замок не змінював. Стверджував, що за те, що потерпіла готує дітям їсти, він їй платить гроші.

Щодо відшкодування шкоди потерпілій обвинувачений пояснив, що у справі про розлучення суд стягнув з потерпілої на його користь судові витрати у сумі 2000 гривень, однак потерпіла цих грошей не сплатила, тому перед судовим засідання він подзвонив їй і запропонував, щоб потерпіла цього боргу не віддавала і це буде вважатися в рахунок відшкодування шкоди обвинуваченим.

Під час допиту обвинувачений визнав ту обставину, що під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілій і 14, і 15 вересня 2023 року він перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений також визнав, що під час подружнього життя систематично наносив потерпілій тілесні ушкодження, бо вона постійно тікала з дому, вживала алкогольні напої, не варила їсти, не прибирала. При цьому, діти завжди знаходились у сусідній кімнаті. Також вважав важливим зазначити суду, що він підготував документи на стягнення аліментів з потерпілої.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 надала показання такого змісту. Пояснила, що ніде не працює, проживає у тітки, матеріально їй допомагає тітка. Троє спільних з обвинуваченим синів (12, 14, 15 років) проживають з останнім, обвинувачений їх забезпечує, діти не хочуть йти до неї жити, деколи діти приходять до неї, але обвинувачений їм не дозволяє приходити. Час від часу потерпіла приходить до місця проживання обвинуваченого та дітей, щоб зварити їсти, попрати, обвинувачений просить її прийти. З дітьми у потерпілої нормальні стосунки. Пояснила, що ситуація насильства з боку обвинуваченого була не один раз, неодноразово викликали поліцію, поліція добре їх знає. Претензій до обвинуваченого потерпіла наразі немає, і не хоче, щоб справа розглядалася в суді, бо з обвинуваченим проживають діти і він їх утримує.

Щодо подій 14 і 15 вересня пояснила, що 14.09.2023 прийшла до обвинуваченого, бо він її попросив прийти і допомоги. Потерпіла з обвинуваченим у квартирі пили горілку, діти були в іншій кімнаті, у них є окрема кімната. Конфлікт з обвинуваченим розпочався через ревнощі з його боку. Потерпіла отримала таку кількість ударів по голові, що коли йшла по сходах, не розуміла що і від чого получає, і як вона там опинилася. Пам`ятає, що перед падінням зі сходів у кімнаті обвинувачений наніс їй велику кількість ударів, бив її кулаками по голові, по тілу, по ногах, по животі, удари були масові, не може назвати кількість, «літала» по всій кімнаті під час побиття. Був такий факт, що обвинувачений взяв її за вухо і за коси і кинув на підлогу, при цьому надірвав вухо, вирвав волосся. Коли потерпіла лежала на підлозі, обвинувачений також наносив їй удари. Що було на сходах точно не пригадує, пам`ятає, що у неї йшла кров. Швидка забрала її в лікарню, а обвинувачений із сином прийшли за нею в лікарню, в хірургічне відділення, де накладали шви, і забрали її з лікарні. Зазначила, що з лікарні ледве дійшла. Точно не пам`ятає, хто викликав «швидку». Пам`ятає, що падала зі сходів в результаті удару від обвинуваченого, обвинувачений також упав зі сходів. Детально подій на сходах не пам`ятає, можливо, через те, що була побита перед тим, або через вживання алкоголю. Пояснила, що в результаті цього епізоду у неї було надірване вухо, зашивали підборіддя, синці на руках, на ногах, ноги всі сині, губа надірвана, губи скривлені, ніс скривлений, синець під оком.

Після вказаного епізоду ночувала у гуртожитку, де живе обвинувачений із синами. На другий день у гуртожитку потерпіла та обвинувачений знову вживали спритні напої, знову почався конфлікт з обвинуваченим через ревнощі і обвинувачений знову почав наносити попрілій тілесні ушкодження, були удари по голові, ляпаси по обличчю і розсічений лоб. Під час нанесення ударів у кімнаті гуртожитку потерпіла спочатку сиділа, потім лежала. Коли обвинувачений ліг спати, то потерпіла вибігла з гуртожитку на вулицю, а він її почав наздоганяти. На вулиці він її зловив і почав тягнути до квартири, потерпіла відмовлялася йти до гуртожитку. У цей час їх на вулиці побачив поліцейський і розборонив їх. Після цього епізоду потерпіла в лікарню не зверталася. Коли приїхала поліція, то їх обох забрали у відділок, від отримання медичної допомоги потерпіла відмовилася.

Під час допиту обвинуваченого потерпіла пояснила, що втекла від обвинуваченого через те, що він погрожував застосувати до неї сексуальне насильство.

Під час задавання уточнюючих питань судом потерпіла вказала, що підтверджує і не оспорює зазначені в обвинувальному акті кількість і локалізацію нанесених їй тілесних за двома епізодами. Потерпіла не оспорювала жодних обставин, які вказані в обвинувальному акті.

Під час допиту у судовому засіданні потерпіла підтвердила, що писала заяву у поліцію, проходила експертизу у Шаргороді.

Пояснила також, що на правому коліні і на правій сідниці у неї були давні синяки, на які вона звернула увагу експерта і екперт їх не враховував під час проведення експертизи.

Щодо міри покарання обвинуваченому потерпіла висловилася, що просто хоче, щоб він її більше не чіпав, претензій до неї немає.

Потерпіла також пояснила, що коли вона сказала, що їхню сім`ю поліція добре знає, вона мала на увазі, що у них у сім`ї постійно відбувалися конфлікти, чоловік її бив протягом усього подружнього життя, а вона його «підрізала», але це було давно. Кримінальних проваджень раніше не було, бо потерпіла не писала заяв. Після подій, які описані в обвинувальному акті, обвинувачений ще вчиняв щодо потерпілої насильство, коли вона приходила до нього йому допомогти за його проханням (шарпав за одяг, не випускав з кімнати, обзивав, кричав), але вона заяв у правоохоронні органи не писала.

Потерпіла також зазначила, що обвинувачений завданої їй шкоди не відшкодував, примирення між потерпілою та обвинуваченим не відбулося.

Свідок ОСОБА_7 , допитаний в судовому засіданні, надав показання, за змістом яких він є працівником поліції, і 15.09.2023, близько шостої години вечора, повертався додому зі служби у форменому одязі, та в цей час його зупинила сусідка, з якою він почав розмовляти. Під час розмови почув крики, і з першого під`їзду гуртожитку по АДРЕСА_2 , вибігла потерпіла, позаду неї вибіг обвинувачений, наздогнав її, взяв за шию і почав тягнути до під`їзду. Свідок підбіг до них, розборонив, після чого вони разом зі свідком піднялись до квартири. У квартирі дві кімнати, і з однієї із них вийшов хлопчик 13-14 років. На потерпілій було видно тілесні ушкодження, вся в крові, на обличчі під очима гематоми. Під час розмови потерпіла повідомила, що чоловік вчиняє домашнє насильство, після чого свідок здійснив виклик на лінію 102, і повідомив про дану ситуацію. Зазначив, що разом із потерпілою і обвинуваченим дочекався приїзду працівників поліції. Додав, що потерпіла і обвинувачений перебували в стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений поводився агресивно, погрожував, а потерпіла плакала.

Свідок ОСОБА_8 , допитаний в судовому засіданні, надав показання, за змістом яких він є сусідом обвинуваченого і потерпілої, та проживає з ними на одному поверсі. В середині вересня 2023 року, у вечірню пору доби, свідок бачив, що до Митковських приїжджала «швидка допомога». Свідок також бачив на майданчику між квартирами обвинуваченого, тілесних ушкоджень у нього не було. Будь-які інші обставини кримінального правопорушення свідку невідомі. Потерпілої в той день свідок не бачив.

Крім часткового визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні двох епізодів кримінальних проступків за описаних в обвинувальному акті обставин повністю підтверджується наданими стороною обвинувачення письмовими доказами, а також документами та процесуальними рішеннями, які підтверджують допустимість зібраних під час досудового розслідування доказів, у сукупності з показаннями потерпілої та свідків.

Зокрема, згідно з даними рапорта чергового Відділення поліції №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області (подія зареєстрована в журналі єдиного обліку за № 2868 від 14.09.2023) 14.09.2023 о 20 год. 53 хв. на лінію «102» надійшло повідомлення від працівника екстреної медичної допомоги про те, що бригада потребує допомоги поліції, на виклик жінка відмовляється від госпіталізації. У фабулі ЄО вказано, що після прибуття на місце події бригадою надано медичну допомогу, ОСОБА_5 усно повідомила, що від надання письмового пояснення відмовляється та тілесні ушкодження отримала у результаті самопадіння зі сходів будинку, претензій ні до кого немає.

Згідно з даними рапорта помічника чергового Відділення поліції №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області (подія зареєстрована в журналі єдиного обліку за № 2876 від 15.09.2023) 15.09.2023 о 17 год. 15 хв. на лінію «102» офіцер громади Ліщина повідомив, що звернулася громадянка ОСОБА_5 та повідомила, що чоловік вчиняє домашнє насильство, кривдник ОСОБА_4 .

Згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 15.09.2023, дізнавач СВ ВП №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 прийняла усну заяву від ОСОБА_5 про нанесення тілесних ушкоджень. ОСОБА_5 заявила, що 15.09.2023 близько 17:30 год. під час конфлікту, який виник раптово, в АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завдав їй тілесні ушкодження. У протоколі ОСОБА_5 поставила свій підпис про те, що заяву записано з її слів вірно.

Даними витягу з ЄРДР за №0000104 станом на 19.09.2023 підтверджується, що 16.09.2023 о 09 год. 36 хв. до реєстру було внесено відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_5 від 15.09.2023. Відомості до реєстру внесено з кваліфікацією діяння за частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України. Короткий виклад обставин: 15.09.2023 до відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшло звернення від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_4 , про те, що 15.09.2023 близько 17:30 під час конфлікту, що виник раптово, у кімнаті квартири АДРЕСА_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завдав їй легкі тілесні ушкодження.

Постановою начальника сектору дізнання ВП №1 Жмеринського РВП ОСОБА_10 про зміну кваліфікації від 25.09.2023, та витягом з ЄРДР за №0000104 від 16.09.2023, станом на 25.09.2023 підтверджується, що у кримінальному провадженні за епізодом 15.09.2023 було змінено кваліфікацію діяння з частини 1 статті 125 КК України на частину 2 статті 125 КК України.

Згідно з даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 22.09.2023, який зареєстровано в журналі єдиного обліку ВП №1 Жмеринського РВП ГУН у Вінницькій області за №2950 від 22.09.2023, дізнавач ОСОБА_11 прийняла заяву від ОСОБА_5 про факт нанесення тілесних ушкоджень. У розділі протоколу «Обставини (дата, час, місце)» ОСОБА_5 власноручно написала: «Прошу Вас приняти міри до мого колишнього чоловіка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 . Який перебуваючи за місцем свого проживання наніс мені тілесні ушкодження у вигляді ударів кулаками рук по голові та тулубом. Ця подія відбувалася 14.09.2023». Після чого у цьому розділі протоколу потерпіла поставила свій підпис, і вкінці протоколу також зазначила: «Написано власноручно, вірно», після чого поставила свій підпис і вказала прізвище та ініціали. Протокол також підписаний дізнавачем ОСОБА_11 , яка приймала заяву.

Згідно з даними витягу з ЄРДР за №0000107, у той же день - 22.09.2023 об 11 год. 34 хв. за заявою ОСОБА_5 від 22.09.2023, до реєстру були внесені відомості про кримінальне правопорушення за першим епізодом (14.09.2023), з кваліфікацією діяння за частиною 1 статті 125 КК України. Короткий виклад обставин: 22.09.2023 до відділення поліції №1 Жмеринського РВП звернулася ОСОБА_5 , жителька АДРЕСА_4 , про те, що 14.09.2023 її колишній чоловік ОСОБА_4 , за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , наніс їй тілесні ушкодження у вигляді ударів по голові та тулубу.

Постановою начальника сектору дізнання ВП №1 Жмеринського РВП ОСОБА_10 про зміну кваліфікації від 25.09.2023, та витягом з ЄРДР за №0000107 від 22.09.2023, станом на 25.09.2023 підтверджується, що у кримінальному провадженні за №0000107 від 22.09.2023 за епізодом 14.09.2023 змінено кваліфікацію діяння з частини 1 статті 125 КК України на частину 2 статті 125 КК України.

Постановою прокурора Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_12 від 25.09.2023, та витягом з ЄРДР за №0000104 від 16.09.2023, станом на 25.09.2023, підтверджується, що матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР № 0000107 від 22.09.2023, та матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР № 0000104 від 16.09.2023, об`єднано в одне кримінальне провадження № 0000104 від 16.09.2023.

У судовому засіданні під час дослідження письмових доказів потерпіла підтвердила, що у день побиття вона була в поліції і її там спитали, чи буде вона писати заяву, і потерпіла на той момент погодилася писати заяву, підтвердила, що ставила свій підпис на заяві (як встановлено судом, це був протокол прийняття заяви від 15.09.2023).

Потерпіла також пояснила, що відмова від будь-яких претензій до обвинуваченого щодо подій 14.09.2023 мала місце в усній формі і письмових відмов вона не писала.

Таким чином, вищенаведеними документами підтверджується, що спочатку потерпіла ініціювала кримінальне провадження за другим епізодом нанесення їй ОСОБА_4 тілесних ушкоджень (що мав місце 15.09.2023) шляхом подання 15.09.2023 усної заяви до поліції, яка була оформлена протоколом прийняття заяви, і за цією заявою потерпілої уповноваженою особою належним чином були внесені відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0000104. Пізніше, а саме 22.09.2023, потерпіла ОСОБА_5 ініціювала кримінальне провадження і за першим епізодом нанесення їй ОСОБА_4 тілесних ушкоджень (що мав місце 14.09.2023) шляхом подання 22.09.2023 усної заяви і власноручного викладу обставин вчиненого щодо неї кримінального правопорушення у протоколі прийняття заяви. За цією заявою потерпілої 22.09.2023 уповноваженою особою належним чином були внесені відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0000107. Надалі кримінальні провадження за двома епізодами були об`єднані в одне кримінальне провадження, і в цьому об`єднаному кримінальному провадженні діяння було кваліфіковано за частиною 2 статті 125 КК України.

Таким чином, органом досудового розслідування були дотримані вимоги Кримінального процесуального кодексу України щодо початку досудового розслідування кримінального правопорушення у формі приватного обвинувачення лише на підставі заяви потерпілого (частини 4 статі 26, статті 477 КПК України), а також дотримані загальні норми щодо початку досудового розслідування.

Доводи обвинуваченого про те, що потерпіла під час досудового розслідування написала заяву про відмову від обвинувачення за епізодом 14.09.2023 є такими, що суперечать фактичним обставинам справи, які встановлені судом на підставі наданих прокурором документів і показань потерпілої, яка пояснила, що письмової відмови не писала, а в усній формі 14.09.2023 після першого епізоду сказала поліцейським, що немає претензій до обвинуваченого. Аргументи обвинуваченого про те, що ці два епізоди мають розглядатися окремо і що суд має врахувати відмову потерпілої, не ґрунтуються на нормах КПК України.

Висновком експерта Шаргородського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи Вінницької обласної ради №36 від 18.09.2023, при судово-медичній експертизі ОСОБА_5 , яка була проведена 18.09.2023, було виявлено наступні тілесні ушкодження: забиті рани - на лівій вушній раковині, в центрі чола, на підборідді (2); крововилив під слизову оболонку та розрив слизової оболонки і червоної кайми нижньої губи відповідно першим та другому зубу зліва на нижній щелепі; підшкірна гематома в правій скроневій ділянці; обмежений крововилив під білкову оболонку правого ока; синці - за лівою вушною раковиною, в області повік правого ока, в області повік лівого ока, на правій щоці, на підборідді зліва, в нижній третині по внутрішній поверхні правого плеча, в нижній третині правого передпліччя з переходом на праву долоню, в ділянці лівої лопатки(2), в ділянці правої лопатки(2), в нижній третині по передній поверхні правого стегна(3), в нижній третині по внутрішній поверхні правого стегна (2), на передній поверхні живота(2), в ділянці лівого плечового суглобу; синці та садна - в верхній третині по зовнішній поверхні лівої гомілки, в середній третині по передній поверхні лівої гомілки; садна - в ділянці правого колінного суглобу, в ділянці правого ліктьового суглобу(2), в ділянці лівого колінного суглобу(12). Дані тілесні ушкодження утворились від неодноразової дії твердого тупого предмета (предметів), можливо і 15.09.2023, та відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України 17.01.95р.). У висновку також вказано, що відповідь на питання: «Чи могли утворитися такі тілесні ушкодження при обставинах, про які зазначає потерпіла ОСОБА_5 .?», виходить за межі компетенції судово-медичного експерта.

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 24.09.2023 з додатками (фототаблицями і DVD-R диском з відеозаписом проведення слідчого експерименту, який був повністю відтворений у судовому засіданні) підтверджується, що ОСОБА_5 в присутності понятих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , детально розповіла, як відбувались події 14.09.2023 і 15.09.2023, при цьому під час розповіді показуючи на статистові, як саме і куди обвинувачений наносив їй удари, і показуючи локалізацію ударів на собі. Зокрема, потерпіла повідомила, що разом із ОСОБА_4 повертались додому, та коли піднімались сходами між другим та третім поверхом гуртожитку по АДРЕСА_2 , під час конфлікту ОСОБА_4 завдав їй удар по голові та штовхнув, при цьому вона ледь не впала, обома руками схопилась за одяг ОСОБА_4 , який в свою чергу відштовхнув її від себе, вона впала зі сходів, потягнувши ОСОБА_4 за собою. Внаслідок чого ОСОБА_5 отримала розсічення на підборідді та синці на носі. Далі, коли зайшли до квартири АДРЕСА_3 , конфлікт продовжувався. При цьому ОСОБА_5 , сидячи на дивані, отримала від ОСОБА_4 удари по голові. На відеозаписі видно, що потерпіла продемонструвала ці удари на статистові: коли вона сиділа на дивані, обвинувачений наніс удар в ліву сторону голови долонею, потім в праву сторону голови в районі скроні кулаком, потім кулаком зверху по голові бив, ходив біля неї і кричав, потерпіла падала на диван. Коли потерпіла закривала обома руками своє обличчя та голову, ОСОБА_4 почергово кулаками обох рук завдав удари по руках ОСОБА_5 . На відео видно, як потерпіла демонструє прикриття голови і обличчя руками, а потім вказує, що обвинувачений кричав, щоб вона опустила руки, вона опустила, і він далі наносив удари прямо в обличчя. Після чого ОСОБА_4 однією рукою схопив за ліве вухо та волосся ОСОБА_5 , стягнув її на підлогу, та продовжував тягнути її по підлозі. Внаслідок чого у ОСОБА_5 виникло ушкодження на лівому вусі. Коли ОСОБА_5 перебувала на підлозі, ОСОБА_4 продовжував завдавати удари почергово кулаками обох рук по обличчю та голові ОСОБА_5 , при цьому ногами завдав три удари по тілу ОСОБА_5 , а саме животі та руці зліва. Після чого ОСОБА_4 викликав швидку медичну допомогу, бо дуже сильно йшла кров.

Щодо подій 15.09.2023, під час слідчого експерименту потерпіла розповіла, супроводжуючи свою розповідь демонстрацією на статистові нанесених ударів і показуючи їх локалізацію на собі, що ОСОБА_4 завдав декілька ударів почергово кулаками обох рук по голові та обличчю ОСОБА_5 , яка прикривалась обома руками, та отримала тілесні ушкодження на руках. На відео видно, як потерпіла показує на статистові численне безперервне нанесення ударів в область обличчя, пояснює, що бив по обличчю також у тих місьцях, де були накладені шви. Далі ОСОБА_4 завдав один удар в лоба ОСОБА_5 , внаслідок чого вона отримала розсічення. На відео показала, як саме був нанесений удар, пояснила, що після цього удару сильно пішла кров, і з носа також, потім зайшли діти і побачили її в крові, і попросилися піти на вулицю. На відео видно, що під час слідчого експерименту потерпіла також показала, як саме обвинувачений схопив її за шию, коли вона вибігла на вулицю, і як тягнув її назад у квартиру, вона кричала і кликала на допомогу.

Таким чином, даними слідчого експерименту, які повністю узгоджуються з даними висновку експерта щодо характеру і локалізації тілесних ушкоджень, підтверджуються викладені в обвинувальному акті обставини щодо кількості, послідовності та локалізації нанесених ударів. Слідчий експеримент відбувався невдовзі після нанесення тілесних ушкоджень і під час його проведення потерпіла більш детально описала механізм нанесення ушкоджень, а часткову невідповідність даних слідчого експерименту змісту показань у судовому засіданні можна пояснити властивостями людської пам`яті, оскільки допит потерпілої у суді був більш віддаленим від подій.

Перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння під час нанесення потерпілій тілесних ушкоджень за епізодом 15.09.2023 підтверджується висновком КНП «Барська міська лікарня» Барської міської ради від 15.09.2023, згідно з яким 15.09.2023 о 18:02 було проведено медичний огляд ОСОБА_4 , та за клінічними ознаками встановлено алкогольне сп`яніння. Крім того, стан сп`яніння визнав обвинувачений під час надання показань, а також підтвердила потерпіла і свідок ОСОБА_7 .

За епізодом 14.09.2023 стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого підтверджується його показаннями у судовому засіданні в сукупності з показаннями потерпілої.

Згідно з рішення Барського районного суду Вінницької області від 16.08.2023 у справі №125/1408/23, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зареєстрований 05.11.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Барського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 212, було розірвано. Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати на сплату судового збору в сумі 1073 грн і витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн, а всього 2173 грн судових витрат. Рішення суду набрало законної сили 21.09.2023.

Однак під час надання показань у суді і потерпіла, і обвинувачений вказували, що на час нанесення тілесних ушкоджень вони вважали себе розлученими.

Обвинувачений також заявляв, що примирився з потерпілою.

У зв`язку із такою усною заявою обвинуваченого суд роз`яснив учасникам провадження, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок може бути звільнена від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду, що передбачено статтею 46 Кримінального кодексу України.

З`ясовуючи наявність підстав, передбачених статтею 46 Кримінального кодексу України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд установив, що примирення між обвинуваченим і потерпілою не відбулося, оскільки потерпіла заперечувала факт примирення, зазначила, що обвинувачений навіть не просив у неї пробачення, завданої їй шкоди обвинувачений жодним чином не відшкодував.

Пропозицію обвинуваченого здійснити взаємозалік, тобто, щоб в рахунок відшкодування шкоди за нанесення тілесних ушкоджень потерпіла не віддавала йому коштів, які присуджені судом як судові витрати, не можна вважати відшкодуванням шкоди, завданої кримінальним правопорушень

Щодо усних заяв потерпілої у суді на початку судового розгляду про те, що вона не бажає, щоб справа розглядалася судом і що бажає відкликати заяву, оскільки з обвинуваченим живуть діти, і повідомила в поліцію лише задля того, щоб налякати обвинуваченого, і щоб він не вчиняв щодо неї фізичного насильства у майбутньому, суд зазначає таке.

Кримінальне процесуальне законодавство містить ряд особливостей розгляду кримінальних проваджень щодо кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, які спрямовані на захист прав потерпілої особи, яка у справах про домашнє насильство відноситься до вразливої категорії учасників кримінального провадження.

Зокрема, пунктом 7 частини 1 статті 284 КПК України передбачено заборону закриття провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

У зв`язку із заявою потерпілої, виключно в цілях застосування вказаної процесуальної норми, не виходячи за межі обвинувачення, суд з`ясовував позицію сторін та потерпілої щодо того, чи пов`язані проступки з домашнім насильством, досліджував питання взаємовідносин обвинуваченого і потерпілої, з`ясовував контекст, в якому були вчинені діяння, описані в обвинувальному акті.

Від початку судового розгляду прокурор стверджував, що кримінальний проступок є таким, що пов`язаний з домашнім насильством, а тому кримінальне провадження не може бути закрито у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення. Вказану позицію прокурор підтримав і після дослідження усіх доказів сторони обвинувачення, які на його думку, у повній мірі підтвердили ті обставини, що кримінальний проступок пов`язаний з домашнім насильством.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 453/225/19 викладено такі правові висновки. Формулювання поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» є ширшим за поняття «домашнє насильство» у нормі ст. 1261 КК і може полягати не лише у вчиненні цього злочину, а й в інших суспільно небезпечних діяннях, які мають ознаки домашнього насильства. Тому поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» не є відсилочним, у розумінні законодавця має комплексний характер й регламентується у різних сферах суспільних відносин. Тому при встановленні змісту згаданого поняття слід виходити з конкретних фактичних обставин справи, а не тільки з кваліфікації дій винуватця. У контексті зазначеного «злочином, пов`язаним із домашнім насильством» слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст. 1 Закону України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII), незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Таким чином, аналізуючи комплексний характер домашнього насильства та виходячи з тлумачення закону, до злочину, пов`язаного з домашнім насильством, на який поширюється заборона у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, слід відносити не тільки злочин, передбачений ст. 126-1 КК, та злочин, що містить кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах», але й кримінальне правопорушення з ознаками діяння (дії або бездіяльність), поняття якого визначено у ст. 1 Закону № 2229-VIII.

У постанові від 19.03.2020 у справі № 675/813/19 Верховний Суд зазначив, що згідно з обвинувальним актом особа обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України, а саме в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень своїй співмешканці та, зокрема, було визнано обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах. Тобто особі було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, пов`язаного із домашнім насильством, ця обставина була визнана обтяжуючою та він мав можливість захищатися від цього обвинувачення. Верховний Суд дійшов висновку, що за таких обставин відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження щодо вказаної особи не можна було закрити у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

В обвинувальному акті було вказану як обставину, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя.

Шлюб Митковських було розірвано рішенням суду від 16.08.2023, і на час описаних в обвинувальному акті подій вони вважали себе розлученими, що підтвердили під час допиту і потерпіла, і обвинувачений, тому в розумінні пункту 6-1 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України слід вважати, що проступок вчинено щодо колишнього подружжя, не зважаючи на той цивільний аспект, що рішення суду про розірвання шлюбу набрало законної сили 21.09.2023.

Отже, обставина, яка відповідно до пункту 6-1 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України є такою, що обтяжує покарання, підтвердилася під час судового розгляду на підставі наданого стороною обвинувачення письмового доказу - копії рішення суду про розірвання шлюбу, і показань потерпілої та обвинуваченого.

Потерпіла під час надання показань пояснила, що під час шлюбу обвинувачений систематично наносив їй тілесні ушкодження, вказані обставини підтвердив також і обвинувачений під час надання показань. При цьому судом йому було роз`яснено право зберігати мовчання і не свідчити проти себе, право в будь-який момент відмовитися відповідати на запитання.

Надані обвинуваченим під час допиту показання щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, а також пояснення щодо взаємовідносин із потерпілою, підтверджують, що два епізоди насильства у вигляді численних побоїв, є проявом поведінки, характерної для домашнього насильства. Зокрема, його поведінка ґрунтується на повній зневазі до права потерпілої на фізичну і психологічну недоторканність, на прагненні повного контролю над її особистим життям, не зважаючи на розірвання шлюбу, на використанні тієї обставини, що діти перебувають на утриманні обвинуваченого, а також використанні наявних перед ним боргових зобов`язань як інструменту встановлення влади над потерпілою, маніпулювання дітьми для впливу на потерпілу.

Виправдовування кривдником своєї насильницької поведінки звинуваченням жертви також є характерним для домашнього насильства, що продемонстрував обвинувачений під час пояснення мотивів своїх дій під час допиту у судовому засіданні.

Крім того, навіть у судовому засіданні обвинувачений намагався психологічно тиснути на потерпілу шляхом висловлення на її адресу звинувачень у розлученні і непристойній поведінці, заяв, що своєю поведінкою в особистому житті вона ганьбить дітей, неодноразово на початку засідання висловлювався першим за потерпілу про те, що вона бажає відкликати заяву і закрити справу, поводився агресивно, на що неодноразово суд робив зауваження обвинуваченому про неприпустимість тиску на потерпілу.

Отже, встановлені обставини цієї справи підтверджують обґрунтованість позиції сторони обвинувачення про те, що кримінальне правопорушення є таким, що пов`язане з домашнім насильством, а тому відповідно до приписів пункту 7 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження не може бути закритою у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення, яка була висловлена під час судового розгляду.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази, які є належними і допустимими, в сукупності із показаннями обвинуваченого, потерпілої, та свідків у судовому засіданні, суд визнає достатніми для висновку про те, що вина ОСОБА_4 у вчиненні двох епізодів кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 125 КК України, доведена поза розумним сумнівом.

Обираючи міру покарання суд керується таким.

Мета покарання, як заходу примусу, що застосовується від імені держави, визначена частиною 2 статті 50 КК України. Згідно з цією статтею покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Отже, покарання, крім функції кари та виправлення самого винуватця кримінального правопорушення, має на меті й загальну превенцію запобігання вчиненню кримінальних правопорушень іншими особами.

Відповідно до частини 1 статті 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вчинене обвинуваченим діяння згідно з приписами статті 12 КК України є кримінальним проступком.

Характер вчиненого діяння визначається не лише приписами статті 12 КК України, а й конкретними обставинами його вчинення та спричиненими наслідками.

Так, обвинувачений наніс потерпілій значну кількість ударів, як під час першого, так і під час другого епізодів, під час другого епізоду удари наносив по свіжим ранам і нанесеним швам, що свідчить про прямий умисел на завдання значних страждань потерплій, і виключає імпульсивний необдуманий характер вчиненого.

Як дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує дані таких документів, які надані стороною обвинувачення:

- відповіді КНП «Барська міська лікарня» Барської міської ради на запит дізнавача від 18.09.2023, згідно з якою ОСОБА_4 не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра;

- довідки-характеристики №03/290 та довідки №03/291 від 18.09.2023, виданої Барською міською радою, за якою компрометуючих матеріалів щодо ОСОБА_4 не повідомлено, депутатом міської ради не є;

- довідки про склад сім`ї №103 виданої 19.09.2023 ОСББ «Сакура-68», за якою ОСОБА_4 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Разом із ним зареєстровані: батько ОСОБА_15 , син ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- довідки ТОВ «Профіт Індастрі» №109 від 12.12.2023, за даними якої ОСОБА_4 займає посаду оператора агрегатних ліній та перероблення деревини в ТОВ «Профіт Індастрі» з 07.08.2023, що суд враховує на підтвердження сталого місця роботи;

- довідки з інформаційної системи МВС № 383 від 18.09.2023, згідно з якою ОСОБА_4 є таким, що в силу приписів статті 89 Кримінального кодексу України немає судимостей.

Дані характеристики ТОВ «Профіт Індастрі» №73 від 18.09.2023, відповідно до якої ОСОБА_4 за час роботи зарекомендував себе як відповідальний та дисциплінований працівник, у взаємовідносинах з колегами проявляє повагу та підтримку, суд визнає неінформативними і недостатньо переконливими, оскільки на час її видання обвинувачений пропрацював у Товаристві всього один місяць і десять днів. Крім того, особи, які вчиняють приховане насильство, можуть належно поводитися у суспільстві поза межами дому, оскільки розуміють, що за кривду інших людей вони неодмінно понесуть відповідальність. Тому характеристика з роботи за обставин цієї справи не може бути врахована як така, що впливає на зменшення міри покарання.

Суд вважає помилковим посилання сторін на щире розкаяння обвинуваченого, оскільки таке не підтвердилося під час судового розгляду.

Так, щире каяття це характеризуюче ставлення винної особи до вчиненого нею кримінального правопорушення, яке означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює правопорушення, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Таким чином, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти кримінальних правопорушень, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю кримінального правопорушення або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Подібні правові висновки викладені у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 643/13256/17, які суд враховує у цій справі.

Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 559/1037/16-к.

Суд враховує, що обвинувачений під час судового розгляду свою вину визнав лише частково і намагався значно применшити ступінь своєї вини. Обвинувачений не продемонстрував жодного співчуття до потерпілої, не проявив усвідомлення суспільної небезпеки і справжнього щирого жалю з приводу вчиненого, не висловив осуду своєї поведінки, завданої шкоди потерпілій жодним чином не відшкодував. Під час надання показань обвинувачений виправдовував застосування насильства поведінкою самої потерпілої, тим самим перекладаючи на неї вину за свій кримінальний проступок, спонукав її до висловлення суду відмови від обвинувачення, чим підтвердив своє небажання нести відповідальність за свою поведінку. Вказане свідчить про відсутність щирого розкаяння обвинуваченого.

З огляду на вищевикладене, заява обвинуваченого у судових дебатах і в останньому слові про розкаяння і усвідомлення протиправності своєї поведінки є формальним твердженням з метою применшення міри своєї відповідальності, а не щирим ставленням до своїх дій.

Отже, обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, які обтяжують покарання, відповідно до пунктів 6-1 і 13 частини 1 статті 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя і вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Потерпіла під час судового розгляду заявляла, що немає претензій до обвинуваченого, оскільки з ним проживають діти, має лише бажання, аби він у майбутньому не вчиняв щодо неї насильства.

Водночас, позиція потерпілої щодо призначення обвинуваченому виду та розміру покарання не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

Подібні правові висновки щодо врахування позиції потерпілого під час призначення покарання викладені і в постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 638/4224/22.

Специфіка кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, якраз і полягає у тому, що потерпіла, подекуди, не бажає покарання винного або боїться висловити свою позицію, оскільки перебуває у сімейних зв`язках із обвинуваченим або в силу певних обставин є залежною від нього. Проте насильство, вчинене близькою особою, завдає значно більшої шкоди потерпілій особі, ніж вчинене особою незнайомою.

Таким чином, обираючи міру покарання суд враховує характер вчиненого діяння, а саме значну кількість ударів, як і під час першого, так і під час другого епізоду, що свідчить про прямий умисел на завдання значних страждань потерплій, і виключає імпульсивний необдуманий характер вчиненого.

Наявні також дві обставини, які обтяжують покарання, натомість обставини, які його пом`якшують, відсутні.

Крім того, все це чинилося у житловому приміщенні, де проживають троє дітей, які об`єктивно не могли бути абсолютно усунуті від спостереження насильства та його наслідків, які бачили матір з явними тілесними ушкодженнями і в силу свого віку повністю усвідомлювали, що з нею сталося. Однак обвинувачений під час судового розгляду продемонстрував повну байдужість до того, які наслідки його поведінка має для психологічного стану дітей.

Наведені обставини свідчать про високу суспільну небезпеку вчиненого і переконують суд у неможливості призначення мінімальної міри покарання у виді штрафу, натомість підтверджують виключну необхідність призначення обвинуваченому більш суворої міри покарання у виді арешту, оскільки саме таке покарання здатне виконати свою функцію не тільки кари, а й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Наявність трьох дітей-підлітків, які проживають з обвинуваченим, не дає суду достатніх підстав для призначення менш суворої міри покарання з огляду на те, як обвинувачений байдуже ставиться до психологічних наслідків своїх дій для дітей. Те, що обвинувачений показує дітям негативний приклад нелюдського поводження з іншими людьми, жодним чином не стримало його від вчинення кримінального проступку і відсутні підстави вважати, що стримає у майбутньому. Крім того, потерпіла не позбавлена батьківських прав відносно дітей, місце їх проживання з батьком судом не визначено, потерпіла регулярно навідувала дітей, допомагала обвинуваченому у догляді за ними, тому діти не залишаться без піклування.

Наявність постійного місця проживання і сталого місця роботи не свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без суворої міри покарання, оскільки обставини справи і поведінка обвинуваченого під час судового розгляду, зокрема і відсутність щирого розкаяння, звинувачення потерпілої, свідчать про стійкість переконання обвинуваченого щодо дозволеності прояву жорсткості щодо близьких осіб, а також про те, що безкарність породжує у нього почуття вседозволеності і сприяє подальшій ескалації проявів насильства, про що свідчить повторний епізод насильства після того, як перший залишився непокараним.

Отже, необхідним покаранням, яке сприятиме досягненню його мети і вихованню в обвинуваченого поваги до права інших людей на вільне від насильства життя, запобігатиме вчиненню насильницьких дій в майбутньому, буде покарання у виді арешту на строк шість місяців.

Цивільний позов потерпілою у кримінальному провадженні заявлено не було.

Заходи забезпечення кримінального провадження не вживалися.

За даними обвинувального акта процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальних документів про визнання речей речовими доказами, інформації щодо речових доказів у кримінальному провадженні, долю яких слід вирішити, сторони не надали.

Підстави для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутні.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 слід обраховувати з дня фактичного затримання на виконання вироку суду.

Керуючись статтями 368, 370, 374, 395 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обраховувати з дня фактичного затримання на виконання вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Барський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій і прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його проголошення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Юлія САЛДАН