Справа № 752/7739/23
Провадження № 1-кс/752/7887/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м.Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0000027 від 17.01.2023,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0000027 від 17.01.2023, у якому слідчий просить накласти арешт на грошові кошти в розмірі 15 580 666,30 грн, які були добровільно надані підозрюваним ОСОБА_5 та передані на депозитний рахунок Головного управління Національної поліції у м. Києві, із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаними коштами. Клопотання погодив прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000027 від 17.01.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами третьою, четвертою, п`ятою статті 191 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами п`ятої статті 27, частинами третьою, четвертою, п`ятою статті 191, частиною першою статті 209 КК України, а також за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 364 та частиною четвертою статті 191 КК України.

25.09.2023 до слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшло клопотання адвоката ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 щодо долучення до матеріалів кримінального провадження добровільно виданих підозрюваним ОСОБА_5 грошових коштів в розмірі 15 580 666,30 грн, як відшкодування збитків нанесених потерпілому протиправними діями підозрюваного ОСОБА_5 , яке розглянуто та задоволено в повному обсязі.

В подальшому, 25.09.2023 в ході огляду вилученого грошові кошти в розмірі 15 580 666,30 грн, які були добровільно надані підозрюваним ОСОБА_5 , як відшкодування збитків нанесених потерпілому протиправними діями останнього.

25.09.2023 винесено постанову про визнання речовими доказами коштів в розмірі 15 580 666,30 грн, які були добровільно надані підозрюваним ОСОБА_5 , як відшкодування збитків нанесених потерпілому протиправними діями останнього та передано на депозитний рахунок Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчий зазначає, що у сторони обвинувачення наявні підстави вважати, що незастосування заборони відчуження, розпорядження та користування майном призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна.

На підставі зазначеного слідчий просить про задоволення клопотання.

Від прокурора надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність в якому прокурор зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Слідчий суддя, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, вважає за можливе розглянути дане клопотання без повідомлення власника майна, оскільки, це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про його задоволення з таких підстав.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Правовою підставою арешту майна є положення ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. У цьому випадку за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У статті 98 КПК України визначені такі критерії щодо речових доказів: матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000027 від 17.01.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами третьою, четвертою, п`ятою статті 191 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами п`ятої статті 27, частинами третьою, четвертою, п`ятою статті 191, частиною першою статті 209 КК України, а також за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 364 та частиною четвертою статті 191 КК України.

Згідно наявних в матеріалах клопотання відомостей, 25.09.2023 до слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшло клопотання адвоката ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 щодо долучення до матеріалів кримінального провадження добровільно виданих підозрюваним ОСОБА_5 грошових коштів в розмірі 15 580 666,30 грн, як відшкодування збитків нанесених потерпілому протиправними діями підозрюваного ОСОБА_5 , яке розглянуто та задоволено в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи.

В цей це день, 25.09.2023, в ході огляду вилучено кошти в розмірі 15 580 666,30 грн, які були добровільно надані підозрюваним ОСОБА_5 , як відшкодування збитків нанесених потерпілому протиправними діями останнього, що підтверджується протоколом огляду.

Постановою слідчого від 25.09.2023 коштів в розмірі 15 580 666,30 грн, які були добровільно надані підозрюваним ОСОБА_5 , як відшкодування збитків нанесених потерпілому протиправними діями останнього, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та передано на депозитний рахунок Головного управління Національної поліції у м. Києві, що підтверджується матеріалами справи.

Матеріалами клопотання обґрунтовано, що зазначені кошти в розмірі 15 580 666,30 грн містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, яке розслідується у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, зазначене майно відповідає ознакам, зазначеним в ч.1 ст. 98 КПК України, і має значення речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що заявлена слідчим мета щодо збереження речових доказів, може бути досягнута шляхом застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

Таким чином, накладення арешту на вищезазначене майно відповідає критерію розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, з огляду на те, що таке майно може бути використане як докази під час судового розгляду для встановлення факту або обставин у кримінальному провадженні.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно (ч. 5 ст. 173 КПК України).

Враховуючи те, що правовою підставою для накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні є забезпечення збереження речових доказів, а також доведеність слідчим існування достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, може призвести до його можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, у зв`язку з чим не буде досягнута дієвість даного кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що заборона розпорядження, відчуження та користування майна виправдовує у цьому випадку ступінь втручання у право власності особи.

З огляду на викладене, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання.

Накласти арешт на кошти в розмірі 15 580 666,30 грн, які були добровільно надані підозрюваним ОСОБА_5 та передані на депозитний рахунок Головного управління Національної поліції у м. Києві, із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаними коштами.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1