Справа № 953/9054/23
н/п 1-кс/953/9433/23
"01" грудня 2023 р. м.Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
- частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), яка на праві спільної часткової власності () належить ОСОБА_5 ;
- квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Розгляд клопотання про арешт майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий просить проводити без повідомлення власника майна та/або його представників.
Так, 01 листопада 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, а саме у виготовленні, поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройну агресію РФ проти України, розпочату у 2014 році.
Санкція ч. 2 ст. 436-2 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк з конфіскацією майна або без такої.
Відповідно до інформації з Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області, а також з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна слідує, що ОСОБА_5 є власником такого майна:
- частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Слідчий зазначає, що накладення арешту на нерухоме майно підозрюваної ОСОБА_5 обґрунтовується необхідністю забезпечення конфіскації майна як виду покарання, яке передбачене ч. 2 ст. 436-2 КК України, та може бути відчужене його власником з метою уникнення справедливого покарання у разі визнання її винною.
Прокурор ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила клопотання про арешт майна задовольнити та розглядати справу за її відсутності.
З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує реальна загроза відчуження на користь третіх осіб майна, яке є об`єктом конфіскації як виду покарання, розгляд вказаного клопотання вважаю за необхідне провести без виклику особи, щодо якої вирішується питання про накладення арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Оскільки учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора, виходячи з такого.
З матеріалів, долучених до клопотання, вбачається, що 01 листопада 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, а саме у виготовленні, поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройну агресію РФ проти України, розпочату у 2014 році.
Зі змісту довідки з Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області № 1965/0/50-23 від 11 серпня 2023 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року право власності на нерухоме майно квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 29 березня 1999 року Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, р. № 5А-99-177169.
З долученого до матеріалів справи актового запису про шлюб № 105 від 20 лютого 2001 року вбачається, що ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище з ОСОБА_11 на ОСОБА_12 .
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 352650861 від 01 листопада 2023 року встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу, р. № 3239, 11.11.2005, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_13 належить частина квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.
Згідно з положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
З матеріалів долучених до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.
Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк з конфіскацією майна або без такої.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
За змістом ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Разом з тим, виходячи із вимог ч. 3 ст. 132 та ч. 2 ст. 173 КПК наслідки арешту для осіб, чиї права обмежуються, повинні бути розумними та співрозмірними із завданнями кримінального провадження.
Так, під час судового розгляду встановлено, що частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5 .
Враховуючи, що санкція ч. 2 ст. 436-2 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк з конфіскацією майна або без такої, з урахуванням положень ч.ч. 5, 10 ст. 170 КПК України, необхідно забезпечити його збереження для можливої конфіскації як виду покарання у порядку п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК до прийняття остаточного рішення по справі шляхом накладення арешту.
На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий довів наявність достатніх підстав вважати, що нерухоме майно - частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5 відповідає вимогам п. 3 ч. 2 ст. 170 КК України, оскільки арешт допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, що передбачено санкцією ч ч. 2 ст. 436-2 КК України.
Згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора у частині накладення арешту на належну на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження є обґрунтованим та відповідає положенням ст. 170 КПК України, оскільки вказані правомочності можуть призвести до переоформлення, пошкодження або втрати вказаного майна.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту на нерухоме майно у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, а також на переконання слідчого судді є розумним та співрозмірним обмеження права власності підозрюваної завданням кримінального провадження, тому слідчий суддя задовольняє клопотання у цій частині.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.
Що стосуються клопотання слідчого у частині накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Як вбачається з довідки з Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області № 1965/0/50-23 від 11 серпня 2023 року, вказана квартира на праві спільної сумісної власності окрім ОСОБА_5 також належить ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Відповідно до ч.1 ст.49 КВК України конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.
Виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України.
У постанові від 04.10.2022 у справі №752/7440/18 колегія суддів Першої судової палати ККС ВС зазначила, що спори щодо виділення частки майна із спільної сумісної власності вирішуються у інший спосіб, при цьому в межах кримінального провадження є неприпустимим вирішення спору про право власності на майно, в тому числі і яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя шляхом поділу його з виділенням часток.
Положеннями ч. 2 ст. 370 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
З огляду на визначену ч. 2 ст. 370 Цивільного кодексу України презумпцію рівності часток, ОСОБА_5 належить 1/4 частина майна у спільній сумісні власності, при цьому інші 3/3 частини квартири, на яку слідчий просить накласти арешт, належать іншим особам, які не мають відношення до вказаного кримінального провадження.
Вирішуючи питання про доцільність накладення арешту на майно, яке перебуває у спільній сумісній власності, слідчий суддя враховує положення ч.ч. 1, 4, 6 ст. 41 Конституції України, якими встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Виходячи із вимог ч. 3 ст. 132 та ч. 2 ст. 173 КПК наслідки арешту для осіб, чиї права обмежуються, повинні бути розумними та співрозмірними із завданнями кримінального провадження.
З огляду на те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, є спільною сумісною власністю чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також враховуючи ту обставину, що суд позбавлений можливості в межах кримінального провадження вирішувати питання щодо визначення частки майна підозрюваної у спільній власності, слідчий суддя вважає, що вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які є співвласниками вищевказаного нерухомого майна, може призвести до непропорційного втручання в їх право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція).
З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого у цій частині, оскільки накладення арешту на майно, що є спільною сумісною власністю буде мати наслідком непропорційне втручання у право власності інших осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131-132, 170-173 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення заборони його відчуження та розпорядження, а саме:
- частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 11815064).
Зобов`язати державних реєстраторів та посадових осіб Міністерства юстиції України, нотаріусів у порядку виконання ухвали, внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону вчинення будь-яких дій, пов`язаних з перереєстрацією вищевказаного рухомого майна, яке перебуває у власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні клопотання в іншій частині - відмовити.
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1