Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кс/641/6/2024 Справа № 641/2/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2024 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 погоджене з прокурором Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001611 від 29.12.2023за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло вказане клопотання слідчого в обґрунтування якого орган досудового слідства посилається на те, що 29.12.2023 року, о 16:11 до ЧЧ ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення зі служби "102" про те, що 29.12.2023 о 16:11 за адресою: м. Харків, вул. Садовопаркова 4, екіпаж 2202 зупинили ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та виявили у нього згорток наркотичної речовини, які останній зберігав з метою збуту. (ЖЄО 18419 від 29.12.2023 року).

29.12.2023 у проміжок часу з 21.16 до 22.35 за участі двох понятих та з проведенням відео фіксації слідчої дії, було проведено огляд місця події, а саме автомобіля «BMW 318» з д.н.з. НОМЕР_1 у присутності гр. ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 у ході проведення якого, було виявлено та вилучено: свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , поміщено до сей-пакету № PSP1257628; мобільний телефон «iphone XR» чорного кольору, IMEI НОМЕР_3 , IMEI2 НОМЕР_4 з сім-картою НОМЕР_5 ; мобільний телефон «iphone 8» в прозорому чохлі IMEI НОМЕР_6 ; дані мобільні телефони поміщені до паперових конвертів та опечатані з підписами усіх учасників слідчої дії кожний; автомобіль «BMW 318», д.н.з. НОМЕР_1 , темно-синього кольору, VIN НОМЕР_7 , поміщено на територію ВП № 2 ХРУП № 1 за адресою м. Харків, пров. Балашовський 12.

Всі вилучені під час огляду місця події предмети, згідно постанови слідчого від 30.12.2023, визнані речовими доказами по матеріалам кримінального провадження.

Слідчий вважає що вилучені предмети мають доказове значення у вказаному кримінальному провадженні, є предметом злочину та мають доказове значення у кримінальному провадженні, необхідні для проведення експертних досліджень, а тому необхідно накласти арешт на вказане тимчасово вилучене майно.

Слідчий, прокурор та володілець майна в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином. При цьому слідчим та прокурором надано заяви про розгляд клопотання без їх участі.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи, дійшов наступного.

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

З аналізу норм п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом із тим, статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Як зазначено у клопотанні, вилучені речі мають вагоме значення для досягнення мети доказування у даному кримінальному провадженні, а саме, мають силу речових доказів та зберегли на собі сліди злочину.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що у разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що речі, вказані у клопотанні відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому на думку суду, є достатньо підстав вважати, що вони є предметом злочину, зберегли на собі його сліди, мають доказове значення у кримінальному провадженні, щодо них необхідно призначити проведення експертних досліджень, а тому, на них необхідно накласти арешт з метою забезпечення збереження.

Крім того, слід зазначити щодо вимог слідчого у клопотанні про визначення місця зберігання тимчасово вилученого майна, що це питання вирішується слідчим або прокурором відповідно до ч. 4 ст. 168 КПК України.

Керуючись вимогами ст. ст. 98, 170-175, 309 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 погоджене з прокурором Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001611 від 29.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України задовольнити.

Накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , поміщено до сей-пакету № PSP1257628; мобільний телефон «iphone XR» чорного кольору, IMEI НОМЕР_3 , IMEI2 НОМЕР_4 з сім-картою НОМЕР_5 та мобільний телефон «iphone 8» в прозорому чохлі IMEI НОМЕР_6 , дані мобільні телефони поміщені до паперових конвертів та опечатані з підписами усіх учасників слідчої дії кожний; автомобіль «BMW 318», д.н.з. НОМЕР_1 , темно-синього кольору, VIN НОМЕР_7 , поміщено на територію ВП № 2 ХРУП № 1 за адресою м. Харків, пров. Балашовський 12.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали покладається на слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 та прокурора Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_4 ..

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя- ОСОБА_1