КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №940/86/22 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3354/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

26 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000037 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 з доповненнями на вирок Тетіївського районного суду Київської області від 21 березня 2023 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченої,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Нетеребка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, з середньою спеціальною освітою, заміжня, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Тетіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року, ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено їй покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , моральну шкоду у розмірі 80000 (вісімдесят тисяч) гривень.

У решті позову ОСОБА_10 - відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , моральну шкоду у розмірі 60000 (шістдесят тисяч) гривень.

У решті позову ОСОБА_11 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави процесуальні витрати, зокрема за проведення експертизи № СЕ-19/111-22/498-ІТ від 17.01.2022 року в сумі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) гривні 96 копійки.

Вирішено долю щодо речових доказів.

Згідно вироку суду, 03.01.2022 року близько 19 год. 00 хв. водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-210994-20», державний номерний знак НОМЕР_4 , який належить на праві власності останній, та рухаючись по вулиці Соборна, 22, що в м. Тетіїв Білоцерківського району Київської області, в напрямку центра міста, в порушення вимоги п. 1.5 Правил дорожнього руху України, згідно якого (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України (для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її змiну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу i не відволікатись вiд керування цим засобом у дорозі), п. 12.1 Правил дорожнього руху (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), п. 12.3 Правил дорожнього руху (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), п. 18.1 Правил дорожнього руху України (водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека) проявила неуважність та безпечність, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не стежила за дорожньою обстановкою, не реагувала на її зміну, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, у зв`язку із перебуванням на пішохідному переході потерпілих ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які закінчували перехід, не зупинилася перед ними внаслідок чого здiйснила наїзд на останніх.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому зовнішнього виростку правої великогомілкової кістки зі змiщенням уламків, закритого черезвиросткового перелому лівої великогомілкової кістки без зміщення відламків, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як викликають довготривалий розлад здоров`я.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому акроміального кінця правої ключиці зі зміщенням уламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, так як викликають довготривалий розлад здоров`я.

Такими чином, порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 1.5, 2.3(б), п.п. 12.1, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 вiд 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року, перебувають в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, зокрема, спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 .

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність вироку Тетіївського районного суду Київської області в частині вирішення цивільних позовів. Просить скасувати вирок в частині часткового задоволення цивільних позовів, яким стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 60000, 00 гривень. Ухвалити новий вирок, яким задовольнити частково цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, та сягнути з ОСОБА_7 32500, 00 гривень. Крім того, задовольнити частково цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, та сягнути з ОСОБА_7 32500, 00 гривень. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ОСОБА_10 не надала до суду жодних доказів, які б підтверджували той факт, що вона постійно перебуває у пригніченому психологічному стані, втратила можливість вести активний спосіб життя, була прикута до ліжка тривалий час. Апелянт вказує, що суд першої інстанції під час розгляду цивільного позову ОСОБА_10 належним чином не дослідив та не встановив, які саме моральні страждання були заподіянні ОСОБА_10 , які існують докази, що підтверджують факт таких страждань.

Крім того, апелянт вказує, що ОСОБА_11 також не надала суду жодних доказів, які б підтверджували той факт, що вона постійно перебуває у пригніченому психологічному стані, втратила можливість вести активний спосіб життя, а також знайти роботу. Апелянт зазначає, що до моменту дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 не була офіційно працевлаштованою, а у своєму позові зазначила, що у січні 2022 року вона мала намір почати працювати в освітній компанії на посаді викладача, при цьому не зазначаючи ні назву компанії, ні будь-яких результатів співбесіди/іспиту, а відтак твердження про неможливість знаходження роботи протягом тривалого часу - є сумнівними. Також апелянт вказує, що суд першої інстанції під час розгляду цивільного позову ОСОБА_10 належним чином не дослідив та не встановив, які саме моральні страждання були заподіянні ОСОБА_11 , які існують докази, що підтверджують факт таких страждань.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в своїх цивільних позовах зазначають, про те, що під час стаціонарного лікування в м. Біла Церква, вони отримали від ОСОБА_7 45000, 00 гривень, які вони витратили на проведення операції та додаткові витрати. Проте, під час судового розгляду ц вільні позивачі не могли підтвердити на що були витрачені ці кошти та в якому розмірі.

Щодо того факту, що ОСОБА_11 в лютому місяці телефонувала до ОСОБА_7 з проханням допомогти матеріально, однак обвинувачена відмовила, апелянт вказує, що такий дзвінок мав місце, проте розмова не задалася оскільки ОСОБА_11 відразу звернулася із вимого негайно сплатити їм додаткові грошові кошти в сумі 200000, 00 гривень. В свою чергу, ОСОБА_7 зазначила, що кошти в такій великій сумі в неї відсутні та поцікавилася на що потрібні дані кошти, проте обґрунтованої відповіді від ОСОБА_11 не отримала, що в свою чергу дає привід вважати, що ОСОБА_11 користуючись ситуацією мала намір безпідставно збагатитися.

Також апелянт зазначає, що під час судового розгляду стало відомо, що страхова компанія, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 , відшкодувала позивачам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 грошові кошти, частина з яких була сплачена саме в якості моральної шкоди.

Апелянт вказує, що беручи до уваги вищевказане, а також правову позицію Верховного Суду, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до ї безпідставного збагачення. Однак, ні твердження у відзиві представника ОСОБА_7 , ні факт відшкодування коштів страховою компанією судом першої інстанції враховано не було при визначенні розміру моральної шкоди, а тому призначена судом сума відшкодування шкоди суперечить вимогам розумності та справедливості.

Крім того, щодо визнання ОСОБА_7 цивільних позовів та прохання стягнути з неї на користь ОСОБА_13 та ОСОБА_11 по 50000,00 гривень відшкодування моральної шкоди, апелянт зазначити, що ОСОБА_7 визнаючи ці позови вважала, що в дану суму включена сума 45 000,00 гривень, яка була відшкодована раніше у відповідності із позицією, що зазначена у Відзиві представника ОСОБА_7 від 05.10.2022 року.

Також апелянт вказує, що обвинувачена у судовому засіданні беззаперечно визнала свою вину, повністю компенсувала матеріальну шкоду ще до розгляду справи по суті цивільним позивачам та готова була відшкодувати моральну шкоду в розмірі по 32500,00 гривень кожній потерпілій навіть без документального доведення такої шкоди, то повинна бути задоволена саме ця сума. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції мав би, виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апелянт звертає увагу на те, що потерпілими не наведено достатньо переконливих пояснень про те, які саме витрати немайнового характеру понесли останні в результаті дій ОСОБА_7 та за якими критеріями було визначено суму моральних відшкодувань. А тому, додаткове відшкодування моральної шкоди в розмірі, що був зазначений у Відзиві від 05.10.2022 року, а саме 32500,00 гривень відшкодування моральної шкоди для ОСОБА_10 та 32500,00 гривень відшкодування моральної шкоди для ОСОБА_11 є розумним та справедливим з урахуванням тривалості негативних вимушених змін у житті ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , які виникли внаслідок дій ОСОБА_7 .

Крім того, від захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 надішли доповнення до апеляційної скарги, в яких він вказує, що страхова компанія, в якій застрахована цивільна-правова відповідальність ОСОБА_7 , відшкодувала цивільним позивачам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 грошові кошти. Згідно відповіді від 28.04.2023 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в якій зазначено, що згідно зі страховим актом №ОЦВ3-22-32-71137/1 НАСК «ОРАНТА» 15.07.2022р. було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 22 588,44 грн. (21 512,80 грн. (витрати на лікування) + 5% (моральна шкода)) на рахунок ОСОБА_11 . Згідно зі страховим актом №ОЦВ3-22-32-71137/2 НАСК «ОРАНТА» 29.07.2022р. було здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 21 504,00 грн. (20 480,00 грн. (витрати на лікування) + 5% (моральна шкода)) на рахунок ОСОБА_11 . Згідно зі страховим актом №ОЦВ3-М-22-32-70995/1 НАСК «ОРАНТА» 22.06.2022р. було здійснено виплату страхового відшкодування відповідно до угоди про припинення зобов?язання переданням відступного у розмірі 32 784,74 грн. на ім?я ОСОБА_10 . Згідно зі страховим актом №ОЦВ3-22-32-70995/2 НАСК «ОРАНТА» 29.07.2022р. було здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 2 629,41 грн. (2 504,20 грн. (витрати на лікування) + 5% (моральна шкода)) на ім?я ОСОБА_10 . Таким чином, виникла ситуація при якій, суд першої інстанції під час судового розгляду встановив, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 отримували відшкодування від ПАТ «НАСК «ОРАНТА», проте судом першої інстанції належним чином не було досліджено суму такого відшкодування, а також не встановлено призначення отриманих коштів.

Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в своїх цивільних позовах не зазначили якими критеріями вони керувалися, визначаючи розмір моральної шкоди, а також не надали належного доказового підтвердження розміру моральної шкоди, що дає підстави вважати їх позовні вимоги такими, що призведуть до незаконного збагачення.

Апелянт вказує, що підписуючи угоду про припинення зобов`язання переданням відступного, ОСОБА_10 отримала від страхової компанії кошти на відшкодування шкоди, в тому числі на реабілітацію у відповідному закладі охорони здоров`я або ж для придбання необхідних лікарських засобів. Апелянт вважає, що позовні вимоги ОСОБА_10 є необґрунтованими та такими, що суперечать судовій практиці та призводять до її незаконного збагачення

Від потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надійшли заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , в яких вони вказують, що суд першої інстанції правильно визначився з характером завданої моральної шкоди, виходячи із тяжкості завданих ним ушкоджено і моральних страждань. Просять вирок Тетіївського районного суду Київської області від 21.03.2023 в частині завданої моральної шкоди залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченої, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора та потерпілих, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши за клопотанням потерпілих надані ними під час апеляційного розгляду докази, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів дійшла висновку,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню і перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченої, вид та розмір призначеного їй покарання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо неправильного вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, із застосуванням норм ЦПК України.

Частина 1 ст. 116 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи в результаті яких дій (бездіяльності) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, на переконання колегії суддів, розмір визначеної судом першої інстанції моральної шкоди стягнутої з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 у сумі 80000 грн. та на користь потерпілої ОСОБА_11 у сумі 60000 грн., є обґрунтованим, відповідає засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для потерпілих, які зазнали моральних страждань та втрат немайнового характеру.

Як встановлено судом першої інстанції, внаслідок вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушенняпотерпілій ОСОБА_11 завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості, після отримання яких вона перебувала на стаціонарному лікуванні у Білоцерківській міській лікарні № 2 у період з 04.01.2022 року по 25.01.2022 року. ОСОБА_11 12.01.2022 року було проведено операцію - відкриту репозицію, метолоостеосинтез перелому правої ключиці LCР-пластиною на 3 гвинтах. В період лікування було проведено іммобілізацію пов`язкою Дезо, знеболювальна, антибактеріальна, інфузійна терапія. Ці обставини підтверджуються випискою з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_11 , історія хвороби № 102. 28.06.2022 року ОСОБА_11 було проведено повторну операцію, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_11 , історія хвороби № 580757.

Також, внаслідкок вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушеннябули завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості і потерпілій ОСОБА_10 , після отримання яких вона перебувала на стаціонарному лікуванні у Білоцерківській міській лікарні № 2 у період з 04.01.2022 року по 27.01.2022 року. ОСОБА_10 14.01.2022 року було проведено операцію - відкриту репозицію перелому правої кінцівки з встановленням титанової пластини на 6 гвинтах з кістковою аутопластикою. В період лікування проводилась знеболювальна, антибактеріальна, інфузійна та коагулянтна терапія. 25.01.2022 року на ліву кінцівку було накладено пластиковий гіпс. Ці обставини підтверджуються випискою з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_10 , історія хвороби № 103.

На переконання колегії суддів, участь у дорожньо-транспортній пригоді, отримання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше ніж на 21 день, проведення оперативного втручання, після якого потерпілі потребували амбулаторний нагляд травматолога, ОСОБА_10 - РТГ контроль через 6 тижнів правої гомілки після операції та лівої гомілки з дня травми, іммобілізація лівої кінцівки, ОСОБА_11 - РТГ контроль через 6 тижнів після операції, виключення фізичних навантажень на прооперовану кінцівку протягом 3 місяців, рухова реабілітація, делікатно, в межах безболісних рухів, перев`язки післяопераційної рани 2 рази на тиждень безумовно негативно вплинуло на моральний стан потерпілих та призвело до душевних страждань, а тому посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що потерпілими не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння їм моральної шкоди, є безпідставними.

Також, всупереч доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 , потерпілою під час апеляційного розгляду було надано довідку про те, що вона з 10.01.2022 повинна була почати стажування на посаді викладача української мови та літератури в ТОВ «ФАСТФОРВАРД», однак внаслідок ДТП 03.01.2022 та у зв`язку з потребою тривалого лікування пропозицію щодо стажування та подальшого працевлаштування було вимушено відкликано.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про неврахування судом першої інстанції того, що страховою компанією, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 НАСК «ОРАНТА» було відшкодовано ОСОБА_10 та ОСОБА_11 грошові кошти, в тому числі 5% моральної шкоди від витрат на лікування, то колегія суддів зауважує.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода, яка має бути сплачена страховиком у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Таким чином, позивач, вважаючи страхове відшкодування моральної шкоди недостатнім для відшкодування моральної шкоди, має право на відшкодування відповідачем різниці між фактичним розміром завданої моральної шкоди і страховою виплатою, належною йому до виплати від страховика.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано, в межах позовних вимог потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до обвинуваченої ОСОБА_7 , керуючись засадами виваженості та розумності враховуючи тяжкість наслідків вчиненого кримінального правопорушення, які вплинули на здоров`я потерпілих, характер і обсяг моральних та фізичних страждань, яких зазнали потерпілі внаслідок протиправної поведінки обвинуваченої, дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_7 80 000 грн. на користь потерпілої ОСОБА_10 та 60 000 грн. на користь потерпілої ОСОБА_11 у рахунок відшкодування моральної шкоди, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, а тому посилання захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на сплачену страховиком моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю та доводи апеляційної скарги щодо зменшення суми моральної шкоди є безпідставними.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни чи скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову захисником до апеляційного суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку в частині вирішення цивільного позову щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 .

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 з доповненнями залишити без задоволення, а вирок Тетіївського районного суду Київської області від 21.03.2023 у кримінальному провадженні №0000037 щодо обвинуваченої ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4