Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/1677/23
В И Р О К

Іменем України

21 лютого 2024 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000471, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.10.2023 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, на утриманні малолітніх дітей, військовозобов`язаного, інваліда 3-ої групи, не депутата, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 4 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в:

17.10.2023, в період часу з 09 год. 54 хв. по 10 год. 20 хв., ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указом Президента України від №451/2023 від 26.07.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року на 90 діб, перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2, в присутності сторонніх осіб, тобто відвідувачів та працівників магазину, які не усвідомлювали злочинного характеру його дій, розраховуючи, що його дії не будуть сприйматися особами, у присутності яких ця крадіжка здійснюється, діючи таємно, умисно та протиправно, з корисливих мотивів, з метою власної наживи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчинюваного діяння, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу з полиць магазину таємно викрав: Гель для нарощування нігтів SAFI кольоровий в банці (арт. 80970) - 1 шт., вартістю 54 грн. 33 коп.; Крем-база під макіяж триколірний (арт. 80165) - 1 шт., вартістю 156 грн. 33 коп.; Набір блоків для унітазу Bref Color Aktiv Квіткова свіжість 3 шт/уп (арт.73203) - 1 шт., вартістю 169 грн. 28 коп.; Пом`якшувач для тканин Silan Аромотерапія Казковий лотос 770 мл. (арт.85670) - 1 шт., вартістю 114 грн. 37 коп.; Кондиціонер для білизни LENOR Sensitive для чутливої шкіри 850 мл. (арт. 85770) - 1 шт., вартістю 152 грн. 00 коп.; Корм для котів Friskies Яловичина пауч упаковка 85 г. (арт. 67278) - 4 шт., вартістю 49 грн. 04 коп. Таким чином, спричинивши ТОВ «Вигідна покупка» збитки на загальну суму 695 грн. 35 коп., після чого намагався покинути приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_3», але був зупинений працівниками даного магазину біля виходу з нього. Таким чином, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

З огляду на це, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, в судовому засіданні на запитання передбачені ст.348 КПК України, обвинувачений ОСОБА_4 надав відповіді, що суть обвинувачення йому зрозуміла, свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 4 ст. 185 України і викладеному в обвинувальному акті від 26.12.2023 року визнає повністю, не заперечував та не оспорював щодо обставин його вчинення, а саме місця, дати, часу та способу. Згодився надавати покази.

Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 не заперечували щодо розгляду даного кримінального провадження в спрощеному порядку, наслідки такого розгляду їм зрозумілі.

Представник потерпілої сторони ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Проте через канцелярію суду надала заяву, в якій остання просить розгляд даного кримінального провадження проводити без її участі. Претензій до обвинуваченого не мають. Цивільний позов в справі не заявлений.

Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Заслухавши думки учасників судового провадження, враховуючи подану представником потерпілої сторони заяву, суд вважає можливим за її відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі представника потерпілої сторони.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України і обставини якого викладеного в обвинувальному акті від 26.12.2023 року, та беручи до уваги думки: прокурора, обвинуваченого його захисника, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.

В судовому засіданні, у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 надав покази: так 17.10.2023 року близько 9-10 години ранку, він зайшов в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований поблизу ринку в м.Гребінка, Полтавської області. Перебуваючи в приміщенні магазину він вирішив вкрасти деякі товари, які знаходились на полицях, а саме взяв котячий корм, пом`якшувач, засоби для нігтів, засоби для туалету, крем, які поклав в свою сумку, що була в нього через плече та попрямував в напрямку виходу з магазину. Проте на касі не розрахувався за вказані товари та був затриманий охоронцями магазину, яким він видав всі викрадені товари, після чого останні викликали поліцію. Дані товари хотів викрасти з метою їх подальшою реалізації. Він розуміє, що вчиняє крадіжу, що майно належало не йому. Щиро розкаюється у скоєному.

Дані покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, суд находить їх достатніми та істинними.

Крім того, обвинувачений просив суд суворо не карати, зазначив, що жалкує про вчиненні дані незаконні дії. Просив суворо його не карати, обіцяв що в подальшому не порушуватиме законодавство.

В судових дебатів прокурор ОСОБА_3 звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення знайшли своє підтвердження в повному обсязі, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого, окрім особистого визнання ним своєї вини, повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Зазначив, що відносно нього доцільно обрати покарання в межах санкції статті кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді 5 років позбавлення із застосуванням ст. 75 КК України, встановивши йому іспитовий строк в 1 рік та покладення відповідних обов`язків визначених ст. 76 КК України.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судових дебатах зазначив, що міра покарання зазначена прокурором відповідає інтересам обвинуваченого, яку останній в змозі виконати.

У судовому засіданні, окрім допиту обвинуваченого, судом були дослідженні докази, що посвідчують та характеризують його особу, а також документи щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що вони є достовірними, і підстав сумніватися в їх правдивості судом не встановлено.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визнають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочин, тобто включає в себе наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження

При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винуватим, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, як умисні дії, які виразилися у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинені повторно, в умовах воєнного стану.

Так, майно, яким хотів заволодіти обвинувачений під час крадіжки, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_4 не мав на нього жодного права, цим майном він хотів заволодіти у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що його дії мають ознаки протиправності. ОСОБА_4 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.15 КК України, замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі (ч.2 ст.15 КК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита.

З висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 08.06.2021 року у справі №754/6156/19 вбачається, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна), відповідальність за яку передбачена статтею 185 КК, вважається закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно і отримала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Зі змісту правової норми статті 15 КК вбачається, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити кримінальне правопорушення, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Із фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті, які не оспорюються обвинуваченим, вбачається, що ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_3» за адресою: АДРЕСА_2, в присутності сторонніх осіб, тобто відвідувачів та працівників магазину, які не усвідомлювали злочинного характеру його дій, розраховуючи, що його дії не будуть сприйматися особами, у присутності яких ця крадіжка здійснюється, шляхом вільного доступу з полиць магазину таємно викрав належні магазину товари, після чого намагався покинути приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Разом з тим, обвинувачений був викритий та зупинений працівниками магазину, вчинивши, таким чином усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Отже, характер, послідовність дій та поведінка обвинуваченого до, під час і після вчинення кримінального правопорушення збігаються з ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, і свідчать про те, що він діяв з прямим умислом на вчинення крадіжки та вчинив для цього всі необхідні дії, але кримінальне правопорушення не було закінчене з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий і зупинений працівниками магазину, з якого вчинив крадіжку.

При цьому, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до п.20 ч. 1 ст.106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, із 05:30 год 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діяв і на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Тому суд вважає, що ОСОБА_4 дійсно вчинив умисні дії, що виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, відповідно до ст.12 КК України вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 15, ч.4 ст.185 КК України кваліфікується, як тяжкий злочин, за вчинення якого не передбачено інших видів покарання окрім позбавлення волі.

За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_4 поводив себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.

Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 . З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого органом досудового розслідування не встановлено та прокурором в судовому засіданні не наведено. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_4 , який зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на його поведінку не надходило.

Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня», ОСОБА_4 на обліку у лікарів нарколога не перебуває, проте перебуває на обліку лікаря-психіатра з діагнозом F 07.8 з 2009 року.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №606 від 11.12.2023 року, ОСОБА_4 17.04.1991 року на момент проведення експертизи будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждає, як і не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності чи недоумства, а виявляв ознаки іншого хворобливого стану психіки, а саме розладу особистості і поведінки органічного походження комбінованого генезу. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння ОСОБА_4 будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав, як і не виявляв ознак тимчасового розладу психічної діяльності чи недоумства. Вищевказаний психічний розлад не позбавляв його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними в той період часу. На момент проведення експертизи застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру не потребує.

Таким чином, згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_4 є осудною, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин вперше.

За інформацією довідки виданої Лубенським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_4 на обліку не перебуває.

Також враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 не є депутатом, являється інвалідом 3-ої групи, не має сім`ї та утриманців, офіційно не працевлаштований, військову службу не проходив.

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому суд приймає до відома досудову доповідь щодо обвинуваченого, оскільки, відповідно до ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно досудової доповіді, складеної провідним інспектором Лубенського районного сектору №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_7 від 14.02.2024, вбачається що з врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без реального позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеку для суспільства.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Також суд враховує, що хоча обвинувачений і вчинив злочин під час дії режиму воєнного стану, але злочин був вчинений на території Гребінківської ТГ Полтавської області поза межами районів вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ та без будь-якого використання умов воєнного стану, потерпілий не являється особою, яка постраждала від військової агресії з боку російської федерації, в тому числі особою, яка переміщується у більш безпечні регіони України, злочин не вчинений щодо її майна, або щодо майна особи, яка тимчасово залишила житло, майно без контролю для укриття в безпечному місці, отже обвинувачений, вчиняючи кримінальне правопорушення, прагнучи досягти злочинної мети, не мав наміру скористатися умовами воєнного стану.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставин його вчинення, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію державного обвинувача, обвинуваченого, який щиро розкаявся, обставини викладені органом пробації в досудовій доповіді, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 за вчинення тяжкого злочину належить призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді мінімального покарання в межах санкції статті інкримінованому йому злочину, а саме 5 років позбавлення волі.

В той же час, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

З цього приводу, суд враховує, що вищенаведені обставини знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з мінімальним іспитовим строком терміном на 1 рік з визначенням відповідних обов`язків судом.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи та відсутності обтяжуючих обставин, суд не знаходить.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Крім того, по кримінальному провадженню наявні процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування, а саме витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 2868,00 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 119 КПК України суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого) за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

Суд, враховуючи те, що обвинувачений не працює, є інвалідом ІІІ-групи, зважаючи на майновий стан обвинуваченого, суд вважає за можливе зменшити розмір процесуальних витрат, які пов`язані із залученням експерта в розмірі 2868,00 грн. до 700,00 грн.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання судом також не встановлено.

Керуючись: ст. 22, ст.100, 122, 124, ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.50, 56, 65-67, 68, 75, 76, ч.2 ст.15, ч. 4 ст. 185 КК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку, а саме 21.02.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт гр.України серія НОМЕР_1 ), на користь держави судові витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 700 (сімсот) грн. 00 коп.

Речові докази:

- Оптичний диск з відеозаписами з камер внутрішнього відео спостереження приміщення магазину ІНФОРМАЦІЯ_3 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

- чотири упаковки корму для котів «Purina Friskies - 85 г.»; гель для нарощування нігтів «SAFI - кольоровий в банці»; крем - база під макіяж триколірний «SAFI»; пляшку об`ємом 770 мл. концетрованого пом`якшувача тканин «Silan»; пляшку об`ємом 850 мл. рідкого кондиціонера для білизни «Lenor»; засіб для чищення унітазу - твердий туалетний блок «Bref Premium 3х50 г.», які передані для відповідальне зберігання заступнику адміністратора ТОВ «Вигідна покупка» ОСОБА_9 - залишити в останньої.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя ОСОБА_1