КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києвіапеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.10.2023 задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8 , погоджене прокурором третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , та продовжено раніше застосований щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали встановлено в межах терміну досудового розслідування тривалістю 36 днів, тобто до 30.11.2023 включно.

Контроль за виконанням ухвали покладено на слідчого у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій

___________________________________________________________________________

Справа № 761/38813/23 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/6984/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково, продовжити щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, у межах строку досудового розслідування, із визначенням розміру застави, та покладенням на неї, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до органу досудового розслідування, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися за межі м. Києва, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із підозрюваними, свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в України; носити засіб контролю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначав, що фактичні обставини, які інкримінуються ОСОБА_7 , не можуть свідчити про вчинення підозрюваною одночасно кримінальний правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1 та ч. 2 ст. 332 КК України.

На переконання апелянта, ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, можливо запобігти шляхом визначення підозрюваній розміру застави, із покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

06.11.2023 від захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він навів доводи, аналогічні доводам раніше поданої апеляційної скарги та вказував на відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 332 КК України.

Апелянт звертав увагу на невідповідність змісту повідомлення про підозру ОСОБА_7 , а також на те, що підозра ґрунтується виключно на показаннях ОСОБА_11 , які містять розбіжності. Так, ОСОБА_7 у силу повноважень медичної сестри не могла виготовити медичні документи ОСОБА_12 , які б встановлювали у нього будь-які захворювання, дозволили йому у подальшому отримати непридатність до військової служби та безперешкодно виїхати за кордон, а також за результатами огляду мобільного телефону Galaxy S20 FE s/n НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , ІМВІ 2: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_11 , будь-якої інформації з приводу спілкування між останнім та ОСОБА_7 щодо ОСОБА_12 у телефоні не міститься.

Додані до клопотання слідчого скріншоти поганої якості та не містять жодної інформації, яка б мала значення для досудового розслідування.

У підозрюваної ОСОБА_7 під час обшуку не виявлено та не вилучено завчасно ідентифікованих грошових коштів, які вручалися заявнику ОСОБА_12 , не знайдено жодної медичної документації, яка пов`язана із останнім.

Виявлені та вилучені у ході обшуку квартири підозрюваної грошові кошти належать її матері ОСОБА_13 та мають законне походження.

Апелянт звертав увагу на належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , яка надає показання щодо висунутої відносно неї підозри та ініціює питання щодо проведення слідчих дій за її участю.

На переконання захисника, в діях ОСОБА_12 явно містяться ознаки провокації.

З огляду на те, що підозрюваній ОСОБА_7 не інкримінується виготовлення та підроблення будь-яких медичних документів, а докази, які містяться у клопотанні органу досудового розслідування не підтверджують будь-яких фактів участі останньої у такому виготовленні, підозра ОСОБА_7 у протидії законній діяльності Збройних сил України не може вважатись обґрунтованою.

Більшість доказів, які долучені до матеріалів клопотання відносяться до діяльності інших осіб, а саме до діяльності ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , а не до діяльності ОСОБА_7 ..

Фактичні обставини, які інкримінуються ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 114-1 та за ч. 2 ст. 332 КК України викладені однаково.

На думку захисника, відсутня об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, оскільки дії по передачі документів та грошових коштів не можуть вважатися діями по усуненню перешкод ОСОБА_12 у перетині державного кордону.

Слідчим суддею не в повному обсязі враховано факти, які свідчать про відсутність або зменшення ризиків, зазначених у клопотанні слідчого.

Зокрема, ОСОБА_7 раніше не судима, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у її власності відсутні інші об`єкти нерухомості, має міцні соціальні зв`язки, а саме більше 20 років працює в одній і тій самій установі, має чоловіка ОСОБА_16 , який є військовослужбовцем Збройних сил України, та матір ОСОБА_13 , яка має онкологічні захворювання, також підозрювана перебуває на військовому обліку та позитивно характеризується за місцем роботи.

Захисник зазначав, що ОСОБА_7 відповідно до військового квитка серії НОМЕР_4 є солдатом, за військово-обліковою спеціальністю - медичною сестрою, та у разі необхідності підлягає призову на військову службу, що свідчить про наявність обмеження на її виїзд за межі України.

Також ОСОБА_7 відповідного до закордонного паспорту має лише одну відмітку про перетин державного кордону.

Вказані обставини, на переконання апелянта, значно зменшують ризик переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду.

Органом досудового розслідування не надано доказів можливості підозрюваної незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а слідчим суддею не враховано те, що жоден із свідків не знаходиться у службовій чи фінансовій залежності від ОСОБА_7 , остання не може впливати на зазначених осіб з фінансової точки зору, що підтверджується даними довідок про її доходи за останні два роки.

Крім того, свідки, які вже допитані у даному кримінальному провадженні, були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, протоколи їх допитів долучені до матеріалів справи.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, носить абстрактний характер, оскільки більшу частину документів, які виготовлялись для ОСОБА_12 , вилучено під час проведення обушків, ОСОБА_7 не є лікарем, а тому не має фізичного доступу до медичної системи «Healthy», а згідно зі своїми посадовими обов`язками не має будь-якого службового впливу на лікарів КНП «КДЦ» Деснянського району міста Києва.

Обґрунтування ризику вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінальних правопорушень, у яких вона підозрюється, системністю та триваючим характером дій підозрюваної, на думку захисника, є безпідставним.

Захисник вказував на неналежний стан здоров`я ОСОБА_7 , якій діагностовано вегитососудисту дистонію, сингулярні стани, а також на те, що вона потребує відповідного обстеження та у разі необхідності лікування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваної ОСОБА_7 в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» та її захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженнні № 0000170 від 20.02.2023 за підозрою ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно даних клопотання, 31.08.2023 ОСОБА_7 затримано на підставі п. 2 ч.1 ст. 208 КПК України.

31.08.2023 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у перешкоджанні законній діяльності Збройних сил України та інших військових формувань в особливий період, за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, та в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.10.2023 застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29.10.2023, без визначення розміру застави.

Постановою першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_17 від 19.10.2023 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000170 від 20.02.2023 продовжено до трьох місяців, тобто до 30.11.2023.

23.10.2023 слідчий в особливо важливих справах 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням від 20.10.2023, погодженим прокурором третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , в якому просив продовжити строк застосованого до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, тобто до 30.11.2023 включно, без визначення розміру застави, із подальшим її утриманням у Київському слідчому ізоляторі.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.10.2023 задоволено клопотання слідчого та продовжено раніше застосований щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали встановлено в межах терміну досудового розслідування тривалістю 36 днів, тобто до 30.11.2023 включно.

Контроль за виконанням ухвали покладено на слідчого у кримінальному провадженні.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належно дотримані.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчим суддею прийнято рішення з дотриманням кримінального процесуального законодавства, при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 332 КК України.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_7 до інкримінованих їй кримінальних правопорушень, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та встановлено, що органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких завершення досудового розслідування є неможливим.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання її винуватою у інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер, суспільну небезпечність та наслідки злочинів, у вчиненні яких вона підозрюється.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрювана може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами та даними про конкретні обставини інкримінованих підозрюваній кримінальних правопорушень, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваної, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

При цьому, продовживши підозрюваній ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави, враховуючи фактичні обставини та кваліфікацію інкримінованих підозрюваній кримінальних правопорушень, зміст підозри та вимоги абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України.

У рішенні «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що національні судові органи повинні брати до уваги усі обставини справи, та зважати на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваній запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Викладені в апеляційній скарзі з доповненнями доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 332 КК України.

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи захисника в апеляційній скарзі про відсутність у діях ОСОБА_7 ознак кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 та ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 332 КК України,неналежність та недопустимість показань ОСОБА_11 та роздруківок, які додані до клопотання слідчого, відсутність доказів причетності підозрюваної до інкримінованих їй кримінальних правопорушень, наявність ознак провокації у діях ОСОБА_12 , а також про те, що у підозрюваної під час обшуку не виявлено та не вилучено завчасно ідентифікованих грошових коштів, які вручалися заявнику ОСОБА_12 , та не знайдено жодної медичної документації, яка пов`язана із ним, на даній стадії досудового розслідування є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Посилання захисника в апеляційній скарзі з доповненнями на недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи тяжкість, конкретні обставини злочинів та дані про особу підозрюваної ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

При цьому, доводи захисника в апеляційній скарзі з доповненнями про належну процесуальну поведінку підозрюваної та наявність обмежень на виїзд ОСОБА_7 за межі України, а також про те, що вона у закордонному паспорті має лише одну відмітку про перетин державного кордону, самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваної, у випадку застосування щодо неї запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Дія на території України воєнного стану не спростовує можливість ОСОБА_7 переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків та інших підозрюваних безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, не виключена ймовірність того, що остання у разі, якщо не буде обмежена у спілкуванні із свідками та іншими підозрюваними, яким відомі обставини вчинених злочинів, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про продовження існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 зокрема можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Ураховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, та дані про особу підозрюваної, колегія суддів вважає, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому слідчий суддя обґрунтовано продовжив підозрюваній винятковий запобіжний захід.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 раніше не судима, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки та місце роботи, перебуває на військовому обліку та має позитивні характеристики за місцем роботи, не спростовують існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання апелянта на незадовільний стан здоров`я підозрюваної, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки стороною захисту не надано суду доказів на підтвердження неможливості утримання ОСОБА_7 під вартою у зв`язку із наявними у неї захворюваннями.

Інші доводи апеляційної скарги з доповненнями висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3