Справа № 520/8079/18
Провадження № 1-кп/947/338/21
УХВАЛА

14.04.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження №0003353 від 26.12.2017 року відносно:

ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_5 обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, який розглядається колегією суддів, а саме: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Пунктом 20-5 Перехідних положень КПК України визначено, що тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) встановлюються певні особливості судового контролю за дотримання прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження. Зокрема цим пунктом визначено, що у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Оскільки суддя ОСОБА_11 перебуває на лікарняному і не може прийняти участь в розгляді зазначеного кримінального провадження, а строк тримання під вартою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 закінчується 18.04.2021 року, то суд з урахуванням вищевказаних Перехідних Положень КПК України, приходить до висновку про можливість розгляду питання доцільності продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 одноособово головуючим по справі суддею ОСОБА_1 .

Ухвалою суду щодо обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , кожного окремо, було продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 18.04.2021 року.

З огляду на те, що визначний судом строк тримання обвинувачених під вартою добігає кінця, відповідно до ст. 331 ч. 3 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження їхнього тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні, судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовдження подальшого тримання обвинувачених під вартою.

Прокурор підтримав подальше тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартоюстроком на 60 днів. Обґрунтовуючи тим, що підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення, а метою досягнення дієвості цього запобіжного заходу забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, передбачених ч.4 ст.42 КПК України, а також запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Так обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що обвинувачені, знаючи про тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть вдатися до спроб переховуватися. Згідно позиції прокурора обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків, та потерпілих у кримінальному провадженні. До того ж, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть перешкоджати судовому розгляду з метою уникненню справедливого покарання.

Крім того, ОСОБА_3 є громадянином Російської Федерації та може переховуватись від суду в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, а ОСОБА_4 зареєстрований на тимчасово окупованій території України, що також може вплинути на переховування від суду в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.177 та ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений не виконає покладенні на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. З урахуванням сукупності викладених обставин, даних про особи обвинувачених, в силу характеру інкримінованого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 діяння та одночасного забезпечення належного виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_8 , заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи тим, що прокурором не подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказуючи, що ризики не обгрунтовані, доказів впливу на свідків немає, ризик переховування не підтверджений, обвинувачений має соціальні зв`язки та місце мешкання, а громадянство іншої держави не є підставою для тримання під вартою, у зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу, в якому стверджує про те, що в нього є місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , має договір оренди за вказаною адресою з гр. ОСОБА_13 , а тому просив змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_14 заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, звернувши увагу суду на відсутність підстав передбачених ст.177 КПК України, а саме на наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків. Також, захисник звернула увагу на відсутність вини обвинуваченого у вчинених правопорушеннях та тривалість тримання обвинуваченого під вартою, відсутність ризиків зазначених прокурором, наявність постійного місця проживання, тому просила обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_9 підтримали думку захисників.

Вислухавши думку прокурора про доцільність продовження запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вивчивши дані про особи обвинувачених, враховуючи тяжкість обвинувачення, оцінивши на предмет наявності ризиків вчинення обвинуваченими дій, передбачених ст. 177 КПК України, кожним окремо, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обвинувачуються, у скоєнні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину. Однак, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою,

При цьому, у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами. Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними».

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченим суд також враховує вимоги ст.ст. 5, 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Суд вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням обставин даної конкретної справи тримання обвинувачених під вартою є розумним з урахуванням особливостей розгляду вказаного кримінального провадження та в даному випадку суд доходить висновку про існування зазначених прокурором та передбачених ст. 177 КПК України ризиків, і про те, що суспільний інтерес щодо тримання обвинувачених під вартою переважає над їх особистими інтересами і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинувачених та запобігти зазначеним ризикам, а тому суд вважає за необхідне продовжити відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 срок запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, суд вважає, що наведені вище підстави не є загальними й абстрактними.

Все вищевикладене свідчить, що тяжкість покарання ще може свідчити про те, що ризик переховування обвинувачених від суду на теперішній час не зменшився (п.1 ч.1 ст. 177 КПК).

Крім того, суд встановлює наявність іншого ризику скоєння іншого кримінального правопорушення (п.5 ч.1 ст. 177 КПК).

Враховуючи, що ОСОБА_4 є громадянином України. До затримання ОСОБА_4 проживав в м.Луганськ. В м. Одесі ОСОБА_4 не має постійного місця проживання, до затримання він проживав в орендованій квартирі. Викладені обставини, на переконання суду, свідчать про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків на території м.Одеси, крім того, суд враховує і те, що раніше ОСОБА_4 вже був судимим за вчинення іншого особливо тяжкого злочину проти власності, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Також, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 є громадянином Російської Федерації, прибув до України 12 липня 2018 року, при цьому у нього відсутні будь-які документи на право постійного проживання на території України. Крім того, ОСОБА_3 не одружений, не має сім`ї та утриманців, до затриманні він ніде не працював. Викладені обставини беззаперечно свідчать про відсутність на території України у ОСОБА_3 міцних соціальних зв`язків.

При вирішення питання про провдоження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, судом враховується розмір шкоди у завданні якої обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.3 ст. 5 Конвенції звільнення особи може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання, проте сторона захисту не надала таких гарантій.

Також, при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, суд враховує і інші обставини відносно них, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан їх здоров`я; ступень міцності соціальних зв`язків; майновий стан; розмір майнової шкоди у завданні якої обвинувачуються.

Отже, в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою слід відмовити.

Все вищевикладене, в сукупності, свідчить, щодо доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим та обмеження їх конституційних прав, в даному випадку, є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Обставин, передбачених ст. 183 ч. 2 КПК України, які є перешкодою для обрання запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченим, судом не встановлено.

Керуючись ст. 177,178, 183,314,315, 316, 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою - відмовити.

Продовжити відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 діб, тобто до 13.06.2021 року.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 діб, тобто до 13.06.2021 року.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Суддя ОСОБА_1