Справа № 751/1469/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/201/24
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2023 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 08 лютого 2024 року включно, розміру застави у сумі 1 610 400 грн залишено без змін.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на те, що на цей час ризики, передбачені п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які і стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, зокрема, переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, врахував те, що вони обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також з урахуванням особи обвинувачених, їх сімейного та майнового стану, стану здоров`я, тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та не зможе запобігти встановленим ризикам.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, або обрати запобіжний захід, непов`язаний з триманням під вартою. Також просить змінити ухвалу суду в частині визначення розміру застави, визначивши ОСОБА_8 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 грн, і в цьому випадку в іншій частині ухвалу суду залишити без змін. Вважає, що прокурором не доведено обґрунтованості та реального існування ризиків відносно того, що обвинувачений буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб, вчинити інше кримінальне правопорушення, а доводи сторони захисту в судовому засіданні спростовано не було. На думку апелянта, в порушення вимог ст. ст. 42, 370 КПК України судом не вирішено клопотання сторони захисту про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не враховано характеризуючі дані обвинуваченого, а саме, наявність тісних соціальних зв`язків, який одружений, має на утриманні дружину та малолітню дитину, постійне місце проживання. Вказує, що сама по собі тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення за умови не обгрунтованості пред`явленої підозри за ч. 5 ст. 185 КК України та без обґрунтування і доведення ризиків не може бути підставою для обрання чи продовження найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також звертає увагу на порушення судом вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, п. 3 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та наголошує на завищенні визначеного розміру застави.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, домашнього арешту чи застави у помірному для підзахисного розмірі. Зазначає, що його підзахисний перебуває під вартою майже рік і такий тривалий строк вважає є порушенням п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. На думку апелянта, жодний з викладених прокурором ризиків не відповідає дійсності та є недоведеним. Звертає увагу, що ОСОБА_10 має на утриманні матір з інвалідністю 3 групи та малолітнього сина, має незадовільний стан здоров`я, а умови слідчого ізолятору не дозволяють йому повноцінно лікуватися, крім того, він позбавлений можливості обирати лікаря на власний розсуд. Переконаний, що по справі відсутні ризики, визначені ст. 177 КПК України для найсуворішого запобіжного заходу. Вважає, що при постановленні ухвали суду мала місце неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Також судом не взято до уваги характеризуючі дані ОСОБА_10 за місцем його проживання. Зауважує, що всі обставини щодо вирішення питання про обрання запобіжного заходу та його продовження мають бути конкретними з метою дотримання принципу юридичної визначеності.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення ухвали суду без змін, позицію обвинувачених та їх захисників, які наполягали на задоволенні апеляційних скарг з викладених у них підстав, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч. 1 ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Новозаводського районного суду м. Чернігова знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004241 від 26.08.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 вересня 2022 до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30.10.2022, визначена застава у розмірі 2 600 000 грн та покладені обов`язки в разі внесення застави.

Надалі запобіжний захід неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.01.2023 до 24.03.2023.

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалами від 23.03.2023, 17.05.2023, 24.08.2023 та 16.10.2023 продовжував обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, останній раз до 14 грудня 2023 року включно та зменшив розмір застави до 1 610 400 грн.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 вересня 2022 року до ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 30.10.2022, визначена застава в розмірі 2 600 000 грн та покладені обов`язки в разі внесення застави.

Запобіжний захід неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.01.2023 запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_10 продовжено до 24.03.2023.

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалами від 23.03.2023, 17.05.2023, 24.08.2023, 16.10.2023 продовжував обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, останній раз до 14 грудня 2023 року та зменшив розмір застави до 1 610 400 000 грн.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції установив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики не відпали та не зменшилися, те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна; особу обвинуваченого, вік, стан здоров`я, сімейний та майновий стан, а саме те, що ОСОБА_8 одружений, має на утриманні малолітнього сина 2018 року народження, не працює, раніше судимий, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд визнав за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою, із залишенням без змін визначений ухвалою суду від 16.10.2023 року розмір застави.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , суд першої інстанції установив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики не відпали та не зменшилися, те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна; особу обвинуваченого, вік, стан здоров`я, сімейний та майновий стан, а саме те, що ОСОБА_10 неодружений, має на утриманні малолітню дитину, 2019 року народження, матір з інвалідністю 3 групи, не працює, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд визнав за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 строк тримання під вартою, із залишенням без змін визначений ухвалою суду від 16.10.2023 року розмір застави.

Виходячи з матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і наразі вони виключають можливість зміни запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на більш м`який.

При цьому, суд врахував тяжкість обвинувачення та тяжкість безальтернативного покарання, визначеного санкцією статті, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, суд, керуючись наданими йому законом дискреційними повноваженнями, дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний щодо обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою на цей час відповідає їх особі, характеру та тяжкості інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись у кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Отже, Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Отже, беручи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, дані про осіб обвинувачених, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених, оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Доводи апеляційних скарг захисників щодо невиправданості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апелянтами у скаргах не наведено.

Посилання у апеляційних скаргах захисників на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду.

Щодо наявності у обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 міцних соціальних зв`язків, на існування яких посилаються захисники, то вони були предметом розгляду місцевого суду, та це є лише однією з обставин, які підлягають врахуванню при обранні запобіжного заходу, проте, наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків не може спростувати існування ризиків, передбачених ст. 177 КК України, що стало підставою для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ..

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Згідно з ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, дійшовши правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя при визначенні розміру застави в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, його матеріальне становище, суть та характер злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, та визначив розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, у разі внесення такої застави. Тому колегія суддів не погоджується з мотивами апеляційної скарги щодо не обгрунтованості визначення розміру застави, адже такий є співмірним відповідно до вчиненого. На думку колегії суддів, саме такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів у цьому кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого.

Доводи про те, що ОСОБА_10 має незадовільний стан здоров`я, а умови слідчого ізолятору не дозволяють йому повноцінно лікуватися були предметом розгляду суду першої інстанції та не є слушними, оскільки при оцінці цих доводів, апеляційний суд бере до уваги те, що місцевий суд оцінив в сукупності всі обставини, в тому числі особу обвинуваченого, де на час розгляду клопотання стан здоров`я є задовільним.

Не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 характеризуючі дані ОСОБА_10 за місцем його проживання, оскільки вони не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до нього саме такого запобіжного заходу.

Отже, наведені прокурором у клопотанні та підтверджені у судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченим на цей час не змінилися.

Крім цього, будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , апеляційний суд на теперішній час не установив.

З врахуванням наведеного та особи обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , тяжкості інкримінованих їм діянь, апеляційний суд відхиляє доводи про зміну їм запобіжного заходу, на чому наголошують апелянти у скаргах, оскільки визнає таке недостатньо обґрунтованим, виходячи з існуючих на цей час ризиків, вважає, що запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених, запобігти можливості настання таких ризиків. У зв`язку з чим і передбачених законом підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування ухвали суду немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2023 року, якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 08 лютого 2024 року включно, з визначенням розміру застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4