ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/607/23 Справа № 699/623/23 Категорія: ч.1 ст.310 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури на вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20.07.2023, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сахнівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, жителя та зареєстрованого АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, несудимого в порядку ст.89 КК України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.310 КК України та призначено йому покарання у виді двох років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік, з покладенням на нього відповідних обов`язків на підставі ст.76 КК України

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи в розмірі 2390,00 гривень.

Вирішена доля речових доказів.

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він на початку весни 2023 року, в невстановлений досудовим розслідуванням день та час, перебуваючи на території домоволодіння за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на території присадибної ділянки вказаного домоволодіння, посіяв зерна рослини коноплі поміж сільськогосподарських рослин. В подальшому без передбаченого законом спеціального дозволу, забороненого чинним законодавством України, маючи прямий умисел, направлений на незаконне вирощування рослин конопель, всупереч Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», діючи з наміром, направленим на незаконне вирощування рослин конопель для особистого використання, умисно вирощував, а саме з метою доведення їх до стадії визрівання, здійснював за ними обробку, шляхом культивування поверхні ґрунту та знищення бур`яну, в результаті чого, здійснив незаконне вирощування конопель у кількості 18 рослин.

В період часу з 15:23 по 15:54 години 09.06.2023, на підставі письмової згоди ОСОБА_7 , проведено огляд подвір`я та присадибної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та в подальшому вилучено 18 рослин зеленого кольору, які згідно висновку експерта №СЕ-19/124-23/6800-НЗПРАП від 14.06.2023 є рослинами роду коноплі (Саnnabis), які містять психотропну речовину, та які ОСОБА_7 незаконно вирощував для власних потреб без мети збуту. Рослини роду коноплі (Саnnabis), відносяться до Списку №3 «Рослини які містять наркотичні засоби та психотропні речовини, обіг яких допускається для промислових цілей».

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просив змінити вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що обвинувачений є особою пенсійного віку, оскільки на час вчинення інкримінованого проступку йому виповнилось 62 роки, а відтак йому не може бути призначено такий вид покарання, як обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ці вимоги закону судом виконані не в повному обсязі.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчинені ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.310 КК України при обставинах наведених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами, які досліджені судом в порядку ч.3 ст.349 КК України та не оспорюються в апеляційній скарзі.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано вірно, за ч. 1 ст. 310 КК України як незаконний посів та незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п`ятнадцяти рослин, що також не оспорюється в апеляційній скарзі. За таких обставин, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз в цій частині та відповідно до вимог ст.404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, які досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої та другої групи.

Положенням ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 передбачено, що право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років та жінки після досягнення віку 55 років.

Як свідчать матеріали кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час вчинення кримінального правопорушення йому виповнилось 62 роки, тобто ОСОБА_7 є особою, яка досягла пенсійного віку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 входить до переліку осіб, яким не може бути призначено покарання у виді обмеження волі, суд першої інстанції застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме ст.61 КК України.

Норма п.4 ч.1 ст.409 КПК України регламентує, що неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є безумовною підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 колегія суддів дотримуючись Загальної частини та в межах Особливої частини Кримінального кодексу, з додержанням вимог ст.65, 66 КК України, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, який вчинив кримінальний проступок, вину визнав повністю, на спеціальних обліках не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно. В якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , колегія суддів визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, тому вважає за необхідним призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст.310 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Санкцією ч.1 ст.310 КК України крім інших видів покарань, передбачено покарання у виді штрафу в розмірі від ста до п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, ч.1 п.2 ст. 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури - задовольнити.

Вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20.07.2023 стосовно ОСОБА_7 - змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.310 КК України з двох років обмеження волі до штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячи чотириста) гривень.

В решті вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20.07.2023 стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Головуючий-суддя -

Судді -