В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єдиний унікальний номер № 285/4592/23

Провадження № 1-кп/0285/537/23

21 листопада 2023 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді……………….... ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання....... ОСОБА_2

за участю:

прокурора……………………...... ОСОБА_3 ,

потерпілої...................................... ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ............................ ОСОБА_5 ,

захисника ...................................... ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

кримінальне провадження, внесене 04.07.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000788,

по обвинуваченню: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м Целіноград Казахстан,

з середньою освітою, не одруженого, перебуває у цивільному шлюбі,

зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,

який проживає в тому АДРЕСА_2 ,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 , починаючи з 2013 року, без реєстрації шлюбу спільно проживає однією сім?єю із ОСОБА_8 , маючи з нею спільний побут, а також взаємні права та обов?язки. Починаючи з 2022 року ОСОБА_7 маючи на меті самоствердитися за рахунок своєї співмешканки ОСОБА_8 , шляхом приниження її честі та гідності, діючи з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття у сім?ї, яку він з нею створив, не бажаючи піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та ОСОБА_8 на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги, грубо ігноруючи загальноприйняті сімейні цінності та норми моралі, вирішив умисно систематично вчиняти щодо неї психологічне насильство. Так, 08.02.2022 близько 17 год. 40 хв. та 21 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку, де вони спільно проживали за адресою: АДРЕСА_1 безпідставно створив конфлікт, який супроводжувався висловлюванням нецензурної лексики на адресу ОСОБА_8 , образ та погроз.

Окрім того, 18.12.2022 близько 21:25 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку за вищевказаною адресою, повторно створив конфлікт, який супроводжувався словесними образами та погрозами на адресу ОСОБА_8 .

Не зупиняючись на вчиненому, 16.03.2023 близько 21:30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку за вищевказаною адресою, повторно створив конфлікт із співмешканкою ОСОБА_8 .

Незважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, наявність винесених уповноваженим підрозділом органів Національної поліції України термінових заборонних приписів, ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та грубо ігноруючи норми законів, якими врегульовані сімейні відносини, а також закріплено обов`язок не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, продовжив свою злочинну діяльність.

Так, 18.06.2023 близько 23 год ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку за вищевказаною адресою, безпідставно створив конфлікт, який супроводжувався словесними образами, висловлюванням нецензурної лексики на адресу ОСОБА_8 , погрожуючи при цьому їй фізичною розправою.

Внаслідок таких дій з боку ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_8 зазнала погіршення якості життя, а також психологічних та фізичних страждань у вигляді словесних образ, погроз, приниження та залякування, що викликало у неї побоювання за свою безпеку, емоційну невпевненість та нездатність захистити себе.

За вищевказаними фактами вчинення насильства в сім?ї відносно ОСОБА_7 неодноразово були складені протоколи про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, за результатами розгляду яких в суді вказану особу притягнуто до адміністративної відповідальності.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що із ОСОБА_8 проживають біля 11 років без реєстрації шлюбу, мають двох спільних дітей, однак він їх батьком у свідоцтві про народження не записаний. Протягом 2022 року на 2023 року дійсно вчиняв домашнє насильство відносно співмешканки. У вчиненому щиро кається, згоден з кваліфікацією своїх дій, не заперечує з приводу скороченого судового розгляду справи без дослідження доказів, які ним не оспорюються.

Потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що проживає разом із обвинуваченим, як чоловік та жінка, без укладеного шлюбу, народила від нього двоє дітей, однак батьком їх вказала у свідоцтві іншу людину, не ОСОБА_7 . Справді протягом 2022 та 2023 років він вчиняв відносно неї насильство психологічне, однак вона його пробачила, вони разом проживають, просить суворо не карати обвинуваченого, цивільний позов заявляти не бажає. Батьками її дітей і досі не вказаний ОСОБА_7 , оскільки вона не має на це часу.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин та беручи до уваги, що прокурор також не оспорювала фактичні обставини провадження, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження письмових доказів. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі Девеер проти Бельгії, держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_7 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками, сумнівів у добровільності такої позиції в суду немає.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд знаходить доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_7 та його умисні дії, які виразились у домашньому насильстві, тобто умисне, систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах, ОСОБА_4 , що призвело до фізичних та психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, кваліфікує за ст.126-1 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , є щире каяття.

Обставин, які обтяжують його покарання, судом не встановлено.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд враховує:

ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії не тяжкого; його характер;

важливість проблеми домашнього насильства і дискримінаційного ефекту, який насильство справляє на жінок;

дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання скарги на нього відсутні.

Прокурор в судовому засіданні просила призначити обвинуваченому покарання у виді 1 року обмеження волі із застосуванням положень ст.75 КК України та в порядку ст.91-1 КК України застосувати до нього обмежувальні заходи.

Захисник просив застосувати ст.69 КК України та призначити покарання ОСОБА_7 у виді штрафу, мотивуючи тим, що він не судимий, утримує своїх дітей, помирився із потерпілою та добровільно відшкодував завдану їй шкоду, що на його думку є ще однією пом`якшувальною обставиною.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах Володіна проти рф, Левчук проти України зазначив, що домашнє насильство є порушенням ст.ст.3, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів. Ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя.

Однією з основних засад запобіганню та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу. Постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Неодноразове притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП свідчить про закономірну послідовність його протиправних дій та наявність тенденції до продовження такої поведінки, тобто має системний характер, а отже і підвищений ступінь небезпеки таких діянь, оскільки вони в глибшій мірі посягають на охоронювані законом права, свободи та законні інтереси потерпілої ОСОБА_8 , формують для неї триваючий стан страждання, унеможливлюють її нормальне існування.

Згідно зі ст.69 КК України та роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті КК або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті КК за цей злочин.

У даній справі суд не визнає пом`якшуючою обставиною обвинуваченого відшкодування завданої шкоди, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про це і стороною захисту надані не були. Той факт, що в суді потерпіла при дачі показів пояснила, що обвинувачений відшкодував їй шкоду, суд не бере до уваги, оскільки є підстави вважати, що такі покази дані нею з метою уникнення її чоловіка від покарання.

Суд зазначає, що єдина обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття, не знижує істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшує його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, а отже підстави застосування до обвинуваченого ст.69 КК України відсутні.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а тому суд погоджується із думкою прокурора та приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде досягнуто при призначенні покарання у виді обмеження волі в межах санкції ст.126-1 КК України.

Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, який повністю визнав свою вину у скоєному та щиро розкаявся у вчиненому; його стан здоров`я та відношення до скоєного (шкодує про вчинене); позицію потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 не є особою, небезпечною для суспільства, а тому його виправлення можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст.75 КК України в умовах звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням. На підставі ст.76 КК України на обвинуваченого покладатимуться відповідні обов`язки кримінально-виправного характеру.

На думку суду, саме таке покарання є необхідним і достатнім, сприятиме зміні насильницької поведінки обвинуваченого, формування в нього нової неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках зі своєю цивільною дружиною, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків.

Підстав для звільнення від відбування покарання судом не вбачається.

Окрім того, прокурором не були належним чином доведені підстави для застосування до обвинуваченого обмежувальних заходів, передбачених ч.1 ст.91-1 КК України, а тому суд не покладатиме на ОСОБА_7 обов`язок пройти програму для кривдників, на якій наполягала в судовому засіданні прокурор.

Потерпілою цивільного позову не заявлено, однак за нею зберігається право на звернення до суду за відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Запобіжний захід не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.

Арешт на майно не накладався.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст.337, 370, 371, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Покласти на засудженого обов`язки, передбачені ст.76 КК України:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

повідомляти його про зміну місця проживання і роботи

та не виїжджати за межі України без його погодження.

Запобіжний захід засудженому не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом 30 днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча суддя ОСОБА_1