КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.12.2023 задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 31.01.2024, із визначенням застави у розмірі 50 000 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 129 450 000 гривні у національній грошовій одиниці, та покладенням на підозрюваного ОСОБА_6 , у разі внесення застави обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Визначено строк дії ухвали, у межах строку досудового розслідування,

____________________________________________________________________________

Справа № 757/55847/23 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/44/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

саме до 31.01.2024 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник вказував на те, що починаючи з 01.02.2023 ОСОБА_6 утримується під вартою у іншому кримінальному провадженні - № 0000687 та строк його тримання під вартою востаннє продовжено по 28.12.2023. Зазначена обставина спростовує наявність у кримінальному провадженні ризиків позапроцесуальної поведінки підозрюваного.

Сторона обвинувачення жодним чином не аргументує, яким чином потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права особи ОСОБА_6 , який утримується під вартою в іншому кримінальному провадженні.

Крім того, до та під час судового засідання підозрюваному ОСОБА_6 не було роз`яснено слідчим суддею його права та обов`язки підозрюваного, а також не вручена відповідна пам`ятка. Більше того, слідчий суддя під час розгляду клопотання не встановив особу підозрюваного ОСОБА_6 та не з`ясував жодних даних про таку особу.

Посилання слідчого на продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не відповідає дійсності.

Жодних доказів вчинення ОСОБА_6 дій, направлених на переховування від органів досудового розслідування не надано, а також останнім не вчинялось таких дій.

Також сторона обвинувачення не надала докази того, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування особисто, чи за допомогою інших осіб, намагався вплинути на свідків у даному кримінальному провадженні з мстою зміни їх показів, приховати чи спотворити будь-які речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Підстави вважати про можливий вплив підозрюваного на свідків відсутній, оскільки жодний свідок будь-яких показів щодо вчинення протиправних дій ОСОБА_6 не надав та з усіма показами ОСОБА_6 погоджується.

ОСОБА_6 до утримання під вартою мав постійне місце проживання та роботи, де характеризується позитивно, за час роботи неодноразово був відзначений нагородами, які не були враховані слідчим суддею.

Підозрюваний має на утримані малолітнього сина, має сім`ю, усталений спосіб життя, раніше не судимий, є військовослужбовцем.

Крім того, апелянт зазначав, що клопотання слідчого та додані матеріали не містять відомостей, які б свідчили про наявність виключного випадку для визначення застави в розмірі, яка перевищує 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Визначений слідчим суддею розмір застави є надмірно завищеним.

Доходи підозрюваного та його дружини за період з 2021 року по квітень 2023 складають 2 883 143,13 грн., а під час перебування під вартою ОСОБА_6 будь-яких доходів не отримує.

Також, апелянт посилався на необгрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, та зазначав, що обов`язки щодо контролю якості речового майна, яке постачається за договорами Міністерства оборони України, покладені на Центральне управління контролю якості Міністерства оборони України, які повинні виконуватися згідно порядку, встановленого Наказом № 375 незалежно від змісту укладених договорів. До діяльності такого управління ОСОБА_6 відношення не має, оскільки це окремий підрозділ, діяльність якого регулюється окремими положеннями.

На переконання апелянта, оцінка наданих на адресу слідчого судді доказів свідчить про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність змови на вчинення протиправних дій між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , а також на відсутність в діях ОСОБА_6 будь-якого корисного умислу на вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 114-1 та ч. 5 ст. 191 КК України.

Також стороною обвинувачення не доведено, що зміст укладених контрактів є причиною неможливості виконання своїх обов`язків службовими особами Центрального управління контролю якості, які повинні діяти згідно приписів Наказу № 375.

Крім того, ОСОБА_6 на має повноважень на оперативне управління майном Міністерства оборони України, що на думку захисника, свідчить про безпідставність кваліфікації стороною обвинувачення дій останнього за ч. 5 ст. 191 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000370 від 09.06.2022 за підозрою ОСОБА_11 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 114-1 КК України, а також за фактами перевищення службовими особами Міністерства оборони України влади та службових повноважень при укладенні з рядом суб`єктів господарювання під час дії воєнного стану завідомо збиткових для держави договорів (контрактів, угод) про поставку товарів, засобів індивідуального захисту, продуктів харчування для потреб Збройних Сил України по завищеним цінам, низької якості та зі 100% передоплатою, що спричинило тяжкі наслідки, заволодіння службовими особами ряду суб`єктів підприємницької діяльності за попередньою змовою з іншими пов`язаними з ними особами шляхом зловживання своїм службовим становищем державними коштами у великих та особливо великих розмірах, перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, що призвело до інших тяжких наслідків, службовими особами Міністерства оборони України за попередньою змовою зі службовими особами ряду суб`єктів підприємницької діяльності та іншими особами, недбалого ставлення військової службової особи до служби, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 114-1, ч. 3 ст. 425 КК України.

Згідно долучених до клопотання матеріалів, 09.10.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру в межах кримінального провадження № 0000370 у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, вчиненому в умовах особливого періоду, що призвело до інших тяжких наслідків, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 114-1 КК України, та в розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.04.2023 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000370 продовжено до 9 місяців, тобто до 01.11.2023.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28.09.2023 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000370 продовжено до 12 місяців, тобто до 01.02.2024.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва

від 11.10.2023 у межах кримінального провадження № 0000370 до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09.12.2023 із визначенням застави в розмірі 45 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 120 780 000,00 грн.

06.12.2023 старший слідчий в особливо важливих справах першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив продовжити підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою у межах строку досудового розслідування на 60 днів, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КК України, у випадку внесення застави.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.12.2023 задоволено клопотання слідчого та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 31.01.2024, із визначенням застави у розмірі 50 000 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 129 450 000 гривні у національній грошовій одиниці, та покладенням на підозрюваного ОСОБА_6 у разі внесення застави обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Визначено строк дії ухвали, у межах строку досудового розслідування, саме до 31.01.2024 включно.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-1 та ч. 5 ст. 191 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень,передбачених ч. 2 ст. 114-1 та ч. 5 ст. 191 КК України.

Слідчим суддею досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження тримання ОСОБА_6 під вартою та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, зокрема допитати свідків; завершити проведення та отримання судових експертиз; направити запити про міжнародну правову допомогу; вирішити питання про призначення експертиз; та виконати ряд інших слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, його майновий та сімейний стан, конкретні обставини кримінальних правопорушень, дійшов висновку про визначення підозрюваному застави у розмірі 129 450 000 гривень.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 та підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Доводи поданої апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень,передбачених ч. 2 ст. 114-1 та ч. 5 ст. 191 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника в апеляційній скарзі щодо недоведеності у діях ОСОБА_6 умислу та складу інкримінованих йому злочинів з тих підстав, що він не має відношення до діяльності управління, на яке покладено обов`язок щодо контролю якості майна, яке постачається за договорами Міністерства оборони України, не має повноважень на оперативне управління майном Міністерства оборони України, а також посилання на недоведеність наявності змови на вчинення протиправних дій між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на відсутність у кримінальному провадженні ризиків позапроцесуальної поведінки підозрюваного з тих підстав, що починаючи з 01.02.2023 ОСОБА_6 утримується під вартою у іншому кримінальному провадженні - № 0000687 та строк його тримання під вартою востаннє продовжено по 28.12.2023, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Так, як убачається із наявної у матеріалах судового провадження копії ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 30.10.2023, підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою у межах кримінального провадження № 0000687 до 28.12.2023 включно, із визначенням застави у виді 8000 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 21 472 000 гривень.

Разом з тим, у ході апеляційного розгляду прокурором долучено копію ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 20.12.2023, якою у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_6 у межах кримінального провадження № 0000687 було відмовлено.

Відтак, у межах іншого кримінального провадження - № 0000687, на яке посилається апелянт, строк тримання під вартою ОСОБА_6 сплинув 28.12.2023.

За таких обставин, станом на день апеляційного розгляду відсутні дані про перебування ОСОБА_6 під вартою у межах іншого кримінального провадження, а відтак колегія суддів вважає обгрунтованими доводи сторони обвинувачення про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні № 0000370, та погоджується із висновком слідчого судді про наявність підстав для продовження підозрюваному строку тримання під вартою до 31.01.2024.

Доводи захисника про відсутність доказів переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та суду, впливу на свідків та іншого підозрюваного, самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного, та не свідчать про відсутність існування ризику переховування підозрюваного на наступних етапах досудового розслідування.

Наведені захисником відомості про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання та роботи, характеризується позитивно, має нагороди, має сім`ю та малолітнього сина на утриманні, раніше не судимий, є військовослужбовцем, не спростовують висновків про продовження існування ризиків у кримінальному провадженні та не є достатніми підставами для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання апелянта на непомірність визначеної ОСОБА_6 застави, є безпідставними, оскільки, враховуючи матеріальне становище підозрюваного, його вік, сімейний стан, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, тяжкість, конкретні обставини та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , на переконання колегії суддів, визначена слідчим суддею застава у виді 129 450 000 гривень є такою, що достатньою мірою гарантує виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та спонукає до їх виконання належним чином.

При цьому, як встановлено колегією суддів, при вирішенні питання щодо визначення підозрюваному розміру застави, слідчий суддя в мотивувальній частині зазначив про необхідність зменшення визначеного слідчим суддею в ухвалі Печерського районного суду міста Києва

від 11.10.2023 розміру застави, проте фактично збільшив такий розмір, визначивши заставу у сумі 129 450 000 гривень.

Разом з тим, положення ч. 5 ст. 183 КПК України щодо визначення розміру застави при застосуванні запобіжного заходу чи його продовженні, наділяють слідчого суддю правом вибору такого розміру, з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відтак, визначення слідчим суддею розміру застави при продовженні строку тримання під вартою належить до дискреційних повноважень слідчого судді, та у даному судовому провадженні, на переконання колегії суддів, застава у розмірі 129 450 000 гривень є такою, що визначена слідчим суддею з урахуванням усіх передбачених законом обставин, достатньою мірою гарантує виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та спонукає до їх виконання належним чином.

Вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, вказівка у мотивувальній частині ухвали на зменшення визначеного слідчим суддею розміру застави може свідчити про допущену слідчим суддею описку, яка у даному випадку не впливає на суть та результат прийнятого рішення.

На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги про те, що під час судового засідання підозрюваному ОСОБА_6 не було роз`яснено слідчим суддею його права та обов`язки підозрюваного, а також не вручена відповідна пам`ятка, не можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки інформація права та обов`язки підозрюваного повідомлялася ОСОБА_6 під час вручення останньому повідомлення про підозру 09.10.2023, про що свідчить особистий підпис останнього (том 3 а.с. 70-72).

У випадку виникнення потреби у роз`ясненні змісту будь-якого з прав, які передбачені ст. 42 КПК, підозрюваний міг повідомити слідчого суддю про необхідність такого роз`яснення, однак такою можливістю ОСОБА_6 не скористався.

Та обставина, що слідчий суддя за відсутності відповідного клопотання чи заяви підозрюваного не роз`яснив його прав та обов`язків, не свідчить про його необізнаність із такими правами та потребу у їх додатковому роз`ясненні.

Вказане узгоджується із висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 468/1488/19-к, відповідно до яких, положення кримінального процесуального закону спрямовані на забезпечення інформування учасників процесу з їхніми правами та обов`язками. Якщо з матеріалів провадження вбачається, що засудженому неодноразово вручалися пам`ятки про його права та обов`язки на різних стадіях кримінального провадження, зокрема, як підозрюваного, обвинуваченого, то стверджувати про порушення процесуального закону у цій частині не можна.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3