ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000057 від 27.11.2023р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.27, ч.3 ст. 369 КК України, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , подану на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 січня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 січня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки АДРЕСА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянки України, яка працює медичною сестрою ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», не судиму, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» терміном до 10 березня 2024 року.

Одночасно для забезпечення виконання ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України, визначено запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 180000 грн.

У разі внесення застави покладено на підозрювану ОСОБА_8 окремі обов`язки, а саме які передбачені п. 1-4, 8 ст.194 КПК України.

На вказане рішення слідчого суду захисник адвокат ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.01.2024р. і ухвали нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід , передбачений ст.176 КПК України, який не пов`язаний з позбавленням волі, а саме у вигляді домашнього арешту.

НП:11-сс/822/12/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10

Категорія: в порядку ст. 309 КПК України Доповідач: ОСОБА_1 .

Вважає, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_8 буде вчиняти кримінальні правопорушення та переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

На думку апелянта, слідчим суддею не враховано особу ОСОБА_8 , яка має постійне місце проживання, не перебуває на спеціальних обліках, офіційно працює, не судима, на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, один із яких інвалід дитинства, а також чоловік ОСОБА_11 , який хворий цирозом печінки.

Крім того, стверджує, що розмір застави, який визначив слідчий суддя, є непомірно великим для родичів ОСОБА_8 .

Вважає, що домашній арешт з покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ст.181 КПК України, зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Також зазначає, що у разі якщо суд не знайде підстав для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби, просив зменшити визначений ОСОБА_8 розмір застави до розміру, визначеного нормою ст.182 КПК України, а саме у розмірі 100000 грн, що відповідає 42 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення та доводи апеляційної скарги, захисника адвоката ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , який підтримав доводи поданої його колегою-адвокатом ОСОБА_7 апеляційної скарги та просив її задовольнити, посилаючись на доводи, які викладені у ній, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення слідчого судді суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів доходить такого.

Положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частиною 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого, слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими.

Так, апеляційним судом встановлено, що СУ ГУНП в Чернівецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000057 від 27.11.2023р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.

12 січня 2024 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.27, ч.3 ст.369 КК України.

У межах цього кримінального провадження слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , за наслідками розгляду якого постановлено оскаржувану ухвалу.

Матеріали, додані до клопотання та які були предметом розгляду слідчим суддею, свідчать про те, що оголошена ОСОБА_8 підозра за ч.4 ст.27, ч.3 ст. 369 КК України є обґрунтованою, та в апеляційній скарзі така не оскаржується, а тому колегія суддів, керуючись вимогами ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих обставин, які ніким не оспорені.

Що стосується ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, то такі знайшли своє підтвердження у суді апеляційної інстанції при перевірці ухвали слідчого судді та об`єктивно існують.

Так, існує ризик того, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки вона обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі.

Оцінюючи вищевказане, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, існує ризик того, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_8 , якій відомі обставини кримінального провадження, зможе впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, а також ризик вчинення нею іншого кримінального правопорушення.

Об`єктивно існує і ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_8 має стійкі ділові та дружні зв`язки з представниками медичних установ, де вона працювала, крім того, остання підозрюється у вчиненні корупційного кримінального правопорушення

За таких обставин, існування вказаних ризиків в сукупності з даними про особу підозрюваної вказують на наявність підстав для застосування відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, жоден більш м`який запобіжний захід, в тому числі домашній арешт, на даний момент не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому слідчий суддя обґрунтовано застосував до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Що стосується доводів апелянта про те, що слідчим не надано доказів на підтвердження ризиків, зазначених у клопотанні, то такі є безпідставними, оскільки ризиком, у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

Посилання захисника на те, що підозрювана позитивно характеризується за постійним місцем проживання, раніше не судима, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, один із яких інвалід дитинства, її чоловік ОСОБА_11 , хворий цирозом печінки, а також те, що вона здійснює догляд за своїм батьком ОСОБА_12 (який є інвалідом 2 групи), враховані апеляційним судом, проте такі не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновки суду про обґрунтованість висунутої підозри та існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується розміру застави, то такий визначено у відповідності до ст.182 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваної, інших даних про її особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу.

При цьому, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді місцевого суду про те, що саме такий розмір застави, передбачений у п.2 ч.5 ст.182 КПК України здатен забезпечити виконання ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків.

На думку колегії суддів, вказаний розмір застави не є непомірним для підозрюваної, жодним чином не порушує її права, та є достатнім і необхідним для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків на даному етапі досудового розслідування.

За таких обставин, підстав для скасування рішення слідчого судді немає, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Істотних порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.177, 183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів Чернівецького апеляційного суду з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 січня 2024 року, якою застосовано до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3