У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 000735 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м.Миколаєва від 05 червня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17.11.2011 Баштанським районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, 16.07.2018 звільненого умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 4 місяці,

-обвинуваченого за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2023 року ОСОБА_6 засуджений за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 20.06.2021 до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 судові витрати за проведення експертиз на суму 46 327 грн. 69 коп.

Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок скасувати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі висловив незгоду з кваліфікацією вчиненого кримінального правопорушення та вважав призначене покарання занадто суворим.

Зазначив, що суд першої інстанції не врахував роз`яснення , яке міститься у п. 20, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», щодо відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть.

Разом з тим, у доповненнях до апеляційної скарги зазначив, що сукупність доказів, на які послався суд першої інстанції, є недостатньою для визнання його винним у вбивстві ОСОБА_8 .

На думку апелянта, всі докази, зібрані стороною обвинувачення, не є прямими. Жоден зі свідків не були очевидцями безпосереднього конфлікту між ним та потерпілим, так само і свідками удару ножем.

Стверджує, що умислу на вбивство не мав, однак подій не пам`ятає з огляду на те, що знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння.

Узагальнена позиція інших учасників провадження

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_9 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, а вирок залишити без змін.

Вважає, що в ході судового розгляду повністю і беззастережно доведено вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, а вирок суду відповідає вимогам закону. Зауважує, що досліджений відеозапис містить інформацію (відео) нанесення ОСОБА_6 удару в область тулуба загиблого. Видно, як ОСОБА_6 розмахує рукою, в якій блискучий предмет, схожий на ніж, а також наносить ще один удар і йде за ворота.

Зазначає, що при затриманні у ОСОБА_6 вилучено куртку чорного кольору, в якій він був у день вчинення правопорушення, та на якій виявлено генетичні ознаки крові людини, що відповідають генетичним ознакам зразка крові потерпілого ОСОБА_8 .

Крім того, доводи ОСОБА_6 про те, що він не надавав пояснень та не допитувався, є такими, що не заслуговують на увагу. Так, в ході судового розгляду ОСОБА_6 надав показання, що дійсно у той день розпивав з ОСОБА_8 спиртні напої за місцем роботи останнього. Момент нанесення удару не пам`ятає, оскільки в той день багато вжили спиртних напоїв. Підтвердив, що на відео він і удар наніс теж він, оскільки це зафіксовано, але він того не пам`ятає.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

18 червня 2021 року приблизно о 16:15 год ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, перебуваючи у приміщенні служби охорони (сторожка) на території КП ММР «Дорога», за адресою: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 7 (за місцем роботи ОСОБА_8 ), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході раптово виниклого конфлікту за раптово виниклим умислом, направленим на заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання смерті, умисно наніс один удар предметом, схожим на ніж, в область грудної клітини ОСОБА_8 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани черевної порожнини з ушкодженням діафрагми та лівої частки печінки, внутрішньочеревної кровотечі, в результаті чого ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Після цього ОСОБА_6 пішов з місця вчинення кримінального правопорушення по вул. Новозаводська в м. Миколаєві у невідомому напрямку.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винуватим у умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 КК України, та кваліфікував його дії за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Розгляд кримінального провадження проводився в суді першої інстанції колегіально судом у складі трьох суддів, та суддею ОСОБА_10 , яка входила до складу колегії суддів, викладено окрему думку. Суддею зазначено, що досліджені судом докази категорично та прямо не вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого злочину, а сукупність доказів є недостатньою для визнання ОСОБА_6 винним у вбивстві ОСОБА_8 .

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 вважав вирок суду законним та обґрунтованим. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При ухваленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, у умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим доказам.

На переконання колегії суддів, вина ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного злочину доведена поза розумним сумнівом.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 суду пояснив, що 18.06.2021 близько 16:15 год разом з ОСОБА_8 перебували в сторожці на території КП ММР «Дорога» та знаходились в стані алкогольного сп`яніння. Момент нанесення удару не пам`ятає, але факт вчиненого злочину не заперечував. На відеозаписах з камер відеоспостереження ОСОБА_6 впізнав себе, як особу, яка перебувала на території підприємства та нанесла удар ножом ОСОБА_11 .

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений висловив незгоду з кваліфікацією його дій, зазначаючи, що суд першої інстанції не відмежував умисне вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть.

Разом з тим, у доповненнях до апеляційної скарги, обвинувачений заперечував доведеність його вини у вчиненні вбивства.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, який в суді вину визнав частково, а в поданій апеляційній скарзі взагалі заперечував свою вину, колегія суддів вважає доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні вбивства за обставин, встановлених судом.

Зокрема, щодо доводів ОСОБА_6 про відсутність доказів його вини у вчиненому вбивстві ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає, що ці доводи позбавлені підстав, з огляду на таке.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 18.06.2021, таблицею зображень, відеозаписами до нього, оглянуто ділянку місцевості на території КП ММР «Дорога» за адресою: вул. Новозаводська, 7 у м. Миколаєві. Біля входу напроти воріт було виявлено плями бурого кольору невизначеного розміру. Біля порогу дверей виявлено плями бурого кольору невизначеної форми. Біля входу в сторожку головою до виходу виявлено труп ОСОБА_8 , з ознаками насильницької смерті.

З правої сторони від входу на столі виявлено предмет, ззовні схожий на ніж, з довжиною леза 17 см, довжина ножа 29 см, ширина біля основи рукоятки 25 мм.

Окрім того, вилучені наступні речі: кепка червоного кольору (біля трупу) з наявними плямами бурого кольору; змиви речовини бурого кольору, вилученої на асфальті біля в`їзду на територію КП «Дорога», які були предметом дослідження при проведенні судових молекулярно-генетичних та імунологічних експертиз (т.1 а.п. 253, т.2 а.п. 199-219).

Цей огляд було проведено у невідкладному випадку, з метою перевірки версії умисного вбивства ОСОБА_8 , а також запобіганню можливому знищенню доказів вчинення такого злочину. Відповідно до положень ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий звернувся до суду з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , та ухвалою слідчого судді від 23 квітня 2021 року це клопотання задоволено (т. 1 а.п. 247-248).

Тому суд першої інстанції правильно визнав цей доказ допустимим та обґрунтовано поклав його в основу обвинувального вироку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування проведено судово-медичну експертизу, яка встановила характер спричинених тілесних ушкоджень потерпілому, їх локалізацію та механізм заподіяння.

Так, згідно висновку судово-медичного експертизи №2167 від 19.06.2021, смерть ОСОБА_8 настала від одного сліпого проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням діафрагми, лівої частки печінки, що ускладнилось внутрішньочеревною кровотечою (в черевній порожнині 800 мл крові). При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження:

- рани обличчя, тулубу та лівого плеча з відносно рівними краями, відносно гострими кінцями спричинені гострим ріжучим або колючо-різаним предметом, не виключено ножем, мають ознаки легких, та не перебувають в прямому причинному зв`язку із настанням смерті;

- проникаюча колото-різана рана черевної порожнини з пошкодженням діафрагми та лівої частки печінки, що призвело до внутрішньочеревної кровотечі, - утворилися від однократної дії плоского колюче-ріжучого предмета типу клинка ножа, що має вістря, лезо та обух. Ця рана має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті.

Рана є колото-різаною, про це свідчить її морфологічні властивості: рівні краї, один гострий, другий П-подібний кінці, а також дані судово-медико-криміналістичного дослідження переважання глибини ранового каналу над довжиною рани (довжина 4,5 см, ширина 1,3 см, глибина ранового каналу 13-14 см). Більш ймовірне взаєморозташування ОСОБА_8 та особи, що наносила тілесні ушкодження в момент їх заподіяння обличчям один до одного. Характерних для самооборони тілесних ушкоджень не виявлено (т.2, а. с. 166-171).

Окрім зазначеного висновку судово-медичної експертизи, у кримінальному провадженні проведені судові молекулярно-генетичні та імунологічні експертизи, якими встановлені дані, які беззаперечно доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства потерпілого, а саме:

- висновком судової імунологічної експертизи №554-і від 04.08.2021 встановлено походження крові на кепці червоного кольору, виявленої біля трупу потерпілого. Згідно вказаного висновку, на кепці знайдена кров людини, дані серологічного дослідження не виключають походження крові від потерпілого ОСОБА_8 (т.2 а.с. 20-23);

- висновком судової імунологічної експертизи №555-і від 02.08.2021 встановлено походження змивів речовини бурого кольору, вилученої на асфальті біля в`їзду на територію КП «Дорога», та встановлено, дані серологічного дослідження не виключають походження крові від потерпілого ОСОБА_8 (т.2 а.с. 33-36).

З даних протоколу огляду трупа від 19.06.2021 вбачається, що у приміщенні бюро судово-медичних експертиз при огляді трупу огляду вилучено, зокрема, одяг потерпілого: жилетку, сорочку чоловічу, брюки чоловічі (т.1 а.с. 196-202).

Як слідує з висновків судової імунологічних експертиз № 576-і, №577-і, №575-і, предметом їх дослідження був одяг потерпілого, виявлений при огляді трупу ОСОБА_8 , та цими висновками встановлено генетичні ознаки крові потерпілого, а також що на чоловічій сорочці, жилетці, брюках чоловічих, які були на трупі потерпілого, виявлена кров людини, походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_8 (т.2, а.с. 47-50, 54-57, 61-64).

Висновком судової молекулярно-генетичної експертизи встановлено генетичні ознаки крові потерпілого ОСОБА_8 , та що генетичні ознаки крові потерпілого та клітин з ядрами, виявлених на ножі при проведенні огляду місця події, збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_8 (т.2 с. 107-116).

Згідно протоколу затримання, 18.06.2021 о 18:45 слідчий затримав ОСОБА_6 на підставі п.2 ч.1 ст. 208 КПК України (безпосередньо після вчинення злочину), як особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Слідчий у присутності двох понятих здійснив обшук ОСОБА_6 , під час якого у останнього вилучено куртку чорного кольору (т.2, а. с. 278-280), на якій згідно висновку судової молекулярно-генетичної експертизи, виявлено кров людини, генетичні ознаки якої збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_8 (т.2, а.с. 74-82).

Проаналізувавши висновки зазначених експертиз, колегія суддів зазначає, що зазначені висновки судової молекулярно-генетичної експертизи доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства потерпілого за встановлених судом першої інстанції обставин.

В основу обвинувального вироку також обґрунтовано покладені дані відеозапису з камер відеоспостереження території КП ММР «Дорога» за адресою: вул. Новозаводська, 7, м. Миколаїв, при перегляді яких встановлено, що у проміжок часу 15:38:01-15:38:18 у ворота підприємства зайшов ОСОБА_6 у світлій кепці із сумкою; 15:46:08-15:46:34 ОСОБА_6 вийшов зі сторожки і в нього впала світла кепка; 16:01:28-16:01:46 ОСОБА_6 повернувся, підібрав кепку та зайшов до сторожки; 16:21:05-16:21:24 ОСОБА_6 та ОСОБА_8 стояли біля сторожки, ОСОБА_6 в куртці чорного кольору наносить удар, замахнувшись рукою в область тулуба потерпілого, потім зробив розмах рукою, в якій видно блискучий предмет, схожий на ніж, та наніс ще один удар, а потім пішов через ворота (т.1 а.п. 221).

З відеозапису вбачається, що 15:55:47, тобто після виходу зі сторожки і до повернення на території було два чоловіки, один з яких стоїть ліворуч - свідок ОСОБА_12 , який впізнав ОСОБА_6 , як чоловіка, що сидить (праворуч).

Судом першої інстанції досліджено протокол додаткового огляду предмету від 16.08.2021 за участю свідка ОСОБА_12 , оглянуто відеозаписи з камер відеоспостереження території КП ММР «Дорога», і на ці докази суд першої інстанції також послався в обґрунтування оскаржуваного вироку.

Так, відповідно до протоколу додаткового огляду предмету від 16.08.2021 за участю свідка ОСОБА_12 , об`єктом огляду був DVD-R диск, на якому наявні відеозаписи з камер відеоспостереження, де зображено територію підприємства за адресою: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 7. Згідно вказаному відеозапису, посередині території біля калюжі сидів чоловік №1 - ОСОБА_6 , перед яким лежав предмет чорного кольору, зовні схожий на портфель (сумку). Зліва біля воріт до боксу стояв чоловік №2 - ОСОБА_12 , на відстані близько 30 м від чоловіка №1 - ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_12 повідомив, що чоловік на відеозаписі, що стояв біля входу до боксу з лівої частини території на відстані близько 30 м від чоловіка, який сидів на асфальті території, це він. Свідок зазначив, що в подальшому в ході досудового розслідування під час проведення впізнання особи за фотознімками від 18.06.2021, він впізнав даного чоловіка як ОСОБА_6 , і що дата на відеозаписі не вірна, оскільки події відбувалися 18.06.2021 (т. 1 а.с. 210-211).

Дані зазначеного протоколу огляду предмету узгоджуються з даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.06.2021, згідно яким свідок ОСОБА_12 впізнав на фото № 2 особу, тобто ОСОБА_6 , який 18.06.2021 приблизно о 16:00 год. знаходився на території КП ММР «Дорога», за адресою: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 7 та перебував в стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.с. 216-217).

З дослідженого судом першої інстанції відеозапису (ch06_5346) з камер відеоспостереження на DVD-R диску, також встановлено, що з приміщення зліва вийшов свідок ОСОБА_13 , пройшов повз сидячого чоловіка в куртці чорного кольору, якого свідок впізнав як ОСОБА_6 . На відеозаписі зазначається час 15:54:05, тобто після виходу зі сторожки і до повернення (т.1 а.с. 221).

Згідно протоколу додаткового огляду предмету від 12.08.2021 за участю свідка ОСОБА_13 , об`єктом огляду був DVD-R диск, на якому наявні відеозаписи з камер відеоспостереження, де зображено територію підприємства за адресою: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 7. На відеозапису зафіксовано, що посередині території біля калюжі сидів чоловік №1 - ОСОБА_6 , перед яким лежав предмет чорного кольору, зовні схожий на портфель (сумку). На 15 секунді відеозапису, о 15:54:00, з лівої частини території вийшов чоловік №2 - ОСОБА_13 , який розмовляв по телефону. Чоловік №2 - ОСОБА_13 , пройшов неподалік від чоловіка №1 - ОСОБА_6 , близько 4-5 м та зайшов в транспортний засіб -автобус синьо-білого кольору.

Свідок ОСОБА_13 повідомив, що чоловік на відеозаписі, що проходив повз чоловіка, який сидів на асфальті території, це він. Крім того, свідок додав, що в подальшому в ході досудового розслідування під час проведення впізнання особи за фотознімками від 19.06.2021, він впізнав даного чоловіка як ОСОБА_6 . Також свідок ОСОБА_13 зазначив, що дата на відеозаписі не вірна, оскільки події відбувалися 18.06.2021 (т. 1 а.с. 212-215).

Дані зазначеного протоколу огляду предмету співпадають з даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2021, згідно яким свідок ОСОБА_13 впізнав на фото № 3 ОСОБА_6 , який 18.06.2021 приблизно о 15:00 год. сидів на землі на території КП ММР «Дорога», за адресою: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 7 (т.1 а.с. 218-220).

Обставини, зазначені у вказаних протоколах впізнання та протоколах огляду відеозаписів обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду в суді першої інстанції не заперечував.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 в суді першої інстанції, в яких він підтвердив перебування на території підприємства у сторожці разом з потерпілим повністю узгоджуються з даними наведених відеозаписів та з поясненнями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в цій частині.

Отже, доводи обвинуваченого про відсутність свідків, які були очевидцями вчинення злочину, є безпідставними, оскільки ці доводи спростовані вищенаведеними даними відеозаписів та протоколів огляду відеозаписів за участю свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтвердили факт перебування 18.06.2021 близько 15:54-16:00 год ОСОБА_6 на території КП ММР «Дорога».

Колегія суддів наголошує, що інших осіб, окрім потерпілого та обвинуваченого ОСОБА_6 , вказані свідки не бачили, що також вказує на вчинення вбивства саме обвинуваченим.

Доводи обвинуваченого про те, що відеозапис не містить доказів, оскільки він дуже поганої якості та на ньому не видно ані ножа, ані моменту спричинення удару ножом, є неспроможними.

Так, досліджений відеозапис з камер відеоспостереження території КП ММР «Дорога» містить інформацію нанесення ОСОБА_6 удару в область тулуба потерпілого та видно, як ОСОБА_6 розмахує рукою, тримаючи блискучий предмет, схожий на ніж, а також наносить удар, а потім йде за ворота підприємства.

Судом також встановлено, що при затриманні у ОСОБА_6 було вилучено куртку чорного кольору, в якій він був одягнений у день вчинення злочину, та на куртці обвинуваченого виявлено генетичні ознаки крові саме потерпілого ОСОБА_8 .

Що стосується кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів зазначає, що з урахуванням обраного знаряддя вчинення злочину - ножа, локалізації поранень (життєво важливий орган - печінка), механізму їх заподіяння, поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, який залишив це місце, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 умислу на вчинення умисного вбивства, оскільки обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання.

Отже, є безпідставними доводи апелянта про неправильність кваліфікації його дій.

Посилання обвинуваченого про те, що він нічого не пам`ятає, оскільки знаходився в стані алкогольного сп`яніння, не спростовує висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вбивства за обставин, встановлених судом першої інстанції .

Оцінюючи вищезазначені докази, всупереч доводам апелянта, колегія суддів вважає, що всі досліджені докази, на які послався суд першої інстанції в обґрунтування оскаржуваного рішення, є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, та достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом.

За такого, колегія суддів, оцінюючи у сукупності пояснення обвинуваченого, свідків, які бачили ОСОБА_6 біля сторожки у час вчинення вбивства, письмові докази та записи з відеокамер спостереження, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими, вважає правильними висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч.2 ст. 115 КК України.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12.06. 2018 у справі № 712/13361/15, провадження № 51-1604км18). Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом».

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, дослідивши докази та надавши їм належну оцінку, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого ст.ст. 116-118 КК України.

На думку колегії суддів, вина обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом.

Судом апеляційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного вироку, про що просить в апеляційній скарзі обвинувачений.

Що стосується доводів обвинуваченого про призначення йому занадто суворого покарання, то вони не є слушними, з огляду на таке.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є особливо тяжким злочином, наявність суспільно-небезпечного наслідку злочину - настання смерті особи, що є невідворотнім.

Також враховано дані про особу винного, який раніше судимий за вчинення умисного вбивства, характеризується задовільно, не працює.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_6 відбував покарання за вчинення умисного вбивства, звільнився з місць позбавлення волі умовно-достроково 16.07.2018 на строк 2 роки 4 місяці та через незначний проміжок часу знову вчинив аналогічний злочин, що на переконання колегії суддів свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Відповідно до висновку судової психіатричної експертизи, ОСОБА_6 на момент інкримінованого правопорушення страждав на психічне захворюваннярозлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, гостра інтоксикація, неускладнена. На теперішній час він страждає на психічне захворювання розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності. Дані психічні розлади не позбавляють ОСОБА_6 здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними на період інкримінованого правопорушення та на теперішній час. За психічним станом ОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.2 а.п. 189-195).

Обставини, які пом`якшують покарання, відсутні.

Обставиною, яка обтяжує покарання, обґрунтовано визнано вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, оскільки згідно виписки з медичної карти, 18.06.2021 о 22:55 год у ОСОБА_6 виявлено гостру інтоксикацію внаслідок вживання алкоголю (т.2 а.с. 173).

З огляду на наведене, суд першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 призначив покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3