КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/5571/2023 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника АТ «Українська залізниця» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року, -

за участю:

представника АТ «Українська залізниця» - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22.08.2023 року задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, яке виявлено 26.07.2023 року в ході проведення огляду цеху ПР-3 локомотивного депо «Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» за адресою: м. Київ, площа Петра Кривоноса, 4, а саме: електровоз серії ЧС-4 № 211, шляхом заборони розпоряджатися та користуватися цим майном.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в інтересах АТ «Українська залізниця», в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22.08.2023 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала була винесена без достатніх підстав, а також із суттєвими порушеннями норм кримінального процесуального законодавства України.

Як стверджує представник, у клопотанні прокурора не вказано, які конкретні відомості, сліди містить електровоз ЧС-4 № 211, а також яким чином міг вказаний електровоз бути використаний як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а відтак, не наведено доказів того, що вилучене майно має ознаки речових доказів. Крім того, арештований електровоз ЧС-4 № 211 був задіяний в процесі перевезення пасажирів, а тому він є необхідним для використання у перевізному процесі, оскільки на даний час складається критична ситуація із утриманням парку тягового рухомого складу, до якого входять і електровози.

Водночас, автор апеляційної скарги вказує, що АТ «Українська залізниця» є товариством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, і за жодних обставин не може припинити свою діяльність, оскільки це буде мати катастрофічні наслідки для всієї держави.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був завчасно проінформований. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу у відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника АТ «Українська залізниця» ОСОБА_6 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що слідчим управлінням Головним управлінням СБ України у місті Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000483 від 01.06.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 113 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в період з січня 2023 року по даний час, в умовах воєнного стану, невстановлені особи з числа працівників регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» та ПАТ «Запорізький електровозоремонтний завод», діючи з метою ослаблення держави, в тому числі в особі державних підприємств, вчинили навмисні дії спрямовані на пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення.

Так, в ході досудового розслідування зазначено, що між регіональною філією «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» та ПАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» укладено низку господарських договорів щодо ремонту та обслуговування рухомого складу та електровозів, на підставі яких на постійній основі виконуються роботи з модернізації та ремонту обладнання, колісних пар та капітального ремонту електровозів типу ЧС-8, ЧС-4, ВЛ80Т, перебувають на балансі ВП «Локомотивне депо пасажирський» та ВП «Локомотивне депо Козятин» РФ «ПЗЗ». Зокрема, за період з 01 січня 2021 року по теперішній час ПАТ «ЗЕРЗ» виконано робіт на загальну суму понад 953 млн грн.

23 липня 2023 року в електровозі серії ЧС-4 № 211, який рухався з поїздом № 3, під час руху спрацював захист «Реле Бухгольця». Після огляду вищевказаного електровоза в ВП «Локомотивне депо Київ-Пасажирський», було встановлено що в перемикачі ступенів знаходилось неякісне мастило, пробита мембрана ПС та виявлено несправність тягового трансформатора електровозу.

Електровоз серії ЧС-4 № 211 знаходився на гарантії після виконаного капітального ремонту в обсязі КР-2 на ПАТ «Запорізький електровозоремонтний завод». Пробіг вищевказаного електровозу в момент виходу з ладу становив 2400 км.

Водночас, не виключним є факт умисного використання відповідальними особами ПАТ «ЗЕРЗ» запасних частин неналежної якості та/або порушення вимог конструкторської документації під час здійснення ремонтних робіт, з метою ослаблення залізничної галуз держави, заподіяння шкоди здоров`ю людей та руйнування або пошкодження об`єктів, як мають важливе народногосподарське чи оборонне значення.

Так, в ході допитів в якості свідків начальника ВП «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» рф «ПЗЗ» ОСОБА_8 та заступника начальника з ремонту ВП «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» рф «ПЗЗ» ОСОБА_9 , ними повідомлено, що в період з 2021-2023 років систематично виявляються факти неякісно виконаного ремонту на ПАТ «ЗЕРЗ», зокрема, в 2023 році складено 13 актів рекламації щодо виявлених недоліків за результатами здійснених робіт на ПАТ «ЗЕРЗ».

26 липня 2023 року в порядку статті 237 КПК України проведено огляд електровозу серії ЧС-4 № 211 в цеху ПР-3 локомотивного депо «Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» за адресою: м. Київ, площа Петра Кривоноса, 4, із добровільної згоди начальника локомотивного депо «Київ - Пасажирський» ОСОБА_8 , в ході якого виявлено недоліки здійснених ремонтних робіт на ПАТ «ЗЕРЗ», а також пошкодження мембрани перемикача ступенів та тягового трансформатора електровозу, а також зі згоди начальника депо вилучено вищевказаний електровоз.

Постановою старшого слідчого слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_10 від 26 липня 2023 року вказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000483.

В той же час, постановою старшого слідчого слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_10 від 03 серпня 2023 року призначено проведення комплексної електротехнічної та інженерно механічної експертизи електровозу серії ЧС-4 №211, проведення якої доручено експертам Державного науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України.

07.08.2023 року прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке виявлено 26.07.2023 року в ході проведення огляду цеху ПР-3 локомотивного депо «Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» за адресою: м. Київ, площа Петра Кривоноса, 4, а саме: електровоз серії ЧС-4 № 211.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22.08.2023 року вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на майно, яке виявлено 26.07.2023 року в ході проведення огляду цеху ПР-3 локомотивного депо «Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» за адресою: м. Київ, площа Петра Кривоноса, 4, а саме: електровоз серії ЧС-4 № 211, шляхом заборони розпоряджатися та користуватися цим майном.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінальних проваджень та попередньою кваліфікацією вчинених кримінально-протиправних діянь.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси юридичної особи з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки слідчим надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що вищезазначене майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, яке виявлено 26.07.2023 року в ході проведення огляду цеху ПР-3 локомотивного депо «Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» за адресою: м. Київ, площа Петра Кривоноса, 4, а саме: електровоз серії ЧС-4 № 211, шляхом заборони розпоряджатися та користуватися цим майном, - залишити без змін, а апеляційну скаргупредставника АТ «Українська залізниця» - адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_______________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4