Справа № 199/8860/23
ВИРОК

іменем України

18.12.2023 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючого: судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпро, відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України, кримінальне провадження № 0003132, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.08.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Краматорська Донецької області, студента ЗВО «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», не одруженого, маючого на своєму утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2023 року приблизно о 17 годині 00 хвилин водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_6 , рухався зі швидкістю приблизно 31 км/год., в крайній правій смузі для руху, по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини вул. Донецьке шосе Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпро, в світлий час доби, яка має чотири смуги для руху за напрямком його руху, з боку вул. Передової в напрямку вул.Березинської м. Дніпро.

У вищевказаний час, тобто 14 серпня 2023 року приблизно о 17 годині 00 хвилини, в попутному напрямку попереду, тобто по вул. Донецьке шосе м. Дніпро, з боку вул. Передова в напрямку вул. Березинської, в крайній правій смузі для руху, рухався електровелосипед «NCM», під керуванням ОСОБА_7 .

Надалі під час зближення водій ОСОБА_5 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не врахував дорожню обстановку, та на регульованому перехресті вул. Донецьке шосе і вул. Петрозаводська м. Дніпро, перед зміною напрямку руху, а саме виконанням повороту праворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки для руху іншим учасникам, змінив свій напрямок руху праворуч на вул. Петрозаводська, при цьому не надав дорогу велосипедисту ОСОБА_7 , який рухався в попутному напрямку прямо, в результаті чого допустив зіткнення боковою правою частиною автомобіля «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з боковою лівою частиною електровелосипеду «NCM», на смузі руху останнього.

Своїми діями ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п.п. 1.З., 1.5., 2.3.6), 10.1., 16.2 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

- п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язано знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

- п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п. 2.3.: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- п. 10.1.: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»;

- п. 16.2.: «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку».

Порушення вимог п.п. 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої велосипедист ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла: садно у лівій лобній ділянці; забійну рану на рівні зовнішнього потиличного бугра з садном довкола та крововиливами у товщу м`яких тканин лівої скроневої та потиличної кістки; епі-та субдуральну гематому праворуч та ліворуч; забиття передньо-нижнижнього полюсу правої та лівої лобної частки, на передньо-нижньому полюсу правої та лівої скроневої частки; 2 садна у проекції ості лівої лопатки; крововилив у товщу м`яких тканин по лівій біляхребтовій лінії в міжлопатковій ділянці з розповсюдженням донизу; синець в проекції лівого кульшового суглобу по зовнішній поверхні що розповсюджується на ліву сідничну та поперекову ділянку з крововиливом у товщу м`яких тканин; прямі переломи 5, 6 ребра по лівій лопатковій лінії, без ушкодження пристінкової плеври; непрямий поперечний перелом 5 ребра по передній лівій пахвовій лінії, без ушкодження пристінкової плеври; крововиливи в навколоаортальну та навколонирковину клітковину, зв`язкові апарати внутрішніх органів, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до настання смерті.

Смерть ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , о 12 годині 30 хвилин в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР, за адресою: м. Дніпро, пл. Соборна, 14, від сумісної тупої травми тіла з переломом кісток черепа, та ребер по декільком анатомічним лініям, яка у своєму клінічному перебігу ускладнилась розвитком поліорганної недостатності.

Після оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта, головуючим суддею було встановлено особу обвинуваченого, якому роз`яснено суть обвинувачення, постановлено питання обвинуваченому про те, чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

На зазначене питання обвинувачений ОСОБА_5 повідомив суд, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину він визнає в повному обсязі, бажає давати суду показання.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 349 КПК України головуючим суддею було запропоновано стороні обвинувачення та стороні захисту проголосити вступні промови.

При цьому, прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений не розуміє суть обвинувачення, який не оспорює фактичні обставини справи, тому він вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого, підтверджують судові витрати, та в частині прийняття під час досудового розслідування певних процесуальних рішень слідчим, прокурором, слідчим суддею.

Обвинувачений з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодився.

Судом у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, прокурор, обвинувачений зазначили, що їм зрозуміло зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, їхня позиція є добровільною, та їм зрозуміло, що в подальшому вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Також, обвинувачений ОСОБА_5 на питання головуючого судді заявив, що така позиція є його волевиявленням, без стороннього на нього примусу або тиску з боку певної особи, без домовленості щодо яких не будь переваг. Він на теперішній час під дією наркотичних засобів, психотропної або сильнодіючою речовини не знаходиться, не знаходиться у хворобливому стані.

З огляду на вище наведене обвинуваченим, у суду не виникло сумнівів в тому, що зазначене ОСОБА_5 та іншими учасниками судового провадження, є не усвідомленим останніми, не відповідає їх внутрішній волі, а процесуальна позиція обвинуваченого сформувалася під дією будь-якого стороннього неправомірного впливу на нього.

З урахуванням встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частин 2 та 3 статті 349 КПК України, на місці, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого; дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого; підтверджують судові витрати, та в частині прийняття під час досудового розслідування певних процесуальних рішень слідчим, прокурором, слідчим суддею.

Обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю. Фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, не оспорював та не заперечував. Суду показав, що дійсно він, за обставинами, часом та місцем, викладених в обвинувальному акті, керуючи технічно справним автомобілем Toyota Camry» № НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Донецьке шосе у м.Дніпро з боку вул. Передової в напрямку вул. Березинської та на регульованому перехресті вул. Донецьке шосе і вул. Петрозаводська м. Дніпро, допустив неуважність з свого боку, перед зміною напрямку руху - виконання повороту праворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки для руху іншим учасникам, змінив свій напрямок руху праворуч на вул. Петрозаводська, не побачив та не надав дорогу велосипедисту ОСОБА_7 , який рухався в попутному напрямку прямо, в результаті чого допустив зіткнення боковою правою частиною автомобіля з боковою лівою частиною велосипеду, на смузі руху потерпілого. Після дорожньо-транспортної пригоди він залишився біля потерпілого, викликав екстрену медичну допомогу, поліцію. В подальшому відшкодував родичам потерпілого матеріальну та моральну шкоду.

Досліджуючи докази, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 та які подані прокурором, судом встановлено наступне.

Суду не надані відомості, що ОСОБА_5 знаходиться на обліку установ з надання як психіатричної допомоги так і з наркологічними захворюваннями, та він під наглядом яких не перебуває.

Як вбачається з довідки голови квартального комітету №71, а також копій характеристик, ОСОБА_5 мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , де характеризується позитивно, з сусідами не конфліктує, аморальної поведінки не спостерігається.

З вимоги ГУНП в Дніпропетровської слідує, що ОСОБА_5 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Відповідно до довідки про витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні №0003132, проведеного ДНДЕКЦ МВС України при проведенні двох судових експертиз технічного стану ТЗ, оформлених висновками експерта від 08.09.2023 за №№СЕ-19/104-23/29028-ІТ та СЕ-19/104-23/29030-ІТ вартість виконаних експертом робіт становить по 1912,00 грн., а всього 3824,00 грн.

Згідно довідки про витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні №0003132, проведеного Харківським НДЕКЦ МВС України при проведенні комплексної судової експертизи №КСЕ-19/121-23/08703 від 14.09.2023 вартість виконаних експертом робіт становить 5736,00 грн.

Таким чином, фактичними обставинами кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді спричинення смерті потерпілого, був породжений конкретними діями обвинуваченого, який порушив Правила дорожнього руху, що свідчить про наявність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу злочину - причинного зв`язку між порушенням правил безпеки дорожнього руху і зазначеними наслідками.

З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 337, п.1,2,3,4 ч. 1 ст. 368 КПК України, суд вважає доведеною поза розумним сумнівом, що мало місце діяння, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_5 , це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та ОСОБА_5 винен у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Таким чином суд вважає, що дії ОСОБА_5 повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа "Довженко проти України") зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням рішення в процесуальному документі суду.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання для досягнення його цілей, визначених у статті 50 КК.

Правова позиція щодо дотримання справедливості висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 9 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Тобто, для вибору покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення принципів законності, обґрунтованості, індивідуалізації, гуманності і справедливості, співмірності покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання суд враховує, що за даним кримінальним провадженням відсутні обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Суд вважає, що обставинами, які пом`якшують покарання, можливо визнати ту обставину, що обвинувачений в минулому не притягався до кримінальної відповідальності, що кореспондується з приписом ч. 2 ст. 66 КК України.

Крім того, суд враховує інші обставини які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , який свою провину визнав повністю; не перешкоджав слідству, активно сприяв розкриттю злочину - своїми діями оказав допомогу на досудовому розслідуванні і суду у виясненні обставин скоєння кримінального правопорушення, які мають суттєве значення для повного його розкриття, повідомивши про обставини, час та місце скоєння кримінального правопорушення; щиро каявся та дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки, що характеризує його суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого злочину, та означає, що обвинувачений визнав свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дав правдиві свідчення, висловив жаль з приводу вчиненого, негативно оцінював злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання, шкоду потерпілому відшкодував у повному обсязі та який жодних претензій до нього не має.

Ситуація в Україні щодо дотримання учасниками дорожнього пуху Правил дорожнього руху є надзвичайно складною с огляду на велику кількість дорожньо-транспортних пригод з тяжкими наслідками смертю потерпілих, щороку погіршується і, зрештою, становить реальну загрозу забезпеченню правопорядку.

В розумінні Кримінального кодексу України інкримінований ОСОБА_5 злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, належить до необережного тяжкого злочину, об`єктом якого є безпека руху й експлуатації транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом життя та здоров`я особи.

Призначаючи покарання, суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості злочину, який вчинив ОСОБА_5 , підвищену суспільну небезпеку злочину та характер, враховуючи дані, які характеризують особу обвинуваченому, в цілому задовільного характеру, тому суд вважає, що необхідним та достатнім для виправленняОСОБА_5 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі строком чотири роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від покарання з випробуванням, та покласти на засудженого певні обов`язки, передбаченні ст. 76 КК України.

Що стосується призначення додаткового покарання ОСОБА_5 у вигляді позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами на певний строк, суд враховує наступне.

Прокурор у судових дебатах, потерпілий в письмової заяві до суду, пропонували не застосовувати до ОСОБА_5 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд виходить з того, що покарання - це захід державного примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому кримінальним законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Особа зобов`язана перетерпіти ті позбавлення й обмеження, які пов`язані із застосуванням до неї покарання. При цьому держава має забезпечити належний захист законних прав та свобод особи, їх обмеження повинно бути належним чином обґрунтовано.

Не зважаючи на розподіл покарань на основні, додаткові та такі, що застосовуються як основні, так і додаткові, усі вони охоплюються загальним поняттям - покарання.

ОСОБА_5 скоїв необережне тяжке кримінальне правопорушення, яке представляє велику суспільну небезпеку та є у теперішній час дуже актуальним питанням, з огляду на велику кількість ДТП з тяжкими наслідками, яке набуло поширене обговорювання у суспільстві, об`єктом якого є безпека руху, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я людей.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення, надає суду можливість як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до обвинуваченого.

При цьому суд враховує, що ПДР регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися всі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки. Між тим, обвинувачений у світлий час доби знехтував елементарними вимогами Правил дорожнього руху, що призвело до смерті пішохода.

Отже з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідків, що настали в результаті дій обвинуваченого, характеру та мотивів допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, суд вважає, що покарання без призначення додаткового покарання не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК.

Доводи сторони обвинуваченого та захисника про те, що обвинувачений використовує транспортний засіб у зв`язку з безперешкодним медичним обслуговуванням своєї малолітньої дитини, судом до уваги не приймаються, оскільки закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для вказаної мети. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

За таких обставин посилання обвинуваченого та захисника на те, що для обвинуваченого керування транспортним засобом є засобом безперешкодного медичним обслуговуванням своєї малолітньої дитини, не може бути безумовною підставою для не призначення такого покарання.

При цьому суд враховує й те, що судом призначається ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, що з врахуванням положень ч. 1 ст. 55 КК є мінімальним. Адже це додаткове покарання відповідно до кримінального закону призначається на строк від одного до трьох років.

При призначенні ОСОБА_5 мінімальне додаткове покарання, суд враховує, що ОСОБА_5 під час дорожньо-транспортної пригоди не перебував в стані алкогольного сп`яніння, крім того, відсутні відомості щодо притягнення в минулому обвинуваченого до адміністративної відповідальності, в тому числі за скоєння адміністративних правопорушень на транспорті, фактично має сім`ю, проживаючи без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 згідно довідки голови квартального комітету, має на своєму утриманні малолітню дитину, навчається у вишу, за місцем мешкання характеризується позитивно. Після дорожньо-транспортної пригоди він залишився біля потерпілого, викликав екстрену медичну допомогу, поліцію. В подальшому шкоду потерпілому відшкодував у повному обсязі та який жодних претензій до нього не має.

З огляду на викладене, суд прийшов до переконання про необхідність до водія ОСОБА_5 застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення його права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

При цьому, суд вважає, що такий вид та міра покарання за скоєне ОСОБА_5 кримінального правопорушення, відповідатиме меті покарання, встановленій ст. 50 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Також, керуючись ч.2 ст.124 КПК України, суд вважає, що підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів з боку Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України при проведенні двох судових експертиз технічного стану ТЗ, оформлених висновками експерта від 08.09.2023 за №№СЕ-19/104-23/29028-ІТ та СЕ-19/104-23/29030-ІТ у загальній сумі 3824,00 грн. та Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України при проведенні комплексної судової експертизи №КСЕ-19/121-23/08703 від 14.09.2023 у розмірі 5736,00 гривень.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення (узгоджується з правовою позицією, яка викладена 13 вересня 2023 року у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду, справа № 638/4224/22, провадження № 51-2372 км 23).

Керуючись ч. 2 та 3 ст. 349 КПК України, ст.ст. 368-371, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинувачені у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням його права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки та покласти на засудженого обов`язки, передбаченніп. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Відповідно ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта з боку Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Україниу розмірі 3824,00 грн. (висновки №№СЕ-19/104-23/29028-ІТ, СЕ-19/104-23/29030-ІТ від 08.09.2023) та з боку Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Україниу розмірі 5736,00 гривень (висновок №КСЕ-19/121-23/08703 від 14.09.2023).

Арешт майна, накладений на електровелосипед «NCM» на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.09.2023 року та на автомобіль «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_6 , що був накладений на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.09.2023 року скасувати.

У відповідності зі ст. 100 КПК України: автомобіль марки «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 та електровелосипед «NCM» повернути за належністю власникам майна; оптичний диск із відеозаписом, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок обвинувачений, прокурор, захисник можуть подати апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Учаснику судового провадження - потерпілому, якій не був присутній при проголошенні резолютивної частини вироку, - копію повного тексту вироку направити не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (ч. 7 ст. 376 КПК), та він може подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії вироку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська.

Головуючий суддя: ОСОБА_1