КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційнимискаргою прокурора та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 20.04.2023 у кримінальному провадженні №0004896, -

ВСТАНОВИЛА:

ВирокомОболонського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, без громадянства, неодруженого, непрацюючого, без визначеного місця проживання та реєстрації на території України, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,та призначенойому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.Строк відбування покарання у виді позбавлення волі обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили залишено без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбутого ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі зараховано строк його попередньо ув`язнення в період з 02.10.2020 (ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 02.10.2020 №756/12286/20) по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Оболонського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі. Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що висновки суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України є необґрунтованими. На переконання сторони обвинувачення спосіб вчинення кримінального правопорушення, характер злочинних дій, знаряддя злочину, механізм заподіяння та локалізація тілесного ушкодження свідчить про умисел обвинуваченого саме на позбавлення життя потерпілого, зокрема заподіяння однократного ножового поранення в життєво важливий орган - грудну клітину, що є достатнім для заподіяння смерті потерпілому, між пораненням та смертю якого є прямий причинно-наслідковий зв?язок.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирокОболонського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 118 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Доводи мотивує тим, що ОСОБА_6 діяв у межах необхідної оборони, захищаючи себе та особу, яка перебувала поруч, від ОСОБА_11 , який першим почав словесний конфлікт з ОСОБА_6 в ході спілкування по телефону, а в подальшому при зустрічі першим напав на нього. Саме ОСОБА_12 в ході бійки вирішив скористатися ножом, намагаючись заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_6 , у зв?язку з чим, ОСОБА_6 захищав своє життя та життя особи, яка перебувала поряд з ним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора; пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст. 94 КПК Українивстановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів уважає, що, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_6 суд першої інстанції вищевказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався у повній мірі.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення в тому,що 05.09.2020 близько 01:40 у ОСОБА_6 , який знаходився поблизу будинку №7, що по проспекту Оболонському м. Києва, під час конфлікту з ОСОБА_12 , виник умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 з хуліганських мотивів. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_12 та бажаючи їх настання, з метою заподіяння смерті останньому, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не маючи будь-яких підстав для вжиття заходів необхідної оборони, з хуліганських мотивів, з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи загальнолюдськими правилами поведінки та моралі, протиставляючи себе суспільству та іншим громадянам, тримаючи у руці ніж, перебуваючи у положенні стоячи навпроти потерпілого, умисно завдав удар лезом ножа в область передньої поверхні правої половини грудної клітини та лівого передпліччя потерпілого, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з лінійними пошкодженнями верхньої долі правої легені та різаної рани по долонній поверхні на лівому передпліччі. Внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з лінійним пошкодженням верхньої долі правої легені настала смерть ОСОБА_12 .

Суд першої інстанції дослідив зібрані у кримінальному провадженні докази, зокрема показання обвинуваченого, свідків, письмові докази по справі, висновки експертів; оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно перекваліфікувати з п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України (вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з хуліганських мотивів) на ч. 2 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого), мотивуючи тим, що ОСОБА_6 , завдаючи удар ножем у груди потерпілому, не мав умислу на вбивство потерпілого, про що свідчить сукупність всіх обставин вчиненого діяння.

За наслідками судового розгляду суд вважав доведеним наступне формулювання обвинувачення: 05.09.2020 близько 01:40 ОСОБА_6 перебував поблизу будинку №7 на просп. Оболонському в місті Києві, де між ним та водієм автомобіля таксі ОСОБА_12 (транспортний засіб марки «TOYOTA CAMRY» (д.н.з. НОМЕР_1 ) на ґрунті неприязних стосунків під час особистого конфлікту, який раптово виник між чоловіками з приводу невиправданої затримки прибуття на виклик автомобіля таксі під керуванням ОСОБА_12 , сталася сварка, яка переросла в обопільну бійку, під час якої у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій вищевказаний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні їх наслідки і хоча не бажав, але свідомого припускав їх настання у виді тілесних ушкоджень, у тому числі й тяжких, перебуваючи в положенні стоячи навпроти потерпілого, умисно завдав ОСОБА_12 удар ножем в область передньої поверхні правої половини грудної клітини та лівого передпліччя, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: - проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням правої легені (лінійне пошкодження верхньої долі правої легені), що має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя; - різаної рани на лівому передпліччі (по долонній поверхні в середній третині ближче до ліктьового суглобу), що має ознаки легкого ступеню тяжкості. Після вчиненого ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник.

05.09.2020 у період часу 02:25-02:48 ОСОБА_12 був доставлений каретою швидкої допомоги до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги (м. Київ, вул. Братиславська, 3), де ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням легені та розвитком шоку.

Так, ОСОБА_6 як у суді першої інстанції, так і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого як за ч. 2 ст. 121 КК України, так і за ч. 1 ст. 115 КК України, не визнав та стверджував, що діяв в стані необхідної оборони, оскільки захищався від неправомірних дій потерпілого ОСОБА_12 , який напав на нього з ножем.

Однак, доводи сторони захисту про те, що дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за на ст. 118 КК України, оскільки він діяв у межах необхідної оборони, на переконання колегії судів, є безпідставними з огляду на наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК України).

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 21.11.2019 у справі №190/409/17 (провадження №51-5130км18) звертає увагу, що у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - очевидці події - дали аналогічні за змістом показання, що між обвинуваченим і потерпілим відбулася нетривала бійка, після якої обвинувачений одразу залишив місце події, а потерпілий залишився і вони в нього бачили кров в ділянці грудей.

При цьому показання свідка ОСОБА_14 у частині, що «вона бачила, як в грудях таксиста стирчав якийсь предмет», - надані нею у судовому засіданні суду першої інстанції, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_13 , а також слідчим експериментом за її ж участі.

Відповідно до даних висновоку судово-медичної експертизи від 19.11.2020 №021-2003-2020, а також показань експерта в суді, рана на грудях потерпілого є різаною і має значну довжину, яка свідчить, що клинок під час удару знаходився у русі справа на ліво чи зліва на право у залежності від напрямку ріжучої сторони.

Отже, судом встановлено, що спочатку між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 відбувся словесний конфлікт у телефонній розмові, тобто до приїзду таксиста на місце, який, після приїзду водія таксі на місце події продовжився та переріс в обопільну бійку, в ході якої ОСОБА_6 ножем, що був при ньому, спричинив ОСОБА_12 поранення грудей.

При цьому, версія сторони захисту проте, що обвинувачений ОСОБА_6 захищався від нападу таксиста, є неспроможною, оскільки саме ОСОБА_6 під час обопільної бійки, будучи розташованим обличчям до ОСОБА_12 , ножем завдав таксисту удар, клинок якого (лезо ножа) перебував у русі справа на ліво чи зліва на право у залежності від напрямку ріжучої сторони, спричинивши ОСОБА_12 тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого.

Також необґрунтованими є доводи сторони обвинувачення про те, що в діях ОСОБА_6 наявний склад злочину, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Відповідно ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. При цьому, злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 цього Кодексу, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень. Умисне тяжке тілесне ушкодження є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється прямим умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

За результатами судового розгляду встановлено, що конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 виник у телефонній розмові «на підвищених тонах», ОСОБА_6 наказав таксисту їхати до них для «розбору ситуації» та «з`ясування всіх питань» та після його приїзду на місце події конфлікт між чоловіками переріс у обопільну бійку.

Тобто, обопільна бійка між обвинуваченим та потерпілим виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, що, на думку колегії суддів, виключає вчинення вбивства з хуліганських мотивів.

Під час обопільної бійки ОСОБА_6 завдав один удар ножем та після цього відразу припинив свої дії, маючи реальну можливість довести свій умисел на вбивство до кінця, однак не перешкоджав потерпілому відійти від місця конфлікту, жодних дій, направлених на фізичне переслідування потерпілого з метою доведення умислу на вбивство до кінця, не вчиняв і, залишаючи місце події, міг пересвідчитись у тому, що ОСОБА_12 перебуває у свідомості, самостійно пересувається, та поруч знаходяться люди, які можуть надати йому допомогу, а відтак суд правильно перекваліфікував дії ОСОБА_6 на ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки ОСОБА_6 , завдаючи удару ножем у груди таксиста, не мав умислу саме на позбавлення життя потерпілого.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання призначене з дотриманням принципу справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винного і попередження вчинення ним нових злочинів та відповідає меті покарання у розумінні ст. 50 КК України.

Отже, за наслідками апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено істотних порушень КПК, що унеможливили би прийняття законного та обґрунтованого судом рішення в частині доведеності винності, правильності кваліфікації дій та призначення покарання; порушення, на які вказують у апеляційних скаргах прокурорта захисник, - не є безумовними підставами для скасування чи зміни рішення, а відтак вирок необхідно залишити без зміни, а апеляційніскарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - без зміни.

Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді: _______________ ______________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа 11-кп/824/4687/2023

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_16

Доповідач: ОСОБА_1