Справа № 484/5907/23
Провадження № 1-кп/484/419/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2023 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Первомайськ Миколаївської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000290 від 07 жовтня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Аннополь, Славутського району, Хмельницької області, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку, не маючого статусу депутата, не маючого інвалідності, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В ході проведення дізнання встановлено, що 06.10.2023 року близько 16:55 год. ОСОБА_3 , перебував в офісному приміщенні прийому макулатури, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 . В цей же час потерпіла ОСОБА_5 , поряд із зазначеною адресою, паркувала власний автомобіль марки «Chevrolet Sonic» д/з НОМЕР_1 . В подальшому ОСОБА_3 вийшов на ганок офісного приміщення, щоб зробити їй зауваження щодо неправильного паркування автомобіля. З даного приводу між вказаними особами виник словесний конфлікт.

В подальшому, близько 17:00 год., точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось за можливе, ОСОБА_3 повернувся до середини приміщення, а потерпіла взяла з свого автомобіля мобільний телефон «SamsungS20», увімкнула відеокамеру та пішла слідом за ОСОБА_3 для з`ясування відносин з приводу образ в її адресу.

В той же час, ОСОБА_3 помітив ОСОБА_5 у коридорі вказаного офісного приміщення, саме тоді у нього виник прямий умисел на спричинення фізичного болю останній. Виконуючи задумане, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою заподіяння ОСОБА_5 фізичного болю, ОСОБА_3 наніс їй один удар ступнею правої ноги в область поверхні грудної клітки справа.

Від спричиненого удару ОСОБА_5 , відчула різкий біль в області грудної клітки. Внаслідок чого вищевказаними діями ОСОБА_3 завдав ОСОБА_5 фізичного болю, при цьому не спричинив тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, а саме: умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчинені кримінального проступку не визнав, пояснивши, що він знаходячись в приміщенні будівлі по місцю роботи свого сина, якого на той час не було, побачив, що перед будівлею зупинився автомобіль, при цьому автомобіль зупинився так, що при відкритті воріт міг бути пошкоджений і він вирішив про це попередити водія. Вийшовши на зовні він попросив потерпілу переставити належний їй автомобіль, на що вона відповіла нецензурною лайкою на його адресу і він повернувся до приміщення. А коли побачив, що потерпіла тримаючи в руках якусь річ, яку він сприйняв як перцевий балончик, або щось схоже заходить до будівлі, то щоб убезпечити себе від можливого нападу та травмування, він дійсно взявся руками за двері та одвірок, махнув ногою в сторону потерпілої з ціллю її злякати, удару їй він не спричинив.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 06.10.2023 року близько 17.00 год. вона на своїй автомашині під`їхала до будівлі де є пункт прийому макулатури по вул. Базарній в м.Первомайськ, коли вийшла з машини то на поріг будівлі вийшов обвинувачений і став вимагати, щоб вона прибрала автомобіль. Між ними зав`язалась сварка, а потім обвинувачений пішов в середину будівлі. Вона взявши з середини автомобілю свій мобільний телефон з ціллю фіксації поведінки обвинуваченого, зайшла в будівлю. Обвинувачений відкривши двері однієї з кімнат та схопившись руками за двері і одвірок ударив її ногою в праву сторону грудей від чого вона відчула біль. Вона повернулась до автомобілю та викликала поліцію. З нею разом в автомобілі були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Коли вони всі разом прийшли потім до неї додому, то вона показала їм почервоніння на грудях і ввечері разом з ОСОБА_7 поїхала в лікарню де лікарі зафіксували почервоніння. 10 жовтня вона звернулась до судмедексперта. Матеріальних претензій до обвинуваченого не має. Міру покарання просила призначити обвинуваченому на розсуд суду.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили, що 06.10.2023 року вони були пасажирами автомобілю потерпілої, коли близько 17.00 год. під`їхали на вул. Базарній в м.Первомайськ до будівлі в якій знаходився прийом макулатури та ще якісь офіси. Коли потерпіла вийшла з автомобілю, то з будівлі вийшов обвинувачений та зробив зауваження потерпілій і між ними виникла сварка, в ході якої обоє використовували нецензурну лайку. Обвинувачений пішов в будівлю, а потерпіла взявши з автомобілю телефон, пішла за ним, але швидко вийшла з будівлі і сказала, що обвинувачений вдарив її ногою в груди. Дійсно на правій стороні грудей у неї на одязі був пиловий слід. Потерпіла викликала поліцію. Після того як поліція зафіксовала те , що сталось вони всі троє прийшли до потерпілої додому, де остання показала їм почервоніння на правій стороні грудей та пожалілася на біль, а потім разом з ОСОБА_7 поїхала в лікарню.

Крім, цього, вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.126 КК України знайшла своє підтвердження у судовому засіданні наданими стороною обвинувачення та дослідженими судом доказами, а саме:

- відеозаписом з телефону потерпілої, на якому видно, як обвинувачений наносить ногою удар потерпілій;

- висновком експерта № 365-М від 16.10.2023 року, згідно якого у потерпілої будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено, але згідно акту СМО №359 від.10.10.2023 року у потерпілої відмічався біль при пальпації передньої поверхні грудної клітки з права.

Отже, оцінивши вище зазначені докази відносно вини обвинуваченого, суд, знаходить, що вони підтверджують те, що саме обвинувачений 06.10.2023 року завдав удару, який завдав фізичного болю потерпілій і не спричинив тілесних ушкоджень та свідчать, що про те, що обвинувачений діяв умисно та безпосередньо вчинив кримінальний проступок передбачений ч. 1 ст. 126 КК України, а саме: умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, а саме умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України суд не знаходить.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України суд не знаходить.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного, який характеризується за місцем проживання позитивно, раніше не судимого, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, вчинив кримінальний проступок проти здоров`я особи.

Разом з тим, суд бере до уваги пункт 1 Постанови Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», де зазначено те, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначені покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Пункт 2 вказаної Постанови наголошує на тому, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Так, санкція ч.1 ст.126 КК України передбачає такі види покарання: штраф, громадські роботи, виправні роботи.

З урахуванням вимог ст.65 КК України, виходячи з обставин вчинення кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу, тобто обрати більше м`яке покарання із передбачених видів покарань за ч.1 ст.126 КК України, та визначити його розмір ближче до максимальної межі передбаченого даного виду покарання, враховуючи позицію прокурора та потерпілої, оскільки, санкція ч.1 ст.126 КК України, за якою притягується до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , передбачає, зокрема максимальний штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто до 850 гривень.

Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, в ході досудового розслідування не застосовувались. Оскільки клопотань про обрання обвинуваченому запобіжного заходу в ході судового розгляду кримінального провадження не надходило, суд, керуючись засадами змагальності та диспозитивності кримінального провадження, не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу за власною згідно даного вироку суду.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 373, 374, 392-396 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази CD-R диск з відеозаписом з мобільного телефону потерпілої та DWD-R диск з відеозаписами з камер відео спостереження зберігати в матеріалах справи.

Речовий доказ мобільний телефон переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_6 згідно її розписки від 09.10.2023 року - залишити останній.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1