Номер провадження: 11-сс/813/208/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001542 від 21 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого Приморського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2023 року було частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Відділу поліції № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладений арешт з забороною розпорядження та відчуження на:

- житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_8 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- земельну ділянку, загальною площею 0, 25 га під житловим будинком АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_8 , кадастровий номер :02:001:0147.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу про арешт майна та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам встановленим ч.2 ст.171 КПК України, в ньому формально зазначені підстави та мета арешту, без жодного обґрунтування.

До свого клопотання слідчий додав документи, які взагалі не засвідчені в установленому законом порядку.

Крім того, слідчим не було долучено постанови про те, що арештованій будинок та земельна ділянка були визнані в якості речових доказів у кримінальному провадженні.

Власниця майна ОСОБА_8 не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, а відтак конфіскація майна та спеціальна конфіскація, як вид покарання не може бути застосована.

Оскільки ОСОБА_10 не є підозрюваною, то в даному випадку з клопотанням про арешт майна мав звертатись прокурор, а не слідчий.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 зазначеної норми права встановлено, що метою накладення арешту на майно є:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, положеннями ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На теперішній час слідчим відділенням поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001542 від 21 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, 20 листопада 2023 року до ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення, у якій він просить прийняти міри кримінально-правового характеру до невстановленої особи, яка зловживаючи довірою заволоділа належними йому грошовими коштами.

В ході допиту потерпілого ОСОБА_11 встановлено, що останній надавав грошові кошти в сумі 18 800 доларів США на купівлю будинку за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_8 , та надавав грошові кошти на купівлю автомобіля VOLKSWAGEN CC, 2012 РОКУ в сумі 11 000 доларів перерахувавши їй кошти на банківську картку № НОМЕР_2 , платіжної системи «VISA» банку «Восток Банк».

Під протокол допиту ОСОБА_11 було надано роздруківку підтвердження перерахування коштів в сумі 29 800 тис. доларів на банківську картку № НОМЕР_2 , платіжної системи «VISA» банку «Восток Банк» ОСОБА_8 , 1990 року народження.

Прокурор ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду пояснила, що ОСОБА_8 під час розгляду клопотання слідчого в суді першої інстанції не заперечувала той факт, що вона отримувала грошові кошти від потерпілого ОСОБА_11 .

Враховуючи викладені обставини апеляційний суд дійшов висновку про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка, загальною площею 0, 25 га під вказаним будинком, відповідають критеріям майна, визначеним статтею 98 КПК України, на яке відповідно до положень ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений арешт, оскільки вони могли бути набутими ОСОБА_8 кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушенням.

Слід зазначити про те, що постановою слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 від 01.12.2023 вищевказані житловий будинок та земельна ділянка були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0001542 (а.п.67-69).

Відповідно до ч.1, п.7) ч.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_8 з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні та запобігання можливості відчуження житлового будинку разом з земельною ділянкою на користь третіх осіб.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 стосовно незаконності ухвали слідчого судді є необґрунтованими і не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Пунктом 1) ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001542 від 21 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4