Справа № 635/3190/21
Провадження №1-кп/635/96/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі прокурора ОСОБА_2 ,

представника потерпілих - ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

секретар судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 днів без визначення розміру застави, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, та вчинення нових кримінальних правопорушень. Вважав не можливим визначення розміру застави для обвинуваченого відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочину, який спричинив смерть особи.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що обвинуваченому інкримінується вчинення тяжкого злочину, передбаченому ч.2 ст.296 КК України, за який законом передбачено покарання у виді від 3 до 8 років позбавлення волі. Крім того, враховуючи обставини злочину, його наслідки, дані про особу ОСОБА_5 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, відсутність стійких соціальних зв`язків, на даний час не здійсним жодної компенсації потерпілим, що у своїй сукупності свідчить, що він, розуміючи невідворотність покарання та в подальшому позбавлення його волі на певний строк, з метою уникнення відповідальності може переховуватись від суду. Окрім того, з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_5 після ДТП вирішив змінити наслідки події, а саме встановлено, що ОСОБА_7 була пристебнута паском безпеки та перебувала на передньому пасажирському місці. Проте ОСОБА_5 розстебнув пасок, дістав її з переднього пасажирського місця, перемістив тіло загиблої та розмістив його поруч з транспортним засобом, тим самим імітуючи, що остання випала із салону під час перевертання автомобілю. Вказана поведінка доводить той факт, що останній намагався спотворити наслідки злочину, тим самим перешкоджав кримінальному провадженню, що свідчить про наявність ризику, передбаченому п.4 ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, обвинувачений раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху України, серед яких вже наявні ДТП, а також притягувався до кримінальної відповідальності. Така поведінка ОСОБА_5 не виключає того, що в разі перебування на свободі, останній може скоїти і інше правопорушення, у тому числі пов`язане з безпекою дорожнього руху, що свідчить про ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Отже, застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Представник потерпілих ОСОБА_3 клопотання прокурора щодо продовження у відношенні обвинуваченого строку тримання під вартою без права внесення застави підтримує у повному обсязі в зв`язку з наявними ризиками в розумінні ст.ст. 177-178 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання під вартою, вважає клопотання прокурора невмотивованим, необґрунтованим, заявлені ризики безпідставними і не підтвердженими жодними доказами, а інкримінований злочин вчинений з необережності, зазначив, що він не мав прямого умислу та мети, загибла була його нареченою. Стосовно ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України вказав, що він не намагався переховуватись, про розшук зазначено тільки в ухвалі суду, а він перебував на лікуванні та сам з`явився на допит до слідчого; жодного разу не намагався переховуватись та за першою вимогою з`являвся до слідчого. Щодо ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України зазначив, що він спростовується доводом невідповідності фактам наявності обгрунтованої підозри та змісту обвинувачення. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, спростовується його належною процесуальною поведінкою, яка відображається у не намаганні уникнути покарання та притягнення до кримінальної відповідальності, доказом чого є факт його щирого каяття у діях, які сприяли допущенню ДТП та повному налаштуванню на співпрацю із слідством, готовністю надати викривальні покази щодо себе. Вказав на те, що він не є суспільно небезпечною особою, не судимий, має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем роботи та місцем проживання, має дві вищі освіти, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, має на утриманні малолітнього сина, 2014 року народження, є військовозобов`язаним, проходив службу у ЗСУ. Вважає, що визначена міра запобіжного заходу занадто сувора, внаслідок чого він може втратити соціальні зв`язки із суспільством, а також не може належним чином допомагати своїм рідним, він під вартою перебуває вже тривалий строк близько 2,5 років, у зв`язку з чим просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за фактичним місцем проживання, де проживає його бабуся, за адресою: АДРЕСА_1 із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного, заперечував проти клопотання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, обрати ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі в умовах Харківського слідчого ізолятору, змінивши на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що клопотання є не обґрунтованим і не підтверджене жодними доказами. Звернув увагу, що злочин в якому обвинувачується ОСОБА_5 є кримінальним правопорушенням, яке вчинене у формі необережності та не є умисним злочином, а тому вказування про вчинення злочину та призначення покарання не є доведеним та належним. В супротив зазначеному прокурором ризику, передбаченому п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, Президент України підписав Указ про «Мобілізацію та військовий стан в Україні», відповідно до якого існує заборона перетину кордону чоловікам віком від 18 до 60 років, отже вказана обставина сама по собі унеможливлює будь-яким чином переховуватись та виїхати за межі країни. Одночасно застосування такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт у повній мірі забезпечить виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, оскільки контроль за їх виконанням під час цілодобового домашнього арешту так само буде контролюватися правоохоронними органами як перебування в місцях позбавлення волі. Вважає, що ризик перешкоджання кримінальному провадженню також не доведений та необгрунтований, а посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_5 спотворив наслідки дорожньо-транспортної події це викривлення встановлених під час досудового розслідування фактів, оскільки в жодній судовій експертизі не встановлено, яким чином та коли обвинувачений здійснив переміщення тіла ОСОБА_8 , не отримано тимчасових доступів до інформації щодо перебування телефонів ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , не встановлено будь-яких генно-молекулярних нашарувань на тілі ОСОБА_8 , які належать обвинуваченому. Крім того, зазначив, що аргументування наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не може мотивуватися тим, що ОСОБА_5 раніше притягався до кримінальної відповідальності та адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху України. Посилався на практику ЄСПЛ, де визначено, що існування обгрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви).

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому був неодноразово продовжений, останній раз до 18 листопада 2023 року включно

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно ч.1,3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 18 листопада 2023 року включно.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. проти Швейцарії»).

Продовжуючи 20 вересня 2023 року строк тримання під вартою обвинуваченому, суд виходив з наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: можливості переховування від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Вирішуючи питання про продовження строку обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд не може погодитись з доводами обвинуваченого та його захисника щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризик це подія, яка імовірно може настати за наявності певних підстав.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, і усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення, перебуваючи на свободі може переховуватися від суду, що свідчить, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України продовжує існувати.

Враховуючи, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, а також неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, на даний час обвинувачується у вчиненні злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд приходить до висновку, що вказані обставини об`єктивно свідчать про його схильність до вчинення правопорушень і наявність ризику вчинення ним інших правопорушень, в тому числі пов`язаних з безпекою дорожнього руху, тобто продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому, суд враховує, що потерпілі під час судового розгляду вже допитані, а не допитані свідки знаходяться за кордоном, що свідчить про суттєве зменшення ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а також враховує розумність тривалості строку перебування обвинуваченого під вартою, який складає понад 2 роки 6 місяців..

В той час суд вважає, що запобігти вищевказаним ризикам можливо застосуванням до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Суд вважає, що такий захід є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання спробам переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки виключає можливість обвинуваченого залишати житло цілодобово.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199, 331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_2 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 - відмовити.

Обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою змінити на домашній арешт, який полягає в забороні обвинуваченому цілодобово без дозволу суду залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , який встановити строком на два місяці до 08 січня 2024 року включно.

Зобов`язати ОСОБА_5 протягом часу дії ухвали:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали визначити два місяці, тобто до 08 січня 2024 року.

ОСОБА_5 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та звільнити з-під варти.

Виконання ухвали доручити Харківському районному управлінню поліції №2 Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 10 листопада 2023 року.

Суддя ОСОБА_1