Провадження № 1-кс/686/7754/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за скаргою ОСОБА_3 , щодо невнесення відомостей до ЄРДР,

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У скарзі ОСОБА_3 , окрім іншого, йдеться про те, що 07.07.2023 р. ОСОБА_3 була подана до Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону заява про вчинення кримінального правопорушення, яка 26.07.2023 р. була скерована до ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, однак, 02.09.2023 р., з листа №1919зкп/14-01-01- 4399/2023 від 27.08.2023 р., ОСОБА_3 стало відомо, що відомості про кримінальне правопорушення, на підставі вказаної заяви, до ЄРДР, всупереч ст.214 КПК України, внесені не були. Тому, у скарзі ОСОБА_3 просить: визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, щодо невнесення за її заявою про вчинення кримінального правопорушення від 07.07.2023 р. відомостей до ЄРДР; зобов`язати ТУ ДБР, розташоване у м.Хмельницькому, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, за фактом вчинення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 службового підроблення та перевищення військовою службовою особою службових повноважень, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366, ч.1 ст. 426-1 КК України.

Представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, що не є перешкодою для розгляду справи.

Скаржник ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала вимоги, викладені у скарзі.

Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали скарги та надані матеріали перевірки, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Положеннями частини 1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Із наданих матеріалів вбачається, що дійсно 14.07.2023 р. ОСОБА_3 зверталась до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону з заявою, датованою 08.07.2023 р., яка була перенаправлена до Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, звідки скерована до ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, де була зареєстрована за №1919зкп від 27.07.2023 р. У вказаній заяві від 08.07.2023 р. ОСОБА_3 повідомляла, що «з 2006 року ОСОБА_3 проходила військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , остання займана нею посада - дешифрувальник групи підготовки та регламенту контрольно-записувальної апаратури та обробки інформації, військове звання - старший солдат. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 23.02.2022 №4-РС, ОСОБА_3 звільнено з військової служби в запас, відповідно до п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «ґ» (через сімейні обставини, як військовослужбовці жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років). З 23.02.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.02.2022 №50, ОСОБА_3 виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення, як таку, що звільнена з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 23.02.2022 №4-РС. Як пізніше дізналася ОСОБА_3 , під час спроби захисту свого порушеного та поновлення на військовій службі, підставою її звільнення з військової служби став: рапорт, зареєстрований у військовій частині НОМЕР_1 за вхідним №419 від 23.02.2022, про здачу нею справ та посади, в якому вона висловлює свою згоду на виключення її зі списків особового складу частини; рапорт начальника групи підготовки та регламенту контрольно-записувальної апаратури та обробки інформації військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_3 з військової служби в запас, відповідно до п.2 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" підпункту "г" (як жінку-військовослужбовця, яка має дитину (дітей) віком до 18 років). Зокрема, як пояснила військова частина НОМЕР_1 , у зв`язку з підвищенням готовності українського війська до всіх можливих змін в оперативній обстановці, 23.02.2022 р. командування військової частини НОМЕР_1 прийняло рішення провести збори з жінками-військовослужбовцями, які мають дітей віком до 18 років, з метою доведення до них порядку звільнення з військової служби в особливий період та в умовах воєнного стану. Після зазначених зборів, військовослужбовцям жінкам було запропоновано висловити своє бажання щодо подальшого проходження військової служби у формі рапорту. За результатами даних зборів ОСОБА_3 нібито не написала рапорт, в якому виявляла своє бажання проходити військову службу, а тому командиром підрозділу, де ОСОБА_3 проходила службу, був написаний рапорт щодо її звільнення з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами. Проте, ОСОБА_3 стверджує, що на відповідних зборах, проведених нібито 23.02.2022, вона присутня не була, у будь-яких документах, журналах тощо, що нібито були оформлені за результатами проведення відповідних зборів та доведення інформації, вона не розписувалася. Отримавши від військової частини НОМЕР_1 супровідним листом №350/485/60/3201 від 06.11.2022, у відповідь на запит ОСОБА_3 , копію нібито написаного нею рапорту від 23.02.2022 (вхідний №419) та уважно ознайомившись з ним, ОСОБА_3 з впевненістю стверджує, що вказаний рапорт виконаний не нею (як рукописний текст, так і підпис), а іншою особою. Крім того, існують ознаки внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей. Зокрема: в наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2022 №50, який міститься в її особовій справі, що була передана на зберігання до ІНФОРМАЦІЯ_1 , відразу після її звільнення, в графі «Підстава» (2 арк. наказу), така підстава для прийняття рішення про її звільнення як «рапорт начальника групи підготовки та регламенту контрольно-записувальної апаратури та обробки інформації від 23.02.2022 (Вх.№424 від 23.02.2023)» не значиться (вказаний наказ був наданий їй ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідь на її запит); у той самий час, в тому ж самому наказі, який був наданий ОСОБА_3 військовою частиною у відповідь на запит листом від 06.11.2022 №350/485/00/3201, вже після її спроби дізнатися причини її звільнення, в графі «Підстава» (2 арк. наказу) міститься запис «рапорт начальника групи підготовки та регламенту контрольно-записувальної апаратури та обробки інформації від 23.02.2022 (Вх.№424 від 23.02.2023)». Таким чином, вказані факти невідповідності текстів примірників одного і того ж самого офіційного документу - наказу командира військової частини, один з яких був переданий відразу після звільнення ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її особовою справою, а інший наданий їй військовою частиною НОМЕР_1 у відповідь на її запит після спроби дізнатися причини звільнення та поновитися на військовій службі, вказують на наявність ознак внесення змін до зазначеного офіційного документу вже після 23.02.2023 р. Виходячи з вказаних невідповідностей у наказах, існують об`єктивні сумніви щодо достовірності рапорту начальника групи підготовки та регламенту контрольно-записувальної апаратури та обробки інформації військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 , зокрема, в частині часу його написання, а саме, чи існував вказаний документ станом на 23.02.2022 та чи не був він написаний пізніше, з метою приховати свою протиправну діяльність після того, як ОСОБА_3 розпочала цікавити законністю її звільненні з військової служби. Вказані обставини зможе підтвердити відповідна судова почеркознавча експертиза. Рапорт, є офіційним документом, що передбачений п.3.4. Інструкції з документування інформації в електронній формі в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України, затвердженої наказом МО України №370 від 26.07.2018, п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008, п.2-12 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 р. №170. При цьому, ОСОБА_3 не виключає, що окрім зазначеного вище рапорту, посадовими особами військової частини НОМЕР_1 від її імені 23.02.2023 р. могли бути складені і інші службові документи, що містять завідомо недостовірні відомості. Таким чином, в діях посадових осіб військової частини НОМЕР_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366, ч.1 ст.426-1 КК України. З посиланням на ст.214 КПК України, лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №9-49/0/4-17 від 12.01.2017 р., ОСОБА_3 у заяві просила: на виконання вимог ст.214 КПК України внести до ЄРДР та зареєструвати відомості за фактом вчинення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 службового підроблення та перевищення військовою службовою особою службових повноважень, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366, ч.1 ст.426-1 КК України; після внесення відомостей до ЄРДР у встановленому КПК України порядку визнати ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні; про прийняте рішення повідомити у встановлений законом строк та спосіб.»

За результатом розгляду цієї заяви ОСОБА_3 , останній було скеровано лист, за підписом керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, №1919зкп/14-01-01-4399/2023 від 27.08.2023, який фактично свідчить про той факт, що відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, за поданою ОСОБА_3 заявою від 08.07.2023 р., внесені не були.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч.4 ст.214 КПК України).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4, 5 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить, що повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою, є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже, ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

На думку слідчого судді, у поданій ОСОБА_3 заяві від 08.07.2023 р., викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, зокрема й тих, які передбачені ч.1 ст.366, ч.1 ст.426-1 КК України, оскільки дана заява не містить об`єктивних даних, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, зокрема, не свідчить ця заява від 08.07.2023 р. про те, що у випадку, про який повідомляла ОСОБА_3 , мало місце саме умисне: складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів; або ж вчинення військовою службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень, внаслідок яких було заподіяно істотну шкоду) не містить ця заява ОСОБА_3 й конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій осіб за відповідною статтею Кримінального кодексу України. Аргументи, висловленні у заяві ОСОБА_3 про можливе вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.426-1 КК України, фактично ґрунтуються на її власній оцінці та зводяться до незадоволення і суб`єктивної незгоди ОСОБА_3 із: її звільненням із військової служби в запас на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2022 №4-РС; виданням командиром військової частини НОМЕР_1 наказу №50 від 23.02.2022 р. про виключення ОСОБА_3 зі списків особового складу цієї військової частини та наданням останній з цього наказу одного із витягів, у змісті якого не повному обсязі відображено відомості, які наявні у повному тексті означеного наказу №50 від 23.02.2022 р.; написанням невідомою особою від імені ОСОБА_3 рапорту від 23.02.2022 р. про відсутність заперечень щодо виключення зі списків особового складу військової частини; складанням ОСОБА_5 рапорту від 23.02.2022 р., який, на думку ОСОБА_3 , є офіційним документом і який не відповідає існуючій формі відповідних рапортів та, ймовірно, був складений пізніше. Однак, викладені у заяві ОСОБА_3 обставини, не свідчать, що внаслідок написання ОСОБА_5 рапорту, який він, як стверджує ОСОБА_3 , не мав повноважень писати, комусь, зокрема й ОСОБА_3 , було заподіяно саме істотну шкоду (яка в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян), а також не свідчать вказані обставини й про те, що будь-якою посадовою особою умисно було вчинено службове підроблення саме офіційних документів. До того ж, самі твердження ОСОБА_3 в означеній заяві про вчинення кримінального правопорушення, а також її аргументи, викладені у скарзі та озвучені в судовому засіданні, про ймовірність підроблення інших, окрім рапортів, документів, які на сьогоднішній день ОСОБА_3 ще невідомі та про вчинення, на її думку, кримінальних правопорушень, зокрема, й передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.426-1 КК України, недостатні для того, щоб розпочати досудове розслідування, адже, досудове розслідування розпочинається саме на підставі фактів, які реально свідчать саме про вчинення кримінального правопорушення, і не можуть вказані обставини слугувати механізмом для притягнення до відповідальності службових осіб, у разі прийняття ними рішень та вчинення дій, зміст, обсяг та порядок здійснення яких не задовольняє когось із зацікавлених осіб.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

З огляду на викладене, представник органу досудового розслідування обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР.

Слідчий суддя не вбачає підстав для внесення відомостей за заявою ОСОБА_3 до ЄРДР. Ініціювання кримінального переслідування щодо осіб, за встановлених обставин, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу та не відповідає приписам кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Повноважень слідчого судді на визнання протиправною бездіяльності певної посадової особи, чинний КПК України не містить.

Враховуючи викладене, а також те, що уповноваженими особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, не була допущена бездіяльність, яка б виразилась у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, про яку також йдеться у поданій ОСОБА_3 скарзі, тому у задоволенні цієї скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 110, 214, 303- 307, 309, 395 КПК України,-

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя