Справа № 304/2353/23 Провадження № 1-кс/304/737/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2023 рокум. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участі представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002075 від 06 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 204 КК України, розглянувши заяву про скасування арешту майна,-

У С Т А Н О В И В:

адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002075 від 06 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 204 КК України, про скасування арешту майна.

Своє клопотання мотивує тим, що в ході санкціонованого обшуку, проведеного за адресою: м. Ужгород, вул. Обїзна (Краснодонців) Закарпатської області у торговому павільйоні №13 виявлене майно у вигляді спиртних напоїв, які мають стрічки акцизних марок ознаками підробки. Також в ході даного обшуку співробітниками БЕБ ТУ в Закарпатській області було тимчасово вилучено мобільний термінал (телефон) марки/моделі Apple 14 Pro MAX IMEI НОМЕР_1 , який належить гр. ОСОБА_4 , яка не була присутня при обшуку, не має жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні.

08 грудня 2023 року слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області своєю ухвалою постановив накласти арешт на тимчасово вилучений мобільний термінал (телефон) марки/моделі Apple 14 Pro MAX, IMEI : НОМЕР_1 .

У судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 своє клопотання підтримав та просив слідчого суддю його задовольнити.

Процесуальний керівник-прокурор, детектив в даному кримінальному провадженні в судове засідання не з`явився.

Слідчий суддя, вивчивши надані ініціатором клопотання матеріали, заслухавши його позицію в ході судового засідання приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 4 ст. 170 цього Кодексу у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручан¬ня в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі вищенаведеного слідчий суддя дійшов висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див, наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A №98).

Отже, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про повернення майна - мобільного терміналу (телефону) марки/моделі Apple 14 Pro MAX, IMEI : НОМЕР_1 , який належить гр. ОСОБА_4 слід задовольнити.

Так, аналіз частин 2, 3 статті 170 та частини 2 статті 173 КПК України свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Так, органом досудового слідства не обґрунтовано мету накладення арешту на вказане майно, воно не містить даних про те, що таке майно є предметом, об`єктом, знаряддям чи засобом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 204 КК України, які сліди кримінального правопорушення, або які ознаки вчиненого правопорушення вони містять на собі, для проведення яких слідчих дій вони мають значення.

Органом досудового слідства не доведено як використання вищевказаного майна або розпорядження ним може зашкодити інтересам досудового розслідування, не визначено яке завдання досудового розслідування може бути виконане у разі накладення арешту, не обґрунтовано, що потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та свободи власника майна.

Частиною першою статті 94 КПК України визначено, що слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За наведених обставин слідчий суддя приходить висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання про скасування арешту майна задовольнити.

Арешт накладений на майно, а саме: мобільний термінал (телефон) марки/моделі Apple 14 Pro MAX, IMEI : НОМЕР_1 , який належить гр. ОСОБА_4 , на який накладений арешт згідно з Ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області 08 грудня 2023 року - скасувати повністю.

Зобов`язати прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 негайно повернути власнику майно, а саме: мобільний термінал (телефон) марки/моделі Apple 14 Pro MAX, IMEI : НОМЕР_1 , який належить гр. ОСОБА_4 .

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 .

Згідно ст. 175 КПК України ухвала про скасування арешту майна підлягає негайному виконанню слідчим (детективом), прокурором.

Ухвала не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя: ОСОБА_1