Справа № 677/1645/23
Провадження № 1-кп/677/196/23
УХВАЛА

іменем України

07.11.2023 року Красилівський районний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні (в режимі відео конференції) в залі суду м. Красилова кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рига, Латвійська Республіка, жителя АДРЕСА_1 , громадянина Латвії, раніше судимого, тимчасово не працюючого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч. 2 ст. 308 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Красилівського районного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч. 2 ст. 308 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив, що ним направлено раніше до суду обвинувальний акт відносно обвинуваченого та угоду про визнання винуватості. Однак, в ході підготовки до підготовчого судового засідання були виявлені неточності в угоді про визнання винуватості, а тому потрібен час для їх усунення. Строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 09.11.2023 року, а тому за таких підстав прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Після розгляду клопотання по суті, просив оголосити перерву у підготовчому судовому засіданні.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме: ризику переховуватися від суду, оскільки оголошувався у розшук, також порушував встановлений запобіжний захід як домашній арешт, а також може вчинити інший злочин.

Враховуючи зазначені обставини застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не може бути достатнім для забезпечення реалізації покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним ризикам.

На підставі викладеного, прокурор просить ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки мається угода про визнання винуватості, яку слід розглянути, крім того, зазначив про те, що його підзахисний хворий, потребує допомоги лікарів, у його підзахисного щось з ногою. Просив суд застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 також не підтримав клопотання прокурора, просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Також скаржився на свій стан здоров`я.

Заслухавши сторони, суд приходить до наступного висновку.

Оскільки прокурор під час підготовчого судового засідання суду повідомив, про те, що укладена з обвинуваченим угода про визнання винуватості підлягає уточненню, суд приходить до висновку щодо залишення питання про розгляд вказаної угоди відкритим. Укладення угоди повинно бути відкритим і зрозумілим для кожної із сторін. Оскільки маються підстави для уточнення угоди, а тому суд за таких обставин не може вирішити питання щодо затвердження чи у відмові у її затвердженні саме в цьому судовому засіданні.

Стосовно клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 суд приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Красилівського районного суду від 06.10.2023 року, відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк по 09 листопада 2023 року включно.

Санкція ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 308 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, тобто даний злочин є тяжким.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідків; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою, відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно ст. 331 ч. 3 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини "Тейс проти Румунії", автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

У справі «Сергій Волосюк проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зі спливом певного часу тяжкість злочину, в якому особа підозрюється чи обвинувачується, як єдина підстава тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може бути достатньою.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

При розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у судовому засіданні, суд також враховує вимоги п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2014 року у справі «Чанєв проти України», згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, не допускається тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого без судового рішення, що виключає можливість, в тому числі, і «автоматичного» продовження застосування такого запобіжного заходу.

Зокрема при продовженні строку тримання під вартою суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин справи.

Також, зважаючи на практику Європейського суду, суд враховує, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Отже, вирішуючи клопотання про продовження тримання під вартою, суд враховує конкретні обставини даної справи та обставини, які були раніше встановлені під час розгляду клопотання про обрання міри запобіжного заходу, зокрема, що дії обвинуваченого не перекваліфіковані на більш м`які, обвинувачений офіційно не працюючий.

Крім того, суд зазначає про те, що наявність у ОСОБА_5 постійного місця проживання (про яке вказує сторона захисту), не є беззаперечною підставою, відповідно до вимог КПК України, для зміни обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки такі враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, визначеними ст. 178 КПК України, а також ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України. Крім того, суд зазначає про те, що стороною захисту не надано суду жодного письмового доказу стосовно того, що його підзахисний має на території України житло, має сім`ю про яку вказує, також суду не надано жодного документально підтвердженого медичного документу стосовно фізичного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме і щодо неможливості перебування його в умовах слідчого ізолятора. Крім того, згідно довідки Хмельницької міської медичної частини від 02.11.2023 року ОСОБА_5 надається медична допомога в умовах стаціонару хірургічного відділення вказаної лікарні. Про якусь загрозу для життя для обвинувачення чи будь-які інші негативні наслідки для обвинуваченого, суду доказів не надано.

Також суд враховує тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 308 КК України, у разі визнання його винним, що свідчить про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України є доведеними, вони не зменшилися, та не зникли, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи той факт, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 було вже обрано раніше, та враховуючи положення ст. 331 КПК України суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а саме в частині продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на строк до 60 діб.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177,178, 183,197,314-316,369,372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Рига, Латвійська Республіка, жителя АДРЕСА_1 , громадянина Латвії, раніше судимого, тимчасово не працюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 308 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 05 січня 2024 року включно, без визначення застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена протягом семи днів з моменту її оголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та направити до відповідного слідчого ізолятора для виконання.

Суддя: ОСОБА_1