Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2239/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 28.08.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_7 та оголошено у міжнародний розшук обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , громадянина України, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу задоволено та обрано обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду, як незаконну. При цьому, зазначає, що на момент проголошення ухвали не мав жодних запобіжних заходів та не мав обов`язків відповідно ст.194 КПК України, не знаходився ні в українському, ні в міжнародному розшуку. Зазначає, що судом порушено процедуру визначену ст.193 КПК України, оскільки судовий розгляд проведено без його участі. Звертає увагу, що прокурор в клопотанні про тримання під вартою не навів та не надав доказів того, що він перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, як і доказів того, що перебуває в міжнародному розшуку, оскільки на момент подання клопотання та на момент винесення ухвали в міжнародному розшуку він не перебував. Зазначає і те, що влітку 2021-ому році він на законних підставах виїхав до Фінляндії, на той час не мав жодних запобіжних заходів. При цьому, про своє місце перебування неодноразово повідомляв в суд за допомогою електронного листування, зокрема в останні рази 06 червня 2023, 29 червня 2023 та 28 серпня 2023, а також попередніми електронними листами на офіційну адресу суду. Суд першої інстанції порушив норми ст.566 КПК України. Звертає увагу, що низку його клопотань Корольовський районний суд м. Житомира відмовився розглядати, посилаючись на те, що на ньому не існує його цифрового підпису. Зазначає, що від участі в судових засіданнях не відмовляється та наполягає на виправдувальному вироку. Клопотання про оголошення в міжнародний розшук розглянуто без попереднього вирішення судом заявленого ним відводу прокурору ОСОБА_7 .

Адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі також просить скасувати ухвалу суду, як незаконну. При цьому, зазначає, що на даний момент її підзахисний перебуває у Фінляндській Республіці, про що неодноразово, в зв`язку з воєнним положенням в Україні, направляв суду відповідні клопотання про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконфереції, та оформлення даної процедури офіційно у відповідності ст.548 КПК України. Вважає, що прокурором не доведено жодного ризику, передбаченого ст.177 КПК України. В свою чергу, судом безпідставно не розглянуто клопотання Муравицького про відвід прокурора ОСОБА_7 , яке за строками передувало клопотанню прокурора про оголошення обвинуваченого в розшук та обрання йому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, в судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурором наявність ризику, який дає підстави суду припустити, що її підзахисний, зокрема, може переховуватись від суду, жодним чином не доведено. Також, судом не врахована бажання її підзахисного брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до вимого ст.548 КПК України

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційних скарг, думку прокурора, який просив залишити ухвалу суду без зміни, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, належна правова процедура має застосуватись під час судового розгляду провадження.

На думку апеляційного суду оскаржена ухвала суду постановлена з порушенням зазначених вимог закону.

Так, процесуальний порядок вирішення питання про відвід регламентовано положеннями ст.81 КПК України. Згідно яких, відвід інших учасників провадження, зокрема, прокурора під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює. При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Як встановлено судом апеляційної інстанції обвинуваченим ОСОБА_9 у кримінальному проваджені №0000049 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110, ч.1 ст.111, ч.2 ст.161, ч.1 ст.258-3 КК України, 21.11.2020 було письмово заявлено відвід прокурору ОСОБА_7 , обґрунтований тим, що зазначений прокурор є заінтересованою особою, є свідком та процесуальним прокурором у іншому кримінальному провадженні щодо хуліганських дій відносно адвоката, який захищає ОСОБА_9 .

В подальшому, в ході судового розгляду кримінального провадження зазначений відвід прокурору судом першої інстанції вирішений не був. Натомість, прокурор ОСОБА_7 29.06.2023 року звернувся до суду з клопотанням про оголошення обвинуваченого ОСОБА_9 у міжнародний розшук та обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Перед вирішенням зазначеного клопотання в судовому засіданні суду першої інстанції захисник ОСОБА_8 повторно підтримала заяву обвинуваченого ОСОБА_9 про відвід прокурора ОСОБА_7 . Проте, суд першої інстанції незаконно продовжив судовий розгляд кримінального провадження за участю прокурора стосовно якого було заявлено відвід без негайного вирішення такого відводу, прийняв від зазначеного прокурора вище вказане клопотання та вирішив його по суті, задовольнивши його.

Як убачається з матеріалів провадження №278/2239/17, прокурор ОСОБА_7 у кримінальному проваджені №0000049 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110, ч.1 ст.111, ч.2 ст.161, ч.1 ст.258-3 КК України, звернувся до суду з клопотанням про оголошення обвинуваченого ОСОБА_9 у міжнародний розшук та обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовувавши його тим, що обвинувачений ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлений, у судові засідання не з`являється. При цьому, відповідно до інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_9 10.06.2021 залишив територію України шляхом виїзду до Республіки Фінляндія, водночас точне місце перебування обвинуваченого не відоме.

Суд першої інстанції в обґрунтування оскаржуваного рішення, зазначив, що визначив дії обвинуваченого ОСОБА_9 , як ухилення останнього від судового розгляду, оскільки, суду не відоме точне місце перебування обвинуваченого, останній виїхав за межі території України, перетнувши державний кордон.

Разом з цим, факт перебування обвинуваченого ОСОБА_9 за межами України, підтверджено самим обвинуваченим, яким направлено до апеляційного суду відповідні підтверджуючи документи: копія рішення від 25.03.2022 Міграційної служби Фінляндської Республіки про надання йому статусу біженця в зв`язку з політичним переслідуванням; копіями клопотань обвинуваченого з адресою його проживання в Фінляндії, його електрона адреса, тощо (перебувають в матеріалах провадження).

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_9 пояснили, що останній неодноразово ставив до відома суд першої інстанції про перебування його на законних підставах у Республіці Фінляндія, згідний був прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте з певних технічно-організаційних причин в призначені дні не вдавалося організувати зв`язок із судом першої інстанції, наміру ухилятися від суду обвинувачений не мав, в кожне судове засідання надсилав відповідні повідомлення про причини неявки.

Апеляційний суд бере до уваги, що судом першої інстанції 07.06.2023 року було постановлено ухвалу про судовий розгляд кримінального провадження в режимі відеоконференції з обвинуваченим, який перебуває в Республіці Фінляндія. На час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 приймає участь у судовому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції в режимі відеоконференції, що в певній мірі підтверджує доводи сторони захисту про відсутність в обвинуваченого наміру ухилитися від суду. На думку апеляційного суду рішення суду першої інстанції про оголошення обвинуваченого в міжнародний розшук та обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було передчасним.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не достатньо було враховано, що обвинувачений ОСОБА_9 виїхав за кордон на законних підставах, оскільки обов`язки визначені ст.ст.179, 194 КПК України припинили чинність за спливом строку, судом у встановленому порядку продовжені не були, законодавчі перешкоди для виїзду обвинуваченого за межі України були відсутні. На відповідних законних підставах обвинувачений ОСОБА_9 перебуває за межами України, зворотне прокурором не доведено.

Крім того, судом першої інстанції також слід було врахувати положення ст.566 КПК України, яка регулює процесуальний порядок виклику особи, яка перебуває за межами України.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції за своїми висновками є необґрунтованою, постановленою з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, підлягає скасуванню, на підставі п.3 ч.1 ст.409 КПК України, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_7 про оголошення обвинуваченого ОСОБА_9 в міжнародний розшук та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 28.08.2023, якою оголошено у міжнародний розшук обвинуваченого ОСОБА_9 та обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_7 про оголошення в міжнародний розшук та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: