ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року

м. Київ

справа № 4715/487/22

провадження № 51- 2261 км 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ «СК «УСГ» ОСОБА_6 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 03 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000287, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , на підставі ст. 89 КК України такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

До набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «СК «Українська страхова компанія» на користь ОСОБА_8 34 471 грн. витрат, пов`язаних із лікуванням внаслідок ДТП, а також 38 890,00 грн. витрат, пов`язаних з похованням та спорудженням надгробного пам`ятника.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 150 000 грн. моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 03 квітня 2023 року апеляційну скаргу ПАТ «Страхова компанія «УСГ» залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.

За вироком суду встановлено, що26 серпня 2021 року о 16:20 год., водій ОСОБА_7 , керуючи технічно несправним автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , республіки Болгарія, по автодорозі поза межами населеного пункту, в адміністративних межах с. Тарашани Чернівецького району Чернівецької області, зі сторони м. Чернівці в напрямку с. Опришени, порушив вимоги п. п. 12.6, 12.9, 1.5, 2.3 (б, д) ПДР України, рухався зі швидкістю не менше 101,6 км/год., що перевищує допустиму - 90 км/год., наближаючись до кілометрового знаку №523 вказаної автодороги, не врахував дорожньої обстановки та неправильно застосував прийоми керування транспортним засобом, проявив неуважність та самовпевненість у своїх діях, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити небезпеку для руху, а саме автомобіль марки «ВАЗ 11183», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , яка відновивши свій рух, рухалась у попутному напрямку по правому узбіччю та в подальшому без увімкнутого сигналу покажчика повороту змінила напрямок руху ліворуч, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, продовжив рух та, перебуваючи на смузі зустрічного руху, допустив зіткнення з вказаним автомобілем, внаслідок чого водій ОСОБА_9 та її пасажир ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження, що спричинили їх смерть.

Невиконання водієм ОСОБА_7 п. п. 12.6 та 12.9 ПДР України безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками ДТП.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі представник цивільного відповідача ПАТ «СК «УСГ» просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 в частині цивільного позову і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вказує, що суди неправильно вирішили цивільний позов ОСОБА_8 до ПАТ «СК «УСГ» тому, що не застосували норми спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), який регулює вказані правовідносини.

Суди в порушення ст. 24 Закону, безпідставно стягнули із страхової компанії на користь ОСОБА_8 витрати на лікування її матері - потерпілої від ДТП ОСОБА_9 , яка померла.

Крім того, не врахували ст.36 Закону, та необґрунтовано стягнуто із страхової компанії витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника без урахування вини іншої особи.

Суд апеляційної інстанції всупереч вимог статей 370, 419 КПК України доводи апеляційної скарги цивільного відповідача належним чином не перевірив та в ухвалі не зазначив підстав з яких скаргу визнано необґрунтованою.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 в суді касаційної інстанції вважала доводи касаційної скарги обґрунтованими та просила їх задовольнити.

Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді

За змістом ст. 433 КПК України Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація дій за ч.3 ст. 286 КК України, а також вид та розмір призначеного покарання в касаційній скарзі не оспорюються, тому судові рішення в цій частині Суд не перевіряє.

Мотиви Суду

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 91КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в тому числі, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно із ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ПАТ «СК «УСГ», суди першої та апеляційної інстанцій наведених вимог не дотримались.

Із матеріалів кримінального провадження убачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, потерпіла ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження від яких померла в лікарні.

Одночасно, цивільно - правова відповідальність ОСОБА_7 на час ДТП була застрахована у ПАТ СК «Українська страхова група», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР205389359.

Тобто, з урахуванням наявності договору страхування, відповідальність у певних межах покладається як на особу, яка застрахувала свою відповідальність, так і на страхову компанію.

З метою відшкодування шкоди, завданої злочином, потерпіла ОСОБА_8 (дочка загиблої в ДТП ОСОБА_9 ) пред`явила цивільний позов до ПАТ СК «Українська страхова група» як до страхової компанії з якою у ОСОБА_7 було укладено договір «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та просила стягнути витрати на лікування покійної матері в розмірі 34471,00 грн., а також витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 54470,00 грн.

Представник цивільного відповідача ПАТ «СК «УСГ» під час кримінального провадження як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, заперечував проти задоволення позовних вимог в частині відшкодування витрат на лікування потерпілої від ДТП ОСОБА_9 , яка померла, та стверджував, що згідно ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) такі витрати відшкодовуються виключно потерпілій особі. Зазначав, що право вимоги на відшкодування витрат, які понесла цивільний позивач ОСОБА_8 на лікування покійної матері у неї настає відповідно до статей 23, 1166 ЦК України до особи, заподіювача шкоди, тобто ОСОБА_7 . Звертав увагу на те, що витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника згідно ст. 36 Закону повинні відшкодовуватись з урахуванням вини усіх осіб.

Приймаючи рішення, про стягнення зі страхової компанії на користь потерпілої витрат пов`язаних з лікуванням її матері, яка загинула внаслідок ДТП, місцевий суд заперечення страхової компанії не спростував, крім того послався на позицію КЦС, що викладена у постанові від 12 вересня 2018 року (справа 712/1503/17-ц) та застосував її в супереч прямому змісту.

У згаданій постанові КЦС зазначено, що передбачені ст. 24 Закону витрати, пов`язані із лікуванням потерпілого відшкодовуються страховиком тільки потерпілому, відповідно до положень пункту 1. 3 статті 1 розділу 1 Закону якими є особи, життю та здоров`ю яких заподіяна шкода внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

У зв`язку з цим, відмовив цивільному позивачеві у відшкодуванні зі страхової компанії витрат, які вона понесла на лікування її покійної матері, потерпілої від ДТП й зазначив, що право вимоги на їх відшкодування настає відповідно до статей 23, 1166 ЦК України до особи, заподіювача шкоди.

У нашому випадку, місцевий суд, констатуючи, що ОСОБА_8 має право на відшкодування витрат понесених нею на лікування її покійної матері ОСОБА_9 потерпілої від ДТП, відповідно до статей 23, 1166 ЦК України, процитував позицію КЦС, однак за встановлених аналогічних обставин прийняв протилежне рішення, тим самим допустив протиріччя у вироку.

Крім того, представник цивільного відповідача, заперечуючи проти стягнення зі страхової компанії витрат, пов`язаних з похованням та спорудженням надгробного пам`ятника, вказував про те, що виходячи з обставин справи, загибла в ДТП водій ОСОБА_9 також допустила грубе порушення вимог ПДР, тому, в такому випадку, розмір зазначеної суми страхового відшкодування повинен був визначатися з урахуванням положень ст. 36 Закону, якими передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Однак, суд першої інстанції взагалі усунувся від перевірки наведених представником страхової компанії обставин щодо вини іншого водія, їх не досліджував та не перевіряв, як наслідок дійшов передчасного переконання про стягнення з ПАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_8 витрат, пов`язаних з похованням та спорудженням надгробного пам`ятника, в розмірі 38 890 грн.

В свою чергу, апеляційний суд зосередився виключно на висновках, викладених у вироку, залишив без уваги й реагування апеляційні доводи цивільного відповідача та, порушуючи вимоги ст. 419 КПК України, в ухвалі не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу визнав необґрунтованою.

Суд касаційної інстанції не може виправити помилки, допущені судами при розгляді цивільного позову ОСОБА_8 до ПАТ «СК «УСГ», оскільки, виходячи з положень ст.433 КПК України, не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення є істотними, відповідно до положень ст. 412 КПК України, оскільки вони перешкодили ухвалити законні й обґрунтовані рішення, тому доводи касаційної скарги про невідповідність оскаржуваних рішень вимогам статей 370, 419 КПК України прийнятні.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 до ПАТ «СК «УСГ» підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

У зв`язку з цим та, керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до задоволення.

З цих підстав Суд ухвалив:

Касаційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ «СК «УСГ» ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 03 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині цивільного позову ОСОБА_8 до ПАТ «СК «УСГ» і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті судові рішення залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3