В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" грудня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0003411 від 28.09.2023, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ржищів, громадянина України, одруженого, офіційно непрацюючого, з базовою середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 4 ст. 186 КК України,

УСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що в умовах дії воєнного стану на території України, ОСОБА_6 , 28.09.2023 близько 15 год. 00 хв., перебував на території ПКіВ «Гідропак» у м. Києві, де побачив раніше незнайомого ОСОБА_4 , який лежав на лавочці та загоряв, при цьому тримав у руках власний мобільний телефон. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний намір спрямований на заволодіння вказаним мобільним телефоном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у вказаний вище час та у вказаному місці, діючи умисно з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що його протиправні дії здійснюватимуться в умовах очевидності та матимуть для ОСОБА_4 відкритий характер, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх караність і настання суспільно небезпечних наслідків, підійшов до лавочки, на якій лежав ОСОБА_4 , наблизився до останнього та забрав з його рук мобільний телефон марки «MEIZU» моделі «16th», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 7028 грн. 67 коп. з сім картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 , вартістю 50 грн., після чого із викраденим розпочав тікати. В свою чергу, ОСОБА_4 виявив вказані дії та кинувся наздоганяти ОСОБА_6 , при цьому кликав на допомогу сторонніх людей.

Так, ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для заволодіння викраденим майном до кінця, однак не отримав реальної можливості розпоряджатися викраденим майном, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був помічений та зупинений випадковими перехожими та потерпілим.

Таким чином, дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК Україні, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину за ч. 2 ст. 15 ч.4 ст.186 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, повідомив що 28 вересня 2023 року приблизно о 15 годині він приїхав до ОСОБА_7 , коли побачив чоловіка, який лежав та загорав. Він підійшов до нього, забрав з рук телефон та побіг від потерпілого, проте потерпілий швидко підвівся та почав його переслідувати а також кликати на допомогу. Перехожий перекрив йому рух та він зупинився та більше не намагався втекти, дочекались СОГ. Обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини та розмір заподіяної шкоди, винним визнав себе повністю, щиро розкаявся, запевнив суд що він зробив для себе належні висновки, просив врахувати, що потерпілому було відшкодовано моральну шкоду та він активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , тих, що стосуються вирішення питання щодо долі речових доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження. Потерпілий ОСОБА_4 підтвердив суду, що мобільний телефон йому повернуто, та додатково відшкодовано 3000 грн., проти такого порядку також не заперечував.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабежі), вчиненому в умовах воєнного стану, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст.15 ч. 4 ст. 186 КК України.

Призначаючи обвинуваченому міру покарання, суд виходить з положень ст. 50 КК України згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами. Також, відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину за ч.4 ст. 186 КК України, який відносяться до категорії тяжких, характер та ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України згідно обвинувального акту, з чим погоджується суд, є щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, які полягали, відповідно, у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі час, місце, спосіб учинення, крім того, обвинувачений добровільно розповів про обставини вчиненого, і саме вказана позиція обвинуваченого забезпечила виконання таких завдань кримінального провадження як швидке, повне та неупереджене розслідування і судовий розгляд.

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки.

Крім того, суд враховує, що потерпілому ОСОБА_4 було відшкодовано завдану моральну шкоду, що підтверджено наданою квитанцією та самим потерпілим у судовому засіданні 08.11.2023, та у відповідності до ч.1 ст. 66 КПК України суд визнає добровільне відшкодування заподіяної шкоди, обставиною що пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до п.2 ч. 1 ст. 66 КК України.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому обвинувальний акт не містить.

Зазначене суд вважає обставинами, які істотно знижують суспільну небезпечність обвинуваченого.

За положеннями ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к сформульовано правову позицію про те, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Можливість призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визначена в ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. З урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК України, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не передбаченого в санкції статті Особливої частини КК України за цей злочин.

Стаття 69 КК України підлягає виваженому застосуванню у тих випадках, коли для реалізації мети покарання установлені в певній санкції його вид і розмір є занадто суровими (несправедливими), а особа потребує поблажливого ставлення. Через це суд має право скорегувати покарання відповідно до індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Зважаючи на фактичні конкретні обставини у даному кримінальному провадженні, повне визнання обвинуваченим своєї провини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, суму матеріальної шкоди, яку намагався заподіяти потерпілому обвинувачений, а також добровільне відшкодовані обвинуваченим моральної шкоди потерпілому у розмірі 3000 грн., суд дійшов висновку за можливе при призначенні покарання обвинуваченому застосувати ч. 1 ст. 69 КК України, тобто призначити покарання нижче найнижчої межі, ніж це передбачено санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

При цьому судом ураховується, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, вчинене під час дії запровадженого в країні режиму воєнного стану і указана обставина у даному випадку напряму вплинула на кваліфікацію його діяння та саме призначенням обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, буде досягнуто мету, передбачену ст. ст. 50, 65 КК України.

Крім того, приймаючи до уваги дані, які характеризують особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з огляду на те, що тяжких наслідків від вчинення кримінального правопорушення не настало, злочин не був поєднаний із насильством, конкретні обставини справи, а також що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, думку потерпілого, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що стимулюватиме його до правомірної поведінки.

Долю речових доказів вирішити відповідно ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлений. Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчився 27.11.2023, підстав для його обрання наразі суд не вбачає, відповідних клопотань не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст. 373-376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з іспитовим строком на три роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1. ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

Речові докази:

- мобільний телефон, марки «MEIZU» моделі «16th» - залишити власнику ОСОБА_4 ;

- DVD-R диск - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_6 , період попереднього ув`язнення з 28.09.2023 по 30.09.2023 включно.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_1