Справа № 299/8132/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.01.2024 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/66/24, за апеляційною скаргою прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.01.2024.
Цією ухвалою судді відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області про продовження строку тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронних засобів контролю, на строк до 28.02.2024, щодо:
Цією ж ухвалою на ОСОБА_6 покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: заборонено цілодобово залишати житло - будинок АДРЕСА_1 ; прибувати до слідчого, прокурора чи слідчого судді/суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи слідчого суддю/суд про зміну місця свого проживання; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у кримінальному провадженні; здати на зберігання слідчому свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд з України і в`їзді в Україну; носити електронний засіб контролю.
Клопотання обґрунтоване тим, що 27.11.2023 близько 12 год 30 хв ОСОБА_6 , за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, знаходячись неподалік будинку № 18 по вул. Партизанській в с. Підвиноградів Берегівського району, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки, які можуть настати після їх вчинення, грубо порушуючи громадський порядок та встановлені норми суспільної поведінки, виражаючи явну неповагу до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, з хуліганських мотивів, виражаючись в адресу громадян ОСОБА_9 та ОСОБА_10 нецензурною лайкою та
тримаючи у правій руці заздалегідь приготовлений предмет дерев`яну биту, з метою нанесення тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_9 та наніс йому один удар вказаною битою в область голови, після чого, продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на порушення громадського порядку та встановлених норм моралі, підійшов до ОСОБА_10 , якому також наніс один удар дерев`яною битою в область голови, спричинивши останнім тілесні ушкодження.
27.11.2023 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 28.11.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
29.11.2023 ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 25.01.2024 без визначення застави.
19.01.2024 постановою прокурора строк досудового розслідування в кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, а саме до 28.02.2023.
Клопотання слідчого мотивовано тим, що на даний час завершити проведення всіх слідчих дій спрямованих на закінчення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, результати яких мають суттєве значення для доказування вини підозрюваного ОСОБА_6 через об`єктивні причини неможливо здійснити в межах строку досудового розслідування. За таких обставин, слідчий вважає, що є потреба в продовженні строку дії застосованого щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, оскільки ризики, які існували при застосуванні щодо нього запобіжного заходу не відпали, не зменшились та виправдовують подальше застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя в ухвалі вказав, що погоджується з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, а також наявністю обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Також слідчим суддею встановлено відсутність ризиків можливого незаконного впливу на свідків та потерпілих, оскільки такі не підтверджені стороною обвинувачення та вчинення іншого кримінального правопорушення. Разом з тим, слідчим суддею констатовано, що клопотання про продовження строку тримання під вартою не містить додаткових обґрунтувань необхідності продовження тримання особи під вартою, а також того, що з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а тому слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а саме у виді цілодобового домашнього арешту, який буде доцільною та достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді від 25.01.2024 та постановити нову, якою продовжити ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строк досудового розслідування, тобто до 28.02.2024 без визначення розміру застави. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, перебування підозрюваного ОСОБА_6 на волі може негативно вплинути на хід досудового розслідування, оскільки перебуваючи на волі він може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, також може незаконно впливати на свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
В доповненні до апеляційної скарги прокурор, вказуючи на незаконність й необґрунтованість ухвали слідчого судді, стверджує про безпідставність висновку суду щодо відсутності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначає, що встановлені під час обрання підозрюваному ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України існують і не втратили своєї актуальності, оскільки належна процесуальна поведінка ОСОБА_6 під час досудового розслідування була зумовлена тим, що він, починаючи з 27.11.2023 перебував під вартою та об`єктивно не мав можливості перешкоджати досудовому розслідуванню в будь-який спосіб. Більш того, наведені слідчим суддею дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , зокрема про наявність міцних соціальних зв`язків, в тому числі наявність на утриманні дітей неповнолітнього віку, з огляду на суспільну небезпечність інкримінованого кримінального правопорушення, не є визначальними аргументами для обрання підозрюваному ОСОБА_6 більш м`якого виду запобіжного заходу, оскільки не зменшують заявлені ризики та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного. Також слідчим суддею не взято до уваги і той суспільний резонанс, який виник внаслідок вчинення кримінального правопорушення на території с. Підвиноградів Берегівського району Закарпатської області.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник-адвокат ОСОБА_7 вказує на її безпідставність та необґрунтованість з огляду на те, що прокурором не врахованого того факту, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, на утриманні трьох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується, несудимий, є особою середнього віку, має значні проблеми зі здоров`ям, при цьому матеріали клопотання прокурора не містять реальної інформації про стан здоров`я підозрюваного. Крім того, прокурором не доведеного того факту, що ризики, які були підставою для обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, втратили свою актуальність, оскільки ОСОБА_6 не має змоги покинути територію України в силу введених в Україні обмежень у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, також в матеріалах клопотання відсутня інформація про наявність у підозрюваного паспорту громадянина Угорщини. Відсутні ризики можливого незаконного впливу на свідків та потерпілих, оскільки такі не підтверджені стороною обвинувачення та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 несудимий. Вважає ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, яку просить залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 про законність й обгрунтованість прийнятого судом рішення, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно до вимог ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої
підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
За приписами до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність тримання особи під вартою, про продовження строку тримання особи під вартою, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора. При цьому необхідно враховувати, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається чи продовжується лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі ) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають зі ст. 177 цього ж Кодексу, і його належної поведінки.
Відповідно до ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно до вимог ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень передбачених цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою, слідчим суддею належним чином не враховані вищевказані положення Конституції України, кримінального процесуального закону та принципи верховенства права, закладені в Конвенції та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно не перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке, з огляду на вказані вище норми права, не можна визнати законним та обґрунтованим.
27.11.2023 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 28.11.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 29.11.2023 за клопотанням слідчого щодо ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Постановою прокурора від 19.01.2024 строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 28.02.2023.
Ухвалою слідчого судді від 25.01.2024 відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, на строк до 28.02.2024.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя не повною мірою дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про продовження підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Розглядаючи дане клопотання, слідчий суддя належно не дослідив та не перевірив наведені в ньому доводи щодо обґрунтованості підозри та наявності ризиків, які, власне викликали необхідність вжити заходи для забезпечення кримінального провадження шляхом застосування підозрюваній особі запобіжного заходу.
З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке законом передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до семи років.
На переконання апеляційного суду, наявні докази, які містяться в матеріалах судового провадження дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, на цій стадії досудового розслідування, є підтвердженою. У ході кримінального провадження обставини, які мають бути достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 у вчиненні цього кримінального правопорушення на момент вручення були наявними. Зокрема, обгрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується наступними доказами: протоколом огляду місця події від 27.11.2023, протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколами допиту потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та іншими матеріалами кримінального провадження.
Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
Така позиція суду випливає й із практики Європейського Суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.
На думку колегії суддів, слідчим у кримінальному провадженні надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 . Однак, дослідження доказів з метою визнання їх такими, які можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування, про що обґрунтовано зазначено в ухвалі слідчого судді.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що з огляду на характер та конкретні обставини кримінального провадження такі існують та доводяться відповідними доказами. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження факти та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органу досудового слідства з метою уникнення від кримінальної відповідальності та покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винним, може незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Враховуючи викладене, зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи про наявність у матеріалах кримінального провадження доказів, які підтверджують заявлені слідчим у клопотанні ризики та обґрунтованість пред`явленої підозри, є обґрунтованими.
При цьому апеляційний суд, враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Зокрема, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить тяжкість кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, значна суспільна небезпечність.
До того ж слідчим суддею не взято до уваги і той суспільний резонанс, який виник внаслідок вчинення кримінального правопорушення на території с. Підвиноградів Берегівського району Закарпатської області.
Як вбачається з роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, наведених у листі № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України від 10.02.2011).
Окрім того, відповідно до матеріалів судового провадження, досудове розслідування в даному кримінальному провадженні триває, докази у повному обсязі не зібрано, оскільки є необхідність в отриманні експертних висновків, проведення яких ще не завершено, проведення судової психіатричної експертизи підозрюваного ОСОБА_6 , з урахуванням здобутих доказів визначитись з остаточною правовою кваліфікацією дій підозрюваного, виконанні інших необхідних слідчих дій, а також вимог ст. 290-293 КПК України, а тому існують ризики, передбачені п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема,
здійснення незаконного впливу на потерпілого та свідків, перешкоджання повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування іншим чином.
Викладені в ухвалі слідчого судді висновки про зворотне, зокрема щодо відсутності у клопотанні слідчого посилання на обставини, які доводять наявність зазначених ризиків, не ґрунтуються на матеріалах судового провадження. Такі фактичні обставини слідчим викладені та в судовому засіданні прокурором доведені.
Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційним судом під час апеляційного розгляду не встановлено.
Колегія суддів приходить до висновку про доведення органом досудового розслідування обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, наявності в зазначеному провадженні ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, незаконного впливу на потерпілого та свідків; перешкоджання повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування іншим чином, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 .
При прийнятті рішення апеляційний суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним продовжити на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.
Також під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження обставини, викладені у клопотанні слідчого, про наявність ризиків, що, знаходячись на волі ОСОБА_6 може переховуватися від органу досудового слідства з метою уникнення від кримінальної відповідальності та покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винним, може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування іншим чином.
У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10.11.1969 у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10.11.1969 «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26.06.1991 у справі «Летельєр проти Франції»). ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й
тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що вони свідчать про неможливість усунення ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, встановлених щодо ОСОБА_6 , у менш обтяжливий спосіб, та вважає, що необхідно задовольнити клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , оскільки прокурор довів, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо посилання захисника на дані про особу підозрюваного, зокрема про наявність міцних соціальних зв`язків, в тому числі наявність на утриманні дітей неповнолітнього віку, незадовільного стану здоров`я, то такі на думку апеляційного суду, з огляду на суспільну небезпечність інкримінованого кримінального правопорушення та значний суспільний інтерес, вони не є визначальними аргументами для обрання підозрюваному ОСОБА_6 більш м`якого виду запобіжного заходу, оскільки не зменшують встановлені ризики та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.
При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах судового провадження відсутні й стороною захисту не надано докази про наявність у підозрюваного ОСОБА_6 будь-яких захворювань, які б свідчили про неможливість тримання його під вартою в умовах ізоляції від суспільства.
Разом з тим, положеннями ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.
Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 за № 239/5/104, затверджений Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.
Тобто, особам які утримуються в місцях попереднього ув`язнення забезпечується надання медичної допомоги.
Також, положенням п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Таким чином, з огляду на положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки кримінальне правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 , вчинено із застосуванням насильства, а також з огляду на те, що покладення на підозрюваного процесуальних обов`язків, передбачених запобіжним заходом у виді застави, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а відтак не мінімізує вищевказані ризики для кримінального провадження, колегія суддів констатує про відсутність підстав для визначення ОСОБА_6 застави при продовженні останньому строку тримання під вартою.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
При таких обставинах, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора з урахуванням внесених до неї доповнень підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б спростовували доводи клопотання про необхідність продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційнускаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури з доповненнями до неї задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.01.2024 щодо ОСОБА_8 скасувати.
Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області про продовження строку тримання під вартою задовольнити. Продовжити ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, з середньою освітою, непрацюючому, одруженому, несудимому, підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави в межах строку досудового розслідування.
Строк тримання ОСОБА_6 під вартою встановити до 28.02.2024 включно.
Організацію виконання ухвали доручити прокурору Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 .
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді