ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/905/24 Справа № 201/5220/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року, якою обвинуваченому за ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не більше ніж на два місяці, до 17 березня 2024 року включно, з можливістю внесення застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не більше ніж на два місяці, до 17 березня 2024 року включно, з можливістю внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240,00 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених вимогами ч. 5 ст. 194 КПК України, в разі її внесення.

Доводи апеляційної скарги:

На вказане рішення захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду від 18 січня 2024 року відносно ОСОБА_8 скасувати та постановити нову, якою обрати запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою проживання родини: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою. Звертає увагу, що ОСОБА_8 тривалий час утримується в умовах ДУВП. Просить врахувати, що мета, з якою обирався запобіжний захід, а саме: об`єктивний розгляд справи в розумні строки саме через обраний запобіжний захід не може здійснюватися та навпаки, шкодить розгляду справи.

Вважає, що прокурор не довів, що жоден з більш м`яких заходів не зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_8 , доказів до клопотання не надав.

Просить врахувати, що за два роки судом було допитано потерпілого, свідків, досліджено матеріали справи.

Позиції сторін в суді :

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав, наведених в ній, просив її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просив ухвалу суду 1-ї інстанції залишити без змін як законну, вмотивовано та обгрунтовану.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у сховище в умовах воєнного стану, що відповідає правовій кваліфікації ч. 4 ст. 187 КК України.

При продовженні ОСОБА_8 обраного запобіжного заходу суд належним чином оцінив тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, його соціальні зв`язки, стан здоров`я, відомості, які характеризують особу обвинуваченого, його репутацію, наявність інших кримінальних проваджень в суді, та приходить до висновку про те, що ризики переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення не змінилися та не зменшилися. Суд прийшов до висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, та не вбачав підстав для зміни обраного раніше розміру застави.

Доводи апелянта про відсутність доказів в матеріалах провадження щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки і клопотання прокурора, і оскаржувана ухвала суду 1-ї інстанції містять вичерпну відповідь на кожний з них.

Отже, суд правильно прийшов до висновку, що обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися та є актуальними, а застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Під час апеляційного розгляду клопотання захисника обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення. Відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та його застосування недостатнє для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків у цьому кримінальному провадженні; неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що відсутні докази щодо звернення осіб, які поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків; запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також не може бути застосований у відношенні останнього, зважаючи на те, що обвинувачений не працює і постійного джерела доходу не має, обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого корисливого злочину, за який передбачено максимальне покарання до 15 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Наявність постійного місця проживання у ОСОБА_8 в м. Нікополі, наявність дружини та дітей, тобто наявність міцних соціальних зв`язків, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Ці обставини існували і на час вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

Отже, тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким чином не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність, на даний час, фактів втечі обвинуваченого чи впливу на свідків та потерпілого, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Як вбачається із відповіді суду 1-ї інстанції, дане кримінальне провадження перебуває на стадії допиту свідків, у зв`язку з чим, доводи сторони захисту про відсутність ризиків впливу на свідків є недоведеними.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 обрано альтернативний запобіжний захід у виді внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240,00 гривень з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в разі її внесення. Отже, судом 1-ї інстанції враховано та застосовано альтернативний запобіжний захід, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції. Колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_8 під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Будь-яких доказів щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 та його неможливості подальшого тримання під вартою до суду не надходило.

Стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_8 під вартою. Отже, судом вірно враховано вимоги ст. 178 КПК України, а саме не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а і відомості, які характеризують особу обвинуваченого, характер та обставини кримінального правопорушення.

Разом з тим, тривалість судового розгляду, в даному провадженні не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити суду 1-ї інстанції та необхідністю забезпечення явки інших учасників процесу, що саме по собі не утворює підстав для звільнення з під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Таким чином апеляційна скарга, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , відмовити.

Залишити без змін ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року, якою обвинуваченому за ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не більше ніж на два місяці, до 17 березня 2024 року включно, з можливістю внесення застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4