ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року

м. Київ

Справа № 299/1941/18

Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/4806/569/20

Провадження № 51 - 4745 км 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000618 від 13 червня 2018 року, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підвиноградів Виноградівського району Закарпатської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 лютого 2015 року за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого

03 серпня 2017 року умовно-достроково на 1 рік 10 місяців 20 днів,

за ст. 121 ч. 1 КК України,

за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката

ОСОБА_7 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2019 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 15 червня

2023 року щодо ОСОБА_6 .

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 грудня

2019 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 121 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 лютого 2015 року та за сукупністю вироків

ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк

5 років 6 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 10 червня 2018 року приблизно о 20 годині 00 хвилин у службовому приміщенні охорони сміттєзвалища Виноградівського виробничого управління житлово-комунального господарства, розташованого за адресою: Закарпатська область, м. Виноградів, вул. Лейзмана, під час сварки зі своїм батьком ОСОБА_8 на ґрунті неприязних відносин, які виникли раптово, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, підійшов до ліжка, де лажав ОСОБА_8 обличчям до гори, і завдав йому один удар кулаком правої руки в область черева. Після отриманого удару,

ОСОБА_8 підвівся з ліжка, а ОСОБА_6 , продовжуючи свої дії, кулаком правої руки завдав йому два удари в область черева, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 15 червня 2023 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу його захисника - адвоката ОСОБА_9 - без задоволення.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Даючи свою оцінку доказам у кримінальному провадженні, захисник указує на те, що в кримінальному провадженні відсутні докази, які достовірно підтверджують винуватість ОСОБА_6 , при цьому вважає недопустимими доказами показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки вони не були очевидцями події і надавали показання з чужих слів, протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 , який проведено з порушенням вимог ст. 240 КПК України, а висновок судово-медичної експертизи від 21 червня 2018 року

№ 85, на його думку, не доводить причетність саме ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення. Зазначає, що апеляційний суд не встановив і не усунув порушень, допущених судом першої інстанції, та не навів вичерпних мотивів щодо необґрунтованості апеляційної скарги.

Заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 від учасників судового провадження не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу захисника

ОСОБА_7 необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались зазначених вимог закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження відповідає встановленим обставинам і підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими судом доказами.

Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення та на підтвердження винуватості ОСОБА_6 обґрунтовано послався на наступні докази.

Сам ОСОБА_6 у суді не заперечував, що між ним та його батьком ОСОБА_8 стався конфлікт, в ході якого він вдарив батька кулаком у живіт, проте вважав, що наслідки настали не від його удару.

Потерпілий ОСОБА_8 у суді надав показання про обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень, які виникли саме він удару сина в живіт під час сварки.

Свідок ОСОБА_10 суду надав показання про те, що він бачив як ОСОБА_8 ходить на роботі зігнувшись та жалівся на біль у животі, а наступного дня потерпілого на роботі не було, оскільки його забрали до лікарні.

Свідок ОСОБА_11 , який працює разом з потерпілим, свідок ОСОБА_14 , який під час події перебував на сміттєзвалищі та викликав поліцію на прохання знайомої, свідок ОСОБА_12 , яка є співмешканкою потерпілого і спостерігала конфлікт, у суді надали показання про відомі їм обставини конфлікту між ОСОБА_8 та його сином ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_13 у суді надав показання про те, що він, як лікар-хірург, проводив огляд ОСОБА_8 , у якого в порожнині черева була кров і необхідно було проводити оперативне втручання, без якого потерпілий міг померти.

Суд першої інстанції дослідив на предмет допустимості та обґрунтовано послався у вироку на підтвердження винуватості ОСОБА_6 на дані, які містяться в протоколі слідчого експерименту від 22 червня 2018 року, в ході якого свідок ОСОБА_12 розповіла про обставини конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 і продемонструвала як останній завдав ударів кулаком у живіт своєму батьку.

Зазначену слідчу дію проведено та результати оформлено з дотриманням вимог статей 104, 105, 106, 240 КПК України уповноваженою особою - слідчим СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатської області

ОСОБА_15 , у присутності двох понятих, за участю статиста. Всі учасники зазначені у протоколі і в ньому наявні всі їх підписи. Заяв та зауважень від учасників слідчої дії не надходило.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , які були понятими під час слідчого експерименту, а також свідок ОСОБА_16 , який брав участь у слідчому експерименті як статист, у суді підтвердили обставини проведення слідчого експерименту.

Суд першої інстанції також дослідив на предмет допустимості та обґрунтовано послався у вироку на підтвердження винуватості ОСОБА_6 на висновок судово-медичної експертизи від 21 червня 2018 року № 85, відповідно до якого у

ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми черева, розриву селезінки, внутрішньої кровотечі, які виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, могли виникнути при обставинах, на які вказує потерпілий. Тілесне ушкодження у вигляді травматичного розриву селезінки є небезпечним для життя в момент його спричинення і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Експерт ОСОБА_17 , яка проводила судово-медичну експертизу, у суді підтвердила свій висновок та показала, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 отримав саме від ударів кулаком у живіт, про що потерпілий повідомляв їй під час огляду.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 121 ч. 1 КК України. При цьому всім наявним доказам, суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката

ОСОБА_9 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені в ній доводи, які аналогічні доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_7 , визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги про недопустимість доказів, суд апеляційної інстанції відхилив доводи захисту про недопустимість показань свідків, у тому числі свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , та зазначив, що у них не було підстав обмовляти ОСОБА_6 і в суді першої інстанції вони надали показання про відомі їм обставини, які суд обґрунтовано визнав достовірними. Апеляційний суд також відхилив доводи апеляційної скарги захисту про недопустимість протоколу слідчого експерименту від 22 червня 2018 року зі свідком ОСОБА_12 та обґрунтовано вказав, що зазначену слідчу дію проведено з дотриманням вимог ст. 240 КПК України.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ст. 121 ч. 1 КК України, та правильність кваліфікації його дій.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суди нижчих інстанцій дотрималися вимог статей 10, 22 КПК України та врахували практику Європейського суду з прав людини, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, не одружений, проживає з батьком, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення. Обставин, які пом`якшують, судом не встановлено, а обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без його ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив йому покарання в мінімальних межах санкції ст. 121 ч. 1 КК України та остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, мотивувавши таке рішення.

Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, не виявлено.

За таких обставин, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_7 та скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 не знаходить.

Керуючись ст. ст. 436, 438 КПК України, Суд

ухвалив:

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 грудня

2019 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 15 червня

2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3