Справа № 694/900/23
Провадження № 1-кп/710/122/23
УХВАЛА

про запобіжний захід

23.11.2023 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора - прокурора Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні Шполянського районного суду Черкаської області в залі суду в судовому засіданні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000053 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307, ч.2 ст.15 ч.1 ст.307 КК України

ВСТАНОВИВ:

27.07.2023 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053 відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 307 КК України.

Ухвалою Шполянського районного суду від 08.08.2023 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08.10.2023.

Ухвалою Шполянського районного суду від 27.09.2023 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.11.2023.

16.11.2023 прокурор подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як вважає, що ризики, визначені п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України не перестали існувати.

Захисник та обвинувачений щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, вказавши що до обвинуваченого може бути застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту мотивували тим, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України та у обвинуваченого стійкі соціальні зв`язки і він буде з`являтися у всі судові засідання, крім того в даний час по справі допитані всі свідки.

Розглянувши клопотання про продовження строку застосування заходу забезпечення, суд дійшов до висновку про необхідність часткове задоволення клопотання прокурора з наступних підстав.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 , у невстановлені слідством день, час, місці та спосіб, всупереч встановленому законом порядку обігу психотропних речовин - Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, умисно, з метою збуту невстановленому колу осіб, незаконно придбав подрібнену порошкоподібну речовину білого та рожевого кольору - амфетамін, яку переніс до місця свого проживання, а саме квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та зберігав до 13.02.2023 коли в період часу з 09:59 год по 13:07 год. в ході проведення санкціонованого обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_4 вилучено паперову коробку від чаю в середині якої знаходилися више зазначені 20 (двадцять) поліетиленових пакетиків «zip-lock» із вмістом - психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін. Відповідно до висновку експертизи речовин, матеріалів та виробів № CE-19/124-23/1847-Н3ПРАП від 15.02.2023 у 19-ти вище вказаних поліетиленових пакетиках міститься психотропна речовина, обіг якої обмежено - амфетамін (в перерахунку на амфетамін-основу) масою 5,85 г., та в 1-му поліетиленовому пакетику відповідно до висновку експертизи речовин, матеріалів та виробів № СЕ-19/124-23/1846-Н3ПРАП від 14.02.2023 року, міститься психотропна речовина, обіг якої обмежено - амфетамін (в перерахунку на амфетамін-основу) масою 0,281 г. Загальна маса психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін становить 6,131 г.

Таким чином, орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту, психотропних речовин у великих розмірах.

Він же, перебуваючи в м. Звенигородка, Черкаської області, у невстановлені слідством день, час, місці та спосіб, умисно, незаконно, всупереч встановленому законом порядку обігу психотропних речовин - Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», з метою збуту невстановленому колу осіб, залишив за адресою вул. Бульварна, 2 А, м. Звенигородка, Черкаської області (координати 49.089261, 30.949476) у вигляді «закладки» в 1-му поліетиленовому пакетику «zip-lock» всередині якого, заходилась відповідно до висновку експерта М° СЕ- 19/124-23/1865-Н3ПРАП від 23.02.2023 психотропна речовина, обіг якої обмежено - амфетамін (в перерахунку на амфетамін-основу) масою 0,396 г, виконавши при цьому всі дії необхідні для доведення злочину до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, а саме у зв?язку із його затриманням 13.02.2023 близько 17 години 00 хвилин працівниками Звенигородського РВІ ГУНП в Черкаській області.

Таким чином, орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_4 як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 307 КК України - закінчений замах на незаконний збут психотропної речовини.

Він же, перебуваючи в м. Звенигородка, Черкаської області, у невстановлені слідством день, час, місці та спосіб, умисно, незаконно, всупереч встановленому законом порядку обігу психотропних речовин - Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 М° 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», з метою збуту невстановленому колу осіб, залишив у жерстяній банці біля зупинки громадського транспорту за адресою вул. Героїв Євромайдану, м. Звенигородка, Черкаської області (координати 49.08995, 30.933365) у вигляді «закладки» в 1-му поліетиленовому пакетику «zip-lock» всередині якого, заходилась відповідно до висновку експерта N° CE- 19/124-23/1859-H3ПРАП від 20.02.2023 року психотропна речовина, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 0.348 г., виконавши при цьому всі дії необхідні для доведення злочину до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, а саме у зв?язку із його затриманням 13.02.2023 близько 17 години 00 хвилин працівниками Звенигородського РВІ ГУНП в Черкаській області.

Таким чином, орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 307 КК України як закінчений замах на незаконний збут психотропної речовини.

Він же, перебуваючи в м. Звенигородка, Черкаської області, у невстановлені слідством день, час, місці та спосіб, умисно, незаконно, всупереч встановленому законом порядку обігу психотропних речовин - Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 N° 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», з метою збуту невстановленому колу осіб, залишив у траві біля паркану домоволодіння за адресою вул. Трипільська, м. Звенигородка, Черкаської області (координати ІНФОРМАЦІЯ_2), у вигляді «закладки» в 1-му поліетиленовому пакетику «zip-lock» всередині якого, відповідно до висновку експерта N° CE-19/124-23/1856-НЗПРАП від 21.02.2023 року психотропна речовина, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 0.345 г., виконавши при цьому всі дії необхідні для доведення злочину до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, а саме у зв?язку із його затриманням 13.02.2023 близько 17 години 00 хвилин працівниками Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області.

Таким чином, орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 307 КК України - закінчений замах на незаконний збут психотропної речовини.

Клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 прокурор мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 , раніше судимий: Соснівським районним судом Черкаської області від 18.12.2017 за ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі строком на п`ять років. Відповідно до ст. 71 КПК України приєднано частково невідбутий строк покарання 1 місяць відповідно до вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.10.2016 та визначено покарання у вигляді 5 років та 1 місяця позбавлення волі. Вирок вступив у законну силу 22.03.2018. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту психотропних речовин. Обвинувачений усвідомлює, що за вчинений злочин в разі доведення його вини йому загрожує максимальне покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з метою уникнення від покарання останній може переховуватися від органів досудового розслідування або суду. Враховуючи, що не допитані всі свідки в кримінальному провадженні, а також на даний час не встановлено місце придбання ОСОБА_4 психотропних речовин, а також особи, що дає підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати шляхом підбурювання, вмовляння чи залякування на свідків у кримінальному провадженні. Також під час проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 не має постійного місця проживання, постійного місця роботи, тобто не має постійного джерела доходу, основним джерелом його доходів с продовження злочинної діяльності, що вказує на його підвищену суспільну небезпеку, та дає підстави вважати, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, пов?язане із незаконним обігом наркотичних засобів та майнових злочинів. На даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися та є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду: незаконно виливати на свідків: вчинити інше кримінальне правопорушення. Тому прокурор звернувся до суду з цим клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії передбачені частиною першою цієї статті.

За змістом ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Статтею184 КПК України визначені вимоги до клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів, зокрема серед яких: 4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою,

Суд ставить під сумнів твердження прокурора про існування ризиків, оскільки нових аргументів щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження прокурором не надано, а дане клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 за змістом, у частині обгрунтування підстав для його задоволення, є ідентичним попереднім клопотанням про продовження строку тримання під вартою.

У своєму рішенні ЄСПЛ у справі "Авраімов проти України" від 25 березня 2021 року констатував порушення п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначив, що існування обґрунтованої підозри, що ув`язнений вчинив злочин, є умовою sine qua non для законності тривалого тримання його чи її під вартою. Але коли національні судові органи вперше "негайно" після затримання розглядають питання про необхідність застосування до затриманого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, цієї підозри вже буде недостатньо, й органи державної влади повинні також навести інші відповідні та достатні підстави для обґрунтування тримання під вартою. Цими іншими підставами можуть бути ризик переховування, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину або спричинення порушення громадського порядку та пов`язана з цим необхідність захисту затриманого. Ці ризики мають бути належним чином обґрунтовані, і міркування органів державної влади з цих питань не можуть бути абстрактними, загальними або стереотипними (п.57). Обрання судом заявнику запобіжного заходу у виді тримання під вартою, незважаючи на встановлення недоведеності слідчим того, що інші запобіжні заходи були б неналежними, свідчить, що вирішальним для суду стало посилання органу державної влади на положення про неможливість застосування інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, який суд повторив (п.66). Зазначений підхід застосовується ЄСПЛ, у тому числі, й при вирішенні питання щодо законності продовження строку тримання під вартою.

За вказаних обставин, суд вважає, що з плином часу для тривалого тримання особи під вартою потрібне додаткове обґрунтування, даний висновок міститься у рішенні ЄСПЛ по справі "Осипенко проти України", №. 4634/04, §§ 77 і 79, 9 листопада 2010 року), вказано, що з плином часу для тривалого тримання заявника під вартою потрібне додаткове обґрунтування, але суди не надали жодних додаткових аргументів. Крім того, на жодному з етапів національні суди не розглянули будь-які інші превентивні заходи в якості альтернативи тримання під вартою. Викладені міркування є достатніми для того, щоб Суд прийшов до висновку, що мало місце порушення параграфу 3 статті 5 Конвенції».

Під час розгляду клопотання продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Враховуючи, що на даний час свідки у кримінальному провадженні судом допитані, твердження прокурора на необхідність тримання обвинуваченого під вартою з підстав, що під тягарем відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення він може переховуватися від суду, оскільки обвинувачений неодружений, не працює і може продовжувати повчиняти кримінальні правопорушення, як на ризики, передбачені ст. 177 КПК України, судом не сприймаються.

Клопотання прокурора не містить достатніх підстав, які б свідчили про те, що на теперішній час заявлені ним ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а зазначені ним ризики в клопотанні носять декларативний характер і суду докази на їх підтвердження не надані.

Враховуючи викладене, оцінюючи сукупність обставин, а саме: заявлені сторонами судового провадження свідки, вже допитані, тривалість тримання ОСОБА_4 під вартою близько 9 місяців, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та його завіряння про те, що він буде вести себе зразково і не ухилятиметься від явки до суду, суд вважає за можливе змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт.

Таким чином, зважаючи на те, що прокурором в судовому засіданні названі ризики, які передбачені у ст. 177 КПК України, однак не наведено обставин, які б доводили, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для їх запобігання (п.3 ч. 1 ст.194 КПК України), тому суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається сторона захисту, дають достатні підстави вважати за можливе забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченому шляхом зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, а саме на цілодобовий домашній арешт.

Підсумовуючи наведене, суд вважає необхідним частково задовольнити клопотання процесуального прокурора, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який - цілодобовий домашній арешт.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд враховує вимоги ст. 197 КПК України та п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під ватою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винуватість особи не має бути «загальним правилом» і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що такий запобіжний захід, як домашній арешт, забезпечить дотримання обвинуваченими процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Суд вважає, що при застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, необхідно покласти на останнього обов`язків, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: заборонити ОСОБА_4 залишати своє фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , цілодобово; прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу суду; повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) та інші документи, що дають право на виїзд за кордон.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора частково, обравши стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту на певний період доби, строком на два місяці, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та звільненням його з-під варти негайно в залі суду за умови відсутності інших судових рішень, які дають підстави для його тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 194, 197, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити частково.

Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, який має середню спеціальну освіту, неодруженому, непрацюючому, обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема:

1.заборонити ОСОБА_4 залишати своє фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , цілодобово;

2.прибувати до суду за першою вимогою;

3.не відлучатися з населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу суду;

4.повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

5.утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

6.здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) та інші документи, що дають право на виїзд за кордон.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали в частині доставлення обвинуваченого ОСОБА_4 до місця проживання АДРЕСА_1 доручити Відділу поліцейської діяльності № 2 Звенигородського районного ВП ГУНП в Черкаській області та про виконання ухвали в цій частині повідомити суд.

Виконання ухвали щодо контролю за виконанням ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту доручити Звенигородському районному ВП ГУНП в Черкаській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

У випадку порушення умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту він може бути змінений.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити в установу, у якій обвинувачений утримувався під вартою.

Строк дії ухвали щодо запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 23.01.2024.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1