В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.01.2024 року м.Львів

Колегія суддів Галицького районного суд м.Львова

у складі:головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

з участю:секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 00000303 від 27.09.2023 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Макіївка Донецької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який депутатом, адвокатом або нотаріусом не являється,-

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 111, ч.2 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи громадянином України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, перебуваючи на тимчасово окупованій території в м.Макіївка Донецької області та беручи з 22.02.2022 р. участь в діяльності незаконного збройного формування «Народної міліції» терористичної організації «ДНР», на підставі наказів військового командування збройних сил російської федерації у межах загального плану захоплення території України у складі збройних сил російської федерації, керуючись ідеологічним мотивом, маючи на меті завдати шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, виконував завдання, пов`язані із веденням бойових дій проти Збройних Сил України, а також застосовував стрілецьку зброю (АК-47) та виконував обов`язки із забезпечення різних видів та форм бою.

У такий спосіб ОСОБА_6 , ігноруючи свій громадянський обов`язок, передбачений Конституцією України, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, діючи добровільно з усвідомленням негативних наслідків своїх дій та на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, 22.02.2022 р., перебуваючи у м.Макіївка Донецької області, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, чим вчинив державну зраду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.111 КК України.

Крім цього, ОСОБА_6 , будучи громадянином України, беручи з 22.02.2022 р. участь в діяльності незаконного збройного формування «Народної міліції» терористичної організації «ДНР» та пройшовши військову підготовку у збройних підрозділах російскої федерації, у ході якої набув навичок користування стрілецькою зброєю, опанував тактику ведення бою, здійснення штурму, наступу та відступу, з метою забезпечення бойових дій рф проти України, діючи умисно, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, керуючись ідеологічним мотивом, з кінця травня 2022 р. (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) до 08ю07.2023 р., в умовах воєнного стану, перебуваючи на окупованих військовими формуваннями російської федерації територіях Донецької області (м.Авдіївка, с. Красногорівка Покровського району, смт. Благодатне Бахмутського району, с.Кирилівка Волноваського району), надавав іноземній державі - російській федерації та її представникам військовослужбовцям збройних сил російської федерації та контрольованих нею представникам терористичної організації «ДНР» допомогу у проведенні підривної діяльності проти України, виконуючи завдання, пов`язані із веденням бойових дій проти Збройних Сил України, та обов`язки із забезпечення різних видів та форм бою, чим вчинив державну зраду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 111 КК України.

Крім цього, ОСОБА_6 , будучи громадянином України, достовірно знаючи із розповсюджених повідомлень у засобах масової інформації та мережі Інтернет про проведення на території Донецької області України антитерористичної операції проти терористичної організації «ДНР», усвідомлюючи, що діяльність даної терористичної організації та її підрозділів є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних мотивів, 22.02.2022 р., перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Макіївка Донецької області, отримав повістку та добровільно прибув до пункту збору мобілізованих терористичної організації «ДНР» у м.Макіївка Донецької області, вступив до її лав, отримав військове обмундирування, стрілецьку зброю, та з цього часу до 08.07.2023 р. брав участь у діяльності вказаної терористичної організації, виконуючи завдання, пов`язані із веденням бойових дій проти Збройних Сил України та забезпеченням різних видів та форм бою, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Крім цього, ОСОБА_6 , будучи громадянином України, достовірно знаючи з розповсюджених повідомлень у засобах масової інформації та мережі Інтернет про проведення на території Донецької області України антитерористичної операції проти терористичної організації «ДНР», усвідомлюючи, що така є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних мотивів, 22.02.2022 р., перебуваючи на тимчасово окупованій території у м.Макіївка Донецької області, добровільно прибув до пункту збору мобілізованих терористичної організації «ДНР» у м.Макіївка Донецької області, де вступив до її лав у складі не передбаченого законом збройного формування «Народної міліції» терористичної організації «ДНР», та з цього часу, перебуваючи на посаді «стрільця-помічника гранатометника» 1-го взводу 2-ої стрілецької роти 226-го окремого стрілецького батальйону незаконного збройного формування «Народної міліції» терористичної організації «ДНР» та окремого штурмового батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » цього ж незаконного збройного формування, до ІНФОРМАЦІЯ_3 брав участь у його діяльності.

При цьому, ОСОБА_8 , вступаючи до вказаного не передбаченого законом збройного формування терористичної організації «ДНР», був достовірно обізнаний, що воно належить до збройних формувань, а саме - має організаційну структуру військового типу (поділяється на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, які носять формений одяг військового типу), характеризується наявністю єдиноначальності та субординації (невстановленими органами досудового розслідування особами здійснюється єдине керівництво зазначеними збройними формуваннями), використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів та інших предметів), має воєнізований характер завдань та методів здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних у протистоянні збройній агресії російської федерації та керованих нею терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», та ставить перед собою специфічні завдання.

ОСОБА_8 усвідомлював, що зазначене незаконне збройне формування терористичної організації «ДНР» не належить до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про Національну поліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими визначено створення та функціонування збройних формувань України.

ОСОБА_8 , беручи участь у вищевказаному не передбаченому законом збройному формуванні, відповідно до покладених на нього завдань, із закріпленою стрілецькою зброєю АК-74 та боєкомплектом, керуючись статутами збройних сил російської федерації та терористичної організації «ДНР», у період часу з 22.02.2022 р. до 08.07.2022 р., виконував обов`язки «стрільця-помічника гранатометника» в різних видах бою та формах його забезпечення проти Збройних Сил України, а також забезпечував безпеку місць перебування збройних сил російської федерації та терористичної організації «ДНР» в населених пунктах Донецької області, які ними захоплені та окуповані під час збройної агресії, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.260 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 після роз`яснення суті обвинувачення, визнавши себе винним, підтвердив всі вищезазначені обставини, надав покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам та пояснив, що події відбувались у період часу, у спосіб, за обставин, які зазначені в обвинувальному акті, мотиви і мета вчинення ним злочинів, а також спосіб вчинення злочинів в обвинувальному акті відображені вірно та ним ним не оспорюються, у вчиненому розкаюється, засуджує свою поведінку, покази суду надає добровільно. Просить суворо не карати та надати йому можливість стати на шлях виправлення.

Оцінюючи покази обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони є послідовними, об`єктивно і повно відображають обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, надані обвинуваченим безпосередньо у судовому засіданні, в присутності захисника, підстав для самообмови або обставин які ставлять під сумнів добровільність позиції обвинуваченого, судом не встановлено.

Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_8 , його вина у вчиненні інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 111, ч.2 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України підтверджується наступними, дослідженим ив судовому засіданні письовими доказами:

-окремою справою військовополоненого ОСОБА_6 , 1987 р.н., з якої вбачається, що останній є військовополоненим, який потрапив у полон у ході бойових дій з підрозділами збройних сил російської федерації;

-матеріалами щодо виконання доручення від 20.12.2022 р. № 62/6/1/2/22/14/198/2/7 в рамках кримінального провадження № 0000198 від 09.09.2022 р. за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 111, ч.2 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, згідно якого встановлено, що ОСОБА_8 добровільно брав участь в діяльності незаконної терористичної організації «ДНР», проходив службу у незаконних збройних формуваннях вказаної терористичної організації в період з 02.02.2022 р. по 08.07.2023 р.;

-протоколом про проведення пред`явлення до впізнання від 23.08.2023 р., з якого вбачається, що свідок ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , як особу, що проходила військову службу у НОМЕР_1 окремій бригаді на посаді стрідець-помічник гранатометника;

-протоколом про проведення пред`явлення до впізнання від 23.08.2023 р., з якого вбачається, що свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , як особу, що проходила військову службу у НОМЕР_1 окремій бригаді на посаді стрідець-помічник гранатометника.

Таким чином, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_8 :

-вчинив державну зраду, а саме умисно вчинене громадянином України діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, а саме перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001 зі змінами, внесеними згідно із Законами № 1183-VІІ від 08.04.2014, № 1689-VІІ від 07.10.2014);

-вчинив державну зраду, а саме діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, а саме надання іноземній державі та їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, вчинені в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України (в редакції Закону №2341-111 від 05.04.2001 зі змінами, внесеними згідно із Законами № 1183-УІІ від 08.04.2014, № 1689-УІІ від 07.10.2014, № 2113-ІХ від 03.03.2022).

-вчинив дії, які виразилися в участі у терористичній організації, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України;

-вчинив дії, які виразилися в участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 260 КК України.

В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 після вчинення злочинів, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на усі обставини кримінального провадження в їх сукупності.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер та тяжкість вчинених ним злочинів, форму вини, спосіб вчинення злочинів, стадію злочинів, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, відношення обвинуваченого до скоєного.

Також, суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, згідно характеристики державної установи «Табір для тримання військовополонених «Захід 1», характеризується посередньо.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_8 обставинами суд визнає сприяння розкриттю злочину, розкаяння у вчиненому. Так, зокрема в ході судового розгляду обвинувачений надав в судовому засіданні визнавальні покази та засудив свою протиправну поведінку у присутності учасників процесу.

Обставиною, яка, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання ОСОБА_8 за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 258-3 та ч. 2 ст. 260 КК України, колегія суддів визнає вчинення цих злочинів з використанням умов воєнного стану.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд враховує положення ч.ч.1, 2 ст.50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій статей, за якими кваліфіковано його дії.

Враховуючи всі обставини даної справи, відповідно до правил ст. 70 КК України, на думку суду, при визначенні остаточного покарання, слід застосувати спосіб поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Дискреційні повноваження суду - це можливість діяти за власним розсудом, у межах закону, можливість застосовувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

За висновком суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Строк відбуття покарання слід рахувати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч.1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України та обрати йому покарання:

- за ч. 1 ст. 111 КК України 13 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна;

- за ч. 2 ст. 111 КК України - 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі, з конфіскацію усього особистого майна.

- за ч.1 ст. 258-3 КК України 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна;

- за ч. 2 ст.260 КК України 3 роки позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна;

Згідно ч.1 ст.70 КК України, остаточно, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обрати ОСОБА_6 покарання - 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 рахувати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Галицький районний суд м. Львова з підстав, передбачених ст.394 КПК України, а засудженим - з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Головуючий суддя ОСОБА_1 ,

Судді ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 .