Провадження № 1-кп/761/826/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі - головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 191 001 000 068 88 від 19.07.2019, у якому

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Сватове Луганської області, громадянка України, українка, з середньою освітою, яка офіційно не працевлаштована, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, не судима,

обвинувачується за ч. 1 ст. 115 КК України,

у с т а н о в и в :

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою суду від 09.08.2021 продовжений строк дії застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 07.10.2021, однак завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не виявилось.

У зв`язку з цим головуючий суддя, керуючись п. 205 Перехідних положень КПК України, відповідно до якого на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, уразі неможливості у визначений строк колегією суддів розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути розглянуто головуючим, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України поставив на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 , зазначивши, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що остання може переховуватись від суду, вчинити незаконний вплив на потерпілу та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачена просила застосувати до неї запобіжний у вигляді домашнього арешту, оскільки переховуватись чи іншим чином перешкоджати розгляду справи наміру не має.

Захисник підтримав думку своєї підзахисної.

Суд, заслухавши думки учасників, дослідивши наявні у суду матеріали, дійшов висновку про таке.

У силу ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку дії цього запобіжного заходу. За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Глава 18 КПК, визначаючи порядок вирішення наведеного вище питання, передбачає, що на стадії досудового розслідування встановленню підлягає низка чинників: чи є підозра обґрунтованою; чи є достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Водночас, Главою 28 КПК визначено, що судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена вина особи поза розумним сумнівом. Тобто, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії судового провадження виключається.

У своїй практиці ЄСПЛ, досліджуючи строк, протягом якого підозрюваний обмежується у свободі у зв`язку з його триманням під вартою, зазначає, що тримання під вартою особи має відповідати меті п. 1 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), тобто продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності певного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості.

У рішенні «Сергій Волосюк проти України» ЄСПЛ визначив, що тривалість попереднього ув`язнення особи у відповідній справі не має перевищувати розумного строку, для визначення якого необхідно дослідити факти на користь та проти існування реального суспільного інтересу, який за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи особи.

З викладеного витікає, що досліджуючи такі факти, суд, має дослідити обставини відповідної справи, виходячи з наданих сторонами кримінального провадженнями матеріалів щодо обставин вчинення інкримінованих особі дій, оцінки її моральних якостей, а також наявності чинників, які можуться стримати обвинуваченого від вчинення дій з метою перешкоджання судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Ладент проти Польщі» тримання під вартою у відповідності до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 19.10.2009 № 26-рп/2009 принцип пропорційності передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним.

З наведеного витікає, що принцип пропорційності, який є складовою принципу верховенства права, діючи у сфері застосування дії запобіжного заходу, вимагає, щоб застосований до особи захід забезпечував збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів, тобто за конкретних обставин справи був необхідним важелем забезпечення належної процесуальної поведінки особи та суспільної безпеки.

Таким чином, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи, а також, чи виправдовує подальше обмеження прав особи справжній інтерес суспільства.

Ризиками непроцесуальної поведінки обвинуваченої прокурором зазначені можливість переховування останньої від суду, здійснення незаконного впливу на потерпілих та свідків, та вчинення нею іншого злочину.

Оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинуваченої від суду, крім суворості покарання, суд має врахувати також складність обставин справи і судового розгляду, оскільки інкриміновані обвинуваченій дії пов`язані, зокрема, з діянням, яке кваліфіковане, як особливо тяжкий злочин, що вчинений шляхом застосування до потерпілого, яке спричинило смерть останнього.

Отже, з огляду на викладене, врахуванню підлягають характер обвинуваченої, її моральні принципи та наявність інших чинників, що зможуть стримати останню від позапроцесуальної поведінки: наявність постійного місця мешкання, родини, роботи, міцних соціальних зв`язків та будь-яких інших зв`язків з країною, у якій ведеться її переслідування.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 інкриміноване умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_6 з мотиву особистих неприязних стосунків, що вникли під час конфлікту з останнім.

Отже, з огляду на суспільну небезпечність та характер інкримінованих обвинуваченій дій та їх наслідків, суд вважає не безпідставним висновок про наявність підстав для критичної оцінки моральних якостей обвинуваченої та високої ймовірності вчинення останньою позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду шляхом переховування або ж загрози суспільству.

Крім того, судом встановлено, що у обвинуваченої відсутні вагомі стримуючі фактори, зокрема: сім`я, утриманці, міцні соціальні зв`язки, постійне місця мешкання на території м. Києва та місце роботи, які б могли зупинити ОСОБА_5 від вчинення дій з метою переховування від суду.

Наведене підтверджує актуальність ризику переховування обвинуваченої від суду.

Також, враховуючи, що обвинувачена не має офіційного та стабільного джерела доходів, суспільно корисною діяльністю не займається, суд не виключає, що остання може вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляд на те, що певна частина свідків судом не допитана, суд вважає, що з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачена може вчинити дії, спрямовані на незаконний вплив на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни останніми наданих раніше показань.

Таким чином, на теперішній час будь-які обставини, які б спростували попередні висновки суду під час обрання та продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 не встановлені.

Суд також виходить з того, що інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення, що потягнуло смерть людини, має доволі високий ступінь суспільної небезпеки, враховує практику Європейського суду з прав людини, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченої, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За результатами встановлених судом обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання необхідним продовження строку тримання обвинуваченої під вартою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_5 , спричинив загибель людини.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою по 03 грудня 2021 року включно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1