Справа № 333/2578/23
Провадження 1-кс/333/202/24
УХВАЛА

10 січня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя заяву ОСОБА_3 про відвід слідчої судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2024 року поштою до канцелярії Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_3 від 25.12.2023 року про відвід слідчої судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 .

У своїй заяві ОСОБА_3 вказав, що слідча суддя ОСОБА_4 08.01.2024 року має розглянути його скаргу на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000711, відомості про яке внесені до ЄРДР13.06.2022 року.

Судову повістку він отримав 25.12.2023 року о 13 год. 16 хв. смс-повідомленням на номер свого мобільного телефону. Водночас, у вказані судовій повістці відсутня інформація про яке провадження йде мова, саме яка заява щодо бездіяльності слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі буде розглядатися.

Крім того, слідча суддя ОСОБА_4 05.04.2023 року винесла ухвалу про відмову у відкритті провадження за його скаргою на дії слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі (справа №333/2578/23, провадження № 1-кс/333/1023/23). Це змусило його звертатися до апеляційної та касаційної інстанцій та коштувало значних зусиль і нервових стресів. У вказаній ухвалі ОСОБА_4 розглядала не ті вимоги, які він вказував у скарзі.

04.01.2024 року поштою та засобами електронного зв`язку до канцелярії Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_3 від 01.01.2024 року, яка фактично доповнює заяву останнього про відвід слідчої судді ОСОБА_4 від 25.12.2023 року.

У цій заяві ОСОБА_3 вказує, що ухвалу слідчої судді ОСОБА_4 про відкриття провадження по його скарзі від 25.12.2023 року була йому направлена лише 30.12.2023 року. На думку ОСОБА_3 в даному випадку слідчим суддею порушено вимоги ч.7 ст.376 КПК України, яка зобов`язує скерувати судове рішення не пізніше наступного дня після ухвалення учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, тобто слідча суддя ОСОБА_4 на п`ять днів пізніше направила йому копію своєї ухвали.

Також, ОСОБА_3 вказує, що слідча суддя ОСОБА_4 не сприйняла його доводи під час розгляду скаргою на дії слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі (справа №333/2578/23, провадження № 1-кс/333/1023/23) і розглянула лише «фейкові» відповіді слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_5

09.01.2024 року поштою до канцелярії Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання ОСОБА_3 від 04.01.2024 року про розгляд заяви про відвід слідчої судді ОСОБА_4 без його участі та задоволенні вказаної заяви.

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 надала до суду заяву, в якій просила розглядати заяву ОСОБА_3 про відвід без її участі.

Вивчивши заяву про відвід та додатки до неї, дослідивши матеріали справ №333/2578/23 (провадження №1-кс/333/179/24) та №333/2578/23 (провадження №1-кс/333/1023/23), що були витребувані у судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 та в канцелярії Комунарського районного суду м. Запоріжжя, відповідно, суд дійшов до такого.

Встановлено, що 04.04.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчої судді ОСОБА_4 від 05.04.2023 року було відмовлено у відкритті провадження за вказаною скаргою ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що останнім заявлені вимоги, що не можуть бути предметом розгляду слідчим суддею у порядку, передбаченому ст. ст. 303-307 КПК України.

Ухвалою колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду від 14.06.2023 року апеляційну скаргу на зазначену ухвалу слідчого судді залишено без задоволення, а рішення (ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2023 року) без змін.

22.12.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_3 (скарга-14 на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР у м. Мелітополі щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України у кримінальному провадженні №0000711, відомості про яке внесені до ЄРДР 13.06.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 від 25.12.2023 року було відкрито провадження по вказаній скарзі та судовий розгляд її призначено на 15-00 год. 08.01.2024 року.

Вказану ухвалу в електронному вигляді як документ «Ухвала» 29.12.2023 року та 01.01.2024 року було надіслано ТУ ДБР у м. Мелітополі та ОСОБА_3 , відповідно.

У своїй заяві ОСОБА_3 , обґрунтовуючи підстави для відводу слідчої судді ОСОБА_4 вказує, що остання несвоєчасно направила йому копію ухвали від 25.01.2024 року та відсутність інформації у повістці на судове засідання, призначене на 08.01.2024 року, а також фактично вказує упередженість слідчої судді під час винесення нею ухвали 05.04.2023 року.

Щодо неупередженості судді

Положеннями ст.ст. 75, 76 КПК України визначено підстави відводу судді.

Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань кримінального судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у кримінальних провадженнях є інститут відводу судді, що має на меті відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є сумніви.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «П`єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти.

Усталена практика Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

"об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

"суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід суддів, суд бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу зазвичай не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

В даному випадку ОСОБА_3 фактично не погоджується з рішеннями слідчої судді ОСОБА_4 , яка відмовила у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що останнім заявлені вимоги, що не можуть бути предметом розгляду слідчим суддею у порядку, передбаченому ст. ст. 303-307 КПК України.

Суддя, розглядаючи відвід іншого судді не уповноважений перевіряти на предмет законності прийняті суддею, якому заявлено відвід, процесуальні рішення, аналізувати їх чи надавати будь-яку оцінку певним доказам у кримінальному провадженні.

Щодо несвоєчасного направлення ухвали та неконкретності змісту повістки

ОСОБА_3 вказує на порушення слідчою суддею ОСОБА_4 вимог ч.7 ст.376 КПК України.

Водночас, аналіз положень ст. 376 КПК України свідчить, що вказана стаття присвячена проголошенню судового рішення, яке приймається у судовому засіданні.

У п.7 ст.376 КПК України дійсно мається вимога щодо направлення учаснику провадження копії судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення, який не був присутнім у судовому засіданні.

Ухвалу про відкриття провадження від 25.12.2023 року слідча суддя ОСОБА_4 прийняла не у судовому засіданні, а під час розгляду скарги ОСОБА_3 .

Отже, посилання ОСОБА_3 на порушення слідчою суддею положень ч.7 ст.376 КПК України, є помилковим.

Надсилання судової повістки в електронній формі регламентується наказом ДСА України від 23.01.2023 року №28, згідно якого текст судового виклику формується відповідальним працівником апарату суду і суддя (слідчий суддя) до цього процесу не має жодного відношення.

Таким чином, заявлений відвід слідчій судді ОСОБА_4 не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав відводу, та інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, що передбачені КПК України. Аналіз доводів заяви про відвід слідчої судді ґрунтується на суб`єктивних переконаннях ОСОБА_3 та не містить підстав відводу, передбачених ст. ст. 75, 76 КПК України. За таких обставин заява про відвід судді задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 76, 80-81, 321, 376, 392 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчої судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 15.01.2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1