Справа №336/1570/23
Пр.1-кп/336/562/2023
УХВАЛА

про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

20 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів: головуючого судді: ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжя матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001371 від 12.09.2022, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акту, складеного відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, адреса реєстрації за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 ,

за ознаками скоєння кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.15, ч.4 ст. 185, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,-

за участі сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_5 , з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.15, ч.4 ст.185, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України.

19.12.2023 прокурором Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_5 подано до суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, термін якого спливає 23.12.2023. Так, згідно з клопотанням, на переконання сторони обвинувачення, ризики, передбачені п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зберігають свою актуальність, не змінились.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , яке скеровано до суду, тривалістю на 60 днів. Стороною обвинувачення наголошено, що вказані у клопотанні ризики, визнані доведеними для застосування застосованого запобіжного заходу, під час його продовження, передбачені п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, є наразі обґрунтованими. Підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу з урахуванням тяжкості правопорушень, даних про особи та наявні ризики відсутні.

Стороною захисту зауважено, що нових даних, що характеризують обвинуваченого, наразі немає.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заперечували.

Судом визнано за можливе розглядати клопотання за відсутності потерпілого, враховуючи, що він під час розгляду судового розгляду вже висловлював свою думку з приводу розгляду справи за його відсутності шляхом подання відповідної заяви.

Відповідно до ст. 331 КПК України, розглянувши клопотання, вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання сторони обвинувачення, у зв`язку із таким.

Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі №336/4742/22, пр.1-кп/336/672/2022 від 14.09.2022 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк у шістдесят днів, а саме до 16 години 50 хвилин 11 листопада 2022 року включно. Згідно з ухвалою колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в межах даного провадження від 25.10.2023 продовжено строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23.12.2023 включно. Суд враховує положення ч.3,5 ст.115 КПК України, за змістом якої при обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

За приписами ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання певним ризикам. Розглядаючи питання щодо застосування та/ або продовження запобіжних заходів, судом враховуються й приписи ст.178 КПК України, а саме: при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності ряд обставин, наведених у переліку даної норми.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Тому, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно, за результатами розгляду клопотання суд дійшов висновку про збереження на даний час суттєвих ризиків та достатніх підстав, які свідчать про необхідність продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, що відповідає ч.1 ст.197 КПК України.

Суд приймає рішення про продовження строку дії запобіжного заходу з дня, наступного ніж день розгляду клопотання, тобто, з 21.12.2023, але саме на шістдесят днів, оскільки 20.12.2023 охоплюється попередньою ухвалою.

Крім того, колегія суддів вважає, що обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, адже відповідно до наявних відомостей він офіційно не працевлаштований, відповідно, не має постійного джерела доходу. Наявності стійких соціальних зв`язків судом не встановлено.

Як стверджує ОСОБА_4 , члени його родини (мати та сестра) не відвідують його в слідчому ізоляторі, відповідно, суд приймає доводи прокурора з приводу того, що впливу на поведінку обвинуваченого зазначені особи не мають.

В сукупності вказані обставини свідчать, на переконання суду, на користь схильності особи до вчинення нових кримінальних правопорушень та про його підвищену соціальну небезпеку.

Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що свідки, потерпілий, обвинувачений на даному етапі розгляду кримінального провадження не допитані.

Разом з цим, висновки суду (за загальним правилом) базуються саме на показах, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Тому суд доходить висновку, що, перебуваючи на волі, обвинувачений з метою викривлення фактичних обставин справи, може вдатися до дій задля впливу на свідків, потерпілого, чиї покази мають істотне значення для встановлення істини у справі, однак судом ще не отримані.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування для уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на переконання суду, перешкоджатиме ухиленню обвинуваченого від суду та вчиненню іншого кримінального правопорушення.

Судом також встановлено, що за станом здоров`я обвинувачений може утримуватися в закладі тимчасового обмеження волі. Доказів протилежного стороною захисту під час провадження справи в суді не надано.

За приписами ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За змістом ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, слід додатково наголосити, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (справа «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria, Заява №33977/96, від 26 липня 2001 року).

Тримання під вартою є виправданим, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (справа «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy, Заява №26772/95, від 06 квітня 2000 року).

У п.51 справи «Летелье проти Франції» (Letellier v. France, Заява №12369/86, від 26 червня 1991 року) Європейський суд з прав людини зазначив: суд визнає, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований в світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, стороною обвинувачення достатньо доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_4 перебувати на волі.

Так, застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які є реальними та зберігають свою актуальність.

Доводи сторони обвинувачення щодо наявності ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, суд відхиляє як недоведені в належний спосіб.

На переконання суду клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В даному випадку продовження строку дії запобіжного заходу забезпечить, серед іншого, й розумність строків провадження, як одну із засад кримінального судочинства, й можливість особистої участі обвинуваченого під час судових засідань.

Тому, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді домашнього арешту, не забезпечить належної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Тому, враховуючи стадію судового розгляду, адже обставини по справі з часу останнього продовження строку дії запобіжного заходу не змінились, допит свідків та потерпілого не розпочато, докази під час розгляду кримінального провадження в силу вимог ст.23 КПК України мають бути досліджені безпосередньо, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не є обґрунтованим, на підставі чого суд доходить висновку про необхідність продовжити обвинуваченому дію раніше обраного запобіжного заходу строком на 60 днів з дня, наступного від дня розгляду питання.

Керуючись ст. 23, 115, 177, 183, 197, 199, 201, 205, 331, 350, 369-372, 392 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 21 грудня 2023 року до 18 лютого 2024 року включно.

Строк дії ухвали визначити до 18 лютого 2024 року включно.

Копію ухвали суду надіслати Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», вручити обвинуваченому, захиснику обвинуваченого та прокурору.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення обвинуваченим, його захисником, прокурором шляхом подання апеляційної скарги.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3