Провадження № 1-кс/202/508/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Дніпропетровської області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, та додані до клопотання матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000217 від 15.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2024 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання, в якому слідчий просить накласти арешт у кримінальному провадженні №0000217 від 15.03.2023 року, на автомобіль марки «ГАЗ 32213» реєстраційний номер НОМЕР_1 , VІN: НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , та який перебуває в користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вилучено 09.01.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Індустріально районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2023 року.

Клопотання обґрунтовано тим, що відділом розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000217 від 15.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, за фактом торгівлі людьми, а саме: вербування, переміщення та переховування соціально-незахищених осіб у фіктивному реабілітаційному центрі, який діє під прикриттям ГО «Довіра України», розташованому за адресою: м. Дніпро, вул. Сухумська, буд. 6, з метою подальшої трудової експлуатації з використанням їх уразливого стану.

В ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення злочину можуть бути причетні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інші, які утворили фіктивний реабілітаційний центр за адресою м. Дніпро по вулиці Сухумська, будинок 6, та діючи в складі злочинної групи, переслідуючи корисливу мету у вигляді одержання стабільних незаконних прибутків , вербували, переміщували та переховували соціально-незахищених осіб переважно з числа безхатченків, нарко- чи алкозалежних , їх переміщенні, переховуванні з метою експлуатації їх праці.

Вищевказана інформація підтверджена доказами в ході проведення досудового розслідування.

09.01.2024 на підставі ухвалі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2023 проведено обшук в автомобіля «ГАЗ 32213» реєстраційний номер НОМЕР_1 , VІN: НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , та який перебуває в користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час якого вказаний автомобіль був вилучений.

Вищевказаний автомобіль, використовувався для перевезення потерпілих до так званого «центру реабілітації» в м. Дніпрі, тому має суттєве значення для проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, тому 09.01.2024 постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Вказані речі, документи та майно мають суттєве значення для проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, тому 09.01.2024 постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

У випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України,- передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна негативних наслідків для інших осіб не настане.

В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий в судове засідання не з`явився. Надавши заяву про розгляд клопотання за її відсутності.

Враховуючи положення ч.1 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає доцільним здійснити розгляд клопотання за відсутності учасників.

На підставі викладеного, у зв`язку із неприбуттям учасників судового розгляду аудіо-, відеофіксація судового засідання не здійснювалась.

Вивчивши клопотання, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відділом розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000217 від 15.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, за фактом торгівлі людьми, а саме: вербування, переміщення та переховування соціально-незахищених осіб у фіктивному реабілітаційному центрі, який діє під прикриттям ГО «Довіра України», розташованому за адресою: м. Дніпро, вул. Сухумська, буд. 6, з метою подальшої трудової експлуатації з використанням їх уразливого стану.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом, передбачено ч. 1 ст. 167 КПК України.

Зі змісту ч. 2 ст. 167 КПК України вбачається, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до протоколу обшуку 09.01.2024 на підставі ухвалі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2023 проведено обшук в автомобілі «ГАЗ 32213» реєстраційний номер НОМЕР_1 , VІN: НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , та який перебуває в користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час якого вказаний автомобіль був вилучений.

Слідчий суддя враховує те, що органом досудового розслідування було встановлено, що вказаний автомобіль, використовувався для перевезення потерпілих до так званого «центру реабілітації» в м. Дніпрі, та має значення для кримінального провадження.

Вилучений в ході вищевказаного обшуку автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до постанови слідчого від 09.01.2024 року.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

У випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий просить арештувати майно з метою забезпечення збереження речових доказів та забезпечення можливої спеціальної конфіскації майна .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Разом з тим, зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України слідує, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, зазначеним у ст. 98 КПК України, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що накладення арешту, наразі, на вилучене в ході проведення обшуку 09.01.2024 року зазначений в клопотанні автомобіль.

При цьому слідчий суддя вважає недоведеним, що зазначене майно може бути арештоване з метою забезпечення спеціальної конфіскації, тому що у такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. Сєднєв, у якого проводився обшук, не має статусу підозрюваного, відсутні відомості що вилучене за адресою його проживання майно належить юридичній особі ,щодо якої здійснюється кримінальне провадження.

Враховуючи , що зазначене в клопотанні майно визнано речовими доказами в кримінальному провадженні, а саме зазначений автомобіль був знаряддям вчинення злочину, а тому відповідає вимогам ст.98 КПК України, слідчий суддя вважає, що накладення арешту на зазначене майно, з метою забезпечення речових доказів, відповідає завданням кримінального провадження під час проведення досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні, відповідно до ч.2 ст.170 КПК України.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, забезпечення позову та спеціальної конфіскації.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення або часткового клопотання слідчого слідчий суддя постановляє ухвалу, у якій, зокрема, зазначає, порядок виконання ухвали.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити спосіб виконання даної ухвали, визначивши місце зберігання арештованого майна в порядку затвердженому постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104 із змінами та доповненнями.

При цьому, слідчий суддя враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, а отже після усунення обставин, які були підставою для накладення арешту, зокрема проведення експертизи, власник майна має право звернутися до суду з клопотанням про скасування арешту майна, чи надати докази належності вказаного майна іншим особам тощо, що буде оцінено вже під час іншої процедури, передбаченої законом, задля можливості визначення, можливо, іншого менш обтяжливого способу забезпечення доказів чи визначеного способу арешту майна.

Керуючись ст. 7, 131, 132, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт у кримінальному провадженні №0000217 від 15.03.2023 року, на автомобіль марки «ГАЗ 32213» реєстраційний номер НОМЕР_1 , VІN: НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , та який перебуває в користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вилучено 09.01.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Індустріально районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2023 року.

Арештоване майно зберігати в порядку визначеному розділом «Зберігання речових доказів» Порядку зберігання речових доказів, затвердженого постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104 із змінами та доповненнями.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1