Номер провадження: 11-кп/813/78/24
Справа № 946/3764/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 єр Жолі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.12.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000424 відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 та йому продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто до 23.02.2024 року, включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги адвокат обґрунтовує тим, що:

- заявлені стороною обвинувачення ризики є необґрунтованими та недоведеними;

- клопотання прокурора розглядалось без виклику захисника в судове засідання, копія рішення йому не направлялась.

На підставі наведеного захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Позиції учасників апеляційного розгляду

У судовому засіданні захисники ОСОБА_9 ОСОБА_8 , та обвинувачений ОСОБА_10 ,підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_11 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити оскаржену ухвалу без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Як вбачається з обґрунтованих висновків суду, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні продовжують існувати доведені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, які обумовлені наступним:

- зважаючи на обставини інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, за яке йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи на волі, будучи обізнаним про ступінь тяжкості пред`явленого обвинувачення та покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винними, буде мати можливість переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Вказаний ризик підтверджується і тим, що обвинувачений ОСОБА_10 були вчиненні спроби переховуватись від органів досудового розслідування, самостійно на виклики не з`являвся, також була спроба перетину державного кордону в Закарпатській області під час досудового розслідування, крім того, обвинувачений з високою долею ймовірності може мати зв`язки за кордоном, оскільки обвинувачений до набуття громадянства України був громадянином іншої держави.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

- ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що він будучи військовослужбовцем призваним на військову службу по мобілізації, зобов`язаний буде повернутись до військової частини де проходив службу до моменту дезертирства, де зможе мати доступ до зброї та боєприпасів, що підвищує ризик можливого вчинення кримінального правопорушення з застосуванням зброї та боєприпасів.

Твердження захисника про те, що в клопотанні про продовження запобіжного заходу взагалі не доведено прокурором факту, що більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд не приймає, оскільки ризики: переховування обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, судом першої інстанції в повній мірі проаналізовано та дано оцінку, з чим колегія суддів погоджується.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою не зможе запобігти заявленим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування обвинуваченого ОСОБА_10 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу, зокрема виїхати за межі України чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тому, на підставі викладеного, апеляційний суд констатує про наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Доводи захисника що судом першої інстанції не було визначено розмір застави апеляційний суд не приймає, оскільки абз.8 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Посилання захисника клопотання прокурора розглядалось без виклику захисника в судове засідання чим порушено право обвинуваченого на захист, апеляційний суд не приймає, оскільки, участь захисника відповідно до ч.1 ст. 52 КПК України в даному кримінальному провадженні є обов`язковою, а захисник ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, а встановити відеозв`язок з технічних причин не виявилось можливим, в зв`язку з чим, суд зі згоди обвинуваченого ОСОБА_10 залучив іншого захисника на окрему процесуальну дію, при цьому, захисник ОСОБА_12 який був залучений судом, приймав участь в судовому засіданні не був позбавлений можливості заявляти відводи, клопотання, у зв`язку з чим право обвинуваченого на захист не було порушеним.

Отже, на думку апеляційного суду, зазначені ризики виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченого та дають апеляційному суду можливість дійти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який у цьому випадку, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про недоведеність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку тримання обвинувачених під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.12.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000424 відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4