Справа № 497/2392/22
Провадження № 1-кп/497/34/23
УХВАЛА

11.09.23 року Болградський районний суд Одеської області у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарі - ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 , доставленого в судове засідання під вартою,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Болграді кримінальне провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000302 від 26.09.2022 року за ч.2 ст.111 КК України відносно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Болград Одеської області, громадянина України, працюючого фельдшером в Комунальному некомерційному підприємстві «Одеській обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради», одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Болградського районного суду знаходиться кримінальне провадження №0000302 від 26.09.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.111 КК України. Справа на стадії судового розгляду.

В судовому засіданні захисники обвинуваченого - адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заявили клопотання до допит свідків сторони захисту ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , посилаючись на те, що вони можуть дати покази з приводу пред`явленого обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання надав клопотання про сприяття у захисту від злочину, посилаючись на те, що в матеріалах справи, наданих прокурором, мається довідка, згідно якої у 2012 році він мав діагноз алкоголізм, і проходив з приводу цього лікування, однак вважає таку довідку підробленою і наданою суду з метою дискредитації його в очах суду, тому просить звернутися з окремою ухвалою до правоохоронних органів з метою проведення перевірки цієї довідки. А також просить витребувати відомості з ДБР щодо його заяви про нелюдські поводження та застосування незаконних засобів дізнання.

09.09.2023 року прокурор Болградської окружної прокуратури ОСОБА_5 надала до суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому посилається на те, що ОСОБА_8 під час підготовчого розгляду було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, в останнє до 16.09.2023 року включно, без визначення застави. На думку обвинувачення ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 111 КК України (державній зраді), зібрані в ході досудового розслідування докази є вагомими та у разі визнання його винним, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі. Ризики обумовлені тим, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, може продовжувати кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, адже його діяльність носила системний характер, була усвідомленою та мала найвищий ступень суспільної небезпеки. Прокурор посилається на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тяжкість злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від слідства (суду). На підставі вищезазначеного прокурор, вважає за доцільним продовжити строк дії обраного запобіжного заходу, який забезпечить виконання обвинуваченим його обов`язків.

11.09.2023 року від захисника - адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`якіший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або особистого зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків, або застави в сумі 100 000 грн., яку заставодавець зобов`язаний внести протягом п`яти днів, з дати, наступної за датою звільнення з СІЗО. Клопотання обґрунтовує тим, що досудове розслідування справи завершене та всі, на думку слідства, достатні докази зібрані, всі свідки допитані. Взагалі відсутня обґрунтована підозра. Також зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України: сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою, ризик переховування на його думку, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання, ОСОБА_8 офіційно працевлаштований в м.Болград, має дружину, малолітню дитину, мати похилого віку, тобто центр життєвих інтересів знаходиться саме в Україні, в м.Болград Одеської області; ризику впливу на свідків також не має, оскільки майже всі свідки сторони обвинувачення допитані; ризику продовжити кримінальне правопорушення також не має, він нічим не доведений та є звичайним припущенням прокурора; ОСОБА_8 ніколи раніше не був судимий і злочинів не скоював; у нього дуже міцні соціальні зв`язки, тому на думку захисту ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України взагалі відсутні. Протягом безпідставного позбавлення волі його клієнта сторона обвинувачення не зробила жодної дії, направленої на зниження чи знищення ризиків, заявлених нею. Це свідчить і про те, що таких ризиків не було, і про те, що навіть якщо вони і мали місце у більшому чи меншому ступеню, то зараз вони знищені, оскільки загальновідомою є практика ЄСПЛ, якою він неодноразово наголошував, що ризики знижуються з плином часу.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала подане нею клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, зазначила, що до цього часу наявні зазначені в її клопотанні ризики, тому саме ця міра запобіжного заходу забезпечить виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків. Щодо клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на більш м`якіший вона заперечує та вважає його не обґрунтованим та не підлягаючим задоволенню. Не згодна з клопотанням обвинуваченого ОСОБА_8 про сприяння у захисту від злочину, та не заперечує проти задоволення клопотання щодо допиту свідків сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні з клопотанням прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не погодилися, вважали його занадто суровим. Підтримали клопотання захисника ОСОБА_6 та просили його задовольнити з підстав зазначених в ньому, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 вже тривалий час тримається під вартою, ризики на які посилається прокурор безпідставні, і обвинувачений погоджується на зміну запобіжного заходу на будь-який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Підтримали клопотання про допит свідків, та пояснили, що представляють інтереси обвинуваченого ОСОБА_8 лише по цій справі та не мають можливості направляти від його імені адвокатські запити та заяви по іншим справам.

Суд розглянув подані клопотання та дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

З огляду на зазначений принцип та можливості кожній стороні довести свою позицію належними доказами, суд задовольняє клопотання сторони захисту щодо допиту свідків, та надає можливість, і сприяє забезпеченню зазначених свідків до суду з метою ії допиту.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про сприяття у захисту від злочину, то в судовому засіданні не було доведено причини з яких він не може безпосередньо письмово направити таку заяву до правоохоронних органів, обо отримання інформації про стан провадження, а саме жодних доказів, що з боку обвинувачення такі заходи були прийняті, відсутні. Крім цього, довідка на яку посилається обвинувачений не є доказом по справі, кваліфікація по обвинуваченню не містить ознак перебування у стані сп`яніння, а лише у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про характеризуючи особливості обвинувачення, з якими суд може погодитися, або ні.

Тому з огляду на те, що суд оцінює усі докази у своїй сукупності, і жодний доказ, не має заздалегідь особливого пріоритету перед судом, та відсутності доказів щодо неможливості реалізації обвинуваченим дій щодо захисту своїх прав, суд приходить до висновку, що таке клопотання не обґрунтоване та задоволенню не підлягає.

Розглядаючи питання про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , суд враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Згідно зі статтею 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч.4 ст. 331 КПК України у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу, а саме частина шоста цієї статті передбачає, що у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою внесено з наступних підстав.

Відповідно до положень, викладених в ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною першою статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, а частиною другою статті 183 КПК України визначені випадки, коли може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка являється частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, визначено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Ухвалою колегії суддів Болградського районного суду Одеської області від 30.11.2022 року обвинуваченому ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому продовжено ухвалами від 27.01.2023 року, 24.03.2023 року, 22.05.2023 року, 19.07.2023 року та строк дії запобіжного заходу визначено до 16 вересня 2023 року.

Судом установлено, що запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та думки обвинуваченого і його захисника щодо зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт та обрання іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом, а домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «К.Г. проти Німеччини»).

Згідно з постановою № 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

На цей час ризики зазначені в ухвалах суду від 30.11.2022 року, 27.01.2023 року, 24.03.2023 року, 22.05.2023 року та 19.07.2023 року для кримінального провадження не зникли, вони не зменшились, та оцінюючи їх в судовому засіданні, сад вважає, що вони залишились актуальними до цього часу.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, у тому числі: тяжкості вчиненого злочину, тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, міцністю соціальних зв`язків обвинуваченого за місцем його проживання (характеризується позитивно, працює, одружений, на утриманні має дитину), при цьому головним ризиком на думку суду є те, що ОСОБА_8 може продовжувати кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, адже його діяльність носила системний характер, була усвідомленою, мала найвищий ступень суспільної небезпеки, та вчинена під час оголошеного воєнного стану, тому не є доцільним з точки зору мети і підстав застосування запобіжних заходів більш м`якіших, оскільки перебуваючи під дією іншого запобіжного заходу, відсутні гарантії можливості продовження обвинуваченим вчинення кримінального правопорушення в умовах війни та постійних ракетних обстрілів з боку держави-агресора, в тому числі і на території Одеської області.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, у справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, суд вважає, що наразі існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, враховуючи тяжкість обвинувачення у злочині, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , обрання відносно обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить, на думку суду, запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Стороною захисту не спростовано належними та допустимими доказами, що наведені прокурором ризики відпали, та обвинуваченому можливо обрати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, - не встановлено.

Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не зачіпляючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 доцільно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою ще на шістдесят днів, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Оскільки в ч.4 ст. 183 КПК України зазначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, а тому суд одночасно із продовженням строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави, враховуючи встановлені підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України.

Отже, продовжуючи строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія вважає за необхідне не визначити обвинуваченому розмір застави.

Так, як судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України наявними до цього часу, клопотання захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183-184, 194-199, 314-316, 395 КПК,-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання сторони захисту адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про виклик свідків - задовольнити.

Викликати в судове засідання свідків сторони захисту: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про сприяття у захисту від злочину - відмовити.

У задоволення клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою та більш м`якіший запобіжний захід - відмовити.

Клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.111 КК України - строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 листопада 2023 року включно з утриманням його в Державній установі "Ізмаїльський слідчий ізолятор", без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали до 09 листопада 2023 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий: _____________ ОСОБА_1

Судді: _____________ ОСОБА_2

_____________ ОСОБА_3