ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/4314/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1367/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 30 серпня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0001226 від 15.08.2023 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного браслету до 28.10.2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою застосовано стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного браслету строком на 60 днів, а саме з 30 серпня 2023 року до 28 жовтня 2023 року включно, в межах кримінального провадження № 0001226 за ч.1 ст. 14 ч.5 ст. 111-1, ч.2 ст. 110 КК України, з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

На зазначену ухвалу слідчого судді прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу прокурор посилався на те, що відповіднго до вимог ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-2, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказував, що у цьому кримінальному провадженні існують ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Поряд з цим прокурор зазначив, що суд першої інстанції не прийняв до уваги інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, як відомості про особі, які становить підвищену соціальну небезпеку, а також те, що наявні у обвинуваченого міцні соціальні зв`язку не стали стримуючим фактором при вчиненні інкримінованих йому дій.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001226 від 15.08.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1ст. 14 ч.5 ст. 111-1, ч.2 ст. 110 КК України.

25 серпня 2023 року прокурор подав суду першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, в якому він посилався на те, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що полягають у можливості переховуватись від органів досудового розслідування і суду, впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та у такий спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, продовжують існувати.

Суду першої інстанції встановив відсутність ризиків, на які посилався прокурор у своєму клопотанні, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, відомості про його особу, наявність міцних соціальних зв`язків відмовив у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України та обрав обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Згідно ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.177, 178 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

Крім цього, відповідно до вимог ч.2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Натомість, суд першої інстанції застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не встановивши будь-якого ризику, які передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, що поза розумним сумнівом свідчить про незаконність такого рішення, яке безумовно підлягає скасуванню.

Поряд з цим, як слушно зазначив прокурор в своїа апеляційній скарзі, відповідно до вимог ч.6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, в тому числі, ст. 110, 111-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Тобто ця стаття є імперативною, що свідчить про безальтернативність застосування виду запобіжного заходу крім тримання під вартою.

З матеріалів цього провадження об`єктивно вбачається, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 14 ч.5 ст. 111-1, ч.2 ст. 110 КК України.

Підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому дій, обґрунтовується наявними доказами, отриманими під час досудового розслідування, які в подальшому будуть досліджуватись судом суду першої інстанції під час судового розгляду.

Поряд з цим, прокурором в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції поза розумним сумнівом доведено існування ризиків, а колегія суддів встановила та приймає до уваги наявність обставин, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п.1, 3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість ОСОБА_7 переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується, колегія суддів дійшла висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини цього кримінального провадження та відомості про особу обвинуваченого.

Надаючи оцінку існування ризику переховування обвинуваеного від органів досудового розслідування або суду, колегія суддів зазначає, що ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставини, враховуючи, що дії ОСОБА_7 , які йому інкримінуються, класифікуються як тяжкі злочини, а саме злочини проти основ національної безпеки України, внаслідок чого колегія суддів вбачає, що існує суспільний інтерес який свідчить про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що існують ризики того, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а також вплинути на свідків, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування, а також негативно вплине на дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Поряд з цим відповідно до вимог п.4 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Отже, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 177 та п.3 ч.2 ст. 183 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що обумовлює скасування ухвали суду першої інстанції.

Таке рішення, на думку колегії суддів, не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції та застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить його належну процесуальну поведінку та може запобігти встановленим ризикам та буде належною мірою гарантування виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 30 серпня 2023 року- скасувати.

Клопотання прокурора, ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 28.10.2023 року включно.

Під варту ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти в залі суду - негайно.

Зобов`язати прокурора ОСОБА_6 негайно повідомити близького родича обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :