Номер провадження: 11-сс/813/1389/23
Справа № 511/577/23 1-кс/511/1177/23 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.08.2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави у кримінальному провадженні №0000164 від 03.03.2023 року, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вигода Біляївського району Одеської області, громадянина України, який працює по найму, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

В провадженні слідчого відділення №1 СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000164 від 03.03.2023 року за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, на території України, починаючи з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан, строком на 30 діб, строк дії якого в подальшому продовжувався в тому числі Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб та Указом Президента України від від 11.02.2023 № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Так, в період з 15.02.2023 по 28.02.2023 (більш точної дати та часу в ході слідства не представилось можливим), ОСОБА_6 , перебуваючи в домоволодінні ОСОБА_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 шляхом вільного доступу, перебуваючи в одній з кімнат вищевказаного домоволодіння, умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, розуміючи що його дії відбуваються у воєнний час та носять суспільно-небезпечний характер, з метою особистого збагачення, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, протиправно, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку мобільного телефону марки «TECNO B1G POP 2F» чорного кольору, вартістю 803,00 грн., який належать ОСОБА_9 , бензопили ланцюгової марки «GRUNHELM GS 5200M», зеленого кольору, вартістю 2216,66 грн., черевиків тактичних (берці) зимових, бежевого кольору, 45 розміру, вартістю 1466,66 грн., які належать ОСОБА_7 , після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , матеріальні збитки на вказану суму.

20.06.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

01.08.2023 року слідчий СВ №1 СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб.

01.08.2023 року ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області задоволено частково клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування: з моменту затримання, тобто з 31.07.2023 року по 20 серпня 2023 року (включно) з визначенням розміру застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб що становить 53680 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України у разі внесення застави.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту за місцем його проживання.

Захисник посилається на те, що органом досудового розслідування не доведено існування ризиків. Слідчий суддя не врахував міцність соціальних зв`язків ОСОБА_6 , який має родину. Крім того, утримання ОСОБА_6 в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» наражає на його на небезпеку, оскільки в установі відсутні захисні споруди для укриття.

Також захисник долучила до апеляційної скарги клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, яке мотивоване тим, що ухвала проголошена 01.08.2023 року, а апеляційна скарга подана 07.08.2023 року. Проте, апеляційним судом скарга була помилково повернута, не зважаючи на те, що строк фактично пропущений не був, з огляду на те, що останній день на подання апеляційної скарги припав на вихідний день, а першим робочим днем було 07.08.2023 року, коли захисник і звернувся з апеляційною скаргою засобами електронного зв`язку.

Приймаючи до уваги, що інкримінований злочин ОСОБА_6 не відноситься до категорії особливо тяжких, апеляційний розгляд може бути проведений без участі захисника, який до суду апеляційної інстанції не з`явився. Прокурор до суду також не з`явився, надіслав клопотання про розгляд апеляційної скарги захисника за його відсутності, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Колегія суддів вважає, що в умовах воєнного стану та постійної загрози ракетних ударів по місту, відсутня нагальна потреба для очікування волевиявлення учасників процесу з`явитись до суду апеляційної інстанції, оскільки це може становити загрозу для вказаних осіб.

Відповідно до положень ч.4 ст.107, ч.4 ст.405КПК України (далі КПК) апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може вчинити будь-які дії, передбачені зазначеною статтею.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер злочину та тяжкість покарання, яке може загрожувати підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, вчиняти вплив на потерпілого та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про обґрунтованість клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Захисник в апеляційній скарзі не оскаржує обґрунтованість підозри.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею з достатньої повнотою мотивовано наявність обґрунтованої підозри, пред`явленої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Погоджуючись з висновками слідчого судді, щодо необхідності застосування відносно ОСОБА_6 на даному етапі досудового розслідування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційний суд враховує ступінь суспільної небезпеки злочину, обставини, за яких його було вчинено, особу потерпілого щодо якого було вчинено кримінальне правопорушення, який є військовим та проходить військову службу захищаючи державу від воєнної агресії Росії проти України. Колегія суддів враховує тяжкість покарання, яка може загрожувати підозрюваному у разі визнання його винним, що дає підстави вважати про існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 переховувався від органів досудового розслідування та був оголошений у розшук.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, а саме впливу на потерпілого та свідків, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що такий ризик може існувати, навіть за умови визнання на стадії досудового розслідування кримінального провадження своєї вини, оскільки згідно з ч.4 ст.95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Тому зазначений ризик не можна визнавати таким, що не може існувати на даній стадії досудового розслідування.

Враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого злочину, апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про необхідність на даному етапі досудового розслідування застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, оскільки більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам.

До підозрюваного ОСОБА_6 застосовано мінімальний розмір альтернативного запобіжного заходу, який не можна вважати занадто непомірним для останнього.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я на теперішній час. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування обґрунтованості підозри.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою із визначенням розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника на даний час відсутні.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.08.2023 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000164 від 03.03.2023 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4