ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1898/23 Справа № 205/7821/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 09.04.2020 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на 4 роки 6 місяців, звільненого 23.2.2023 року з Солонянської ВК Дніпропетровської області (№21) по відбуттю строку покарання,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді клопотання слідчого СВ ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 00 години 00 хвилин 23 вересня 2023 року, включно.

Одночасно підозрюваному ОСОБА_8 встановлено заставу в розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 187 880,00 грн. Також слідчим суддею визначено, що у разі внесення підозрюваним ОСОБА_8 застави, у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України, на нього будуть покладені наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора чи суду;

- не відлучатися із населеного пункту, де проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд, слідчого про зміну свого місця проживання.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_8 строком на два місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Роз`яснено підозрюваному ОСОБА_8 , що у разі внесення застави та з моменту його звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. У разі порушення обов`язків, покладених на нього у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він будучи особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.310 ,ч.2. ст.309 КК, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, вчинив нове кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів.

Так, ОСОБА_8 маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу з метою подальшого незаконного збуту його у місце позбавлення волі ДУ «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» (далі ДУ «ДВК (№ 89)»), яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд. 1А, у невстановлені досудовим розслідуванням місці, час та спосіб незаконно придбав п`ять сліп-пакетів, серед яких в одному сліп-пакеті знаходився наркотичний засіб «метадон».

Вищевказані п`ять сліп-пакетів, серед яких знаходився сліп-пакет з наркотичним засобом «метадон», було поміщено до сліп-пакету, який було примотано до каменю липкою стрічкою. Таким чином, наркотичний засіб пристосовано до перекидання через зовнішню огорожу ДУ «ДВК (№ 89)», тобто до збуту іншим невстановленим особам.

Через невстановлений період часу, ОСОБА_8 вищевказаний пристосований до перекидання один сліп-пакет, всередині якого були вищевказані п`ять сліп-пакетів, у тому числі один сліп-пакет з наркотичним засобом «метадоном», поклав до кишені шортів, одягнутих на ньому, тобто почав незаконно зберігати при собі наркотичний засіб з метою збуту, та попрямував вулицями міста Дніпра в напрямку ДУ «ДВК (№ 89)», з метою подальшого перекидання наркотичного засобу через зовнішню огорожу для передачі іншим невстановленим особам.

Після чого, 28.07.2023 року, близько 14 години 40 хвилин, ОСОБА_8 , зберігаючи при собі вище вказаний сліп-пакет із наркотичним засобом «метадон», продовжуючи свою кримінально-протиправну діяльність, реалізовуючи умисел, спрямований на незаконний збут наркотичних засобів, прибув на територію кладовища на ж/м Західний в м. Дніпро, яке є прилеглою територію до зовнішнього периметру ДУ «ДВК (№ 89)», яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд. 1А, де мав намір перекинути наркотичні засоби через зовнішню огорожу на територію вищевказаної виправної колонії для передачі іншим невстановленим особам. Однак, ОСОБА_8 був зупинений співробітниками оперативного відділу ДУ «ДВК (№ 89)», яким повідомив, що має при собі наркотичний засіб «метадон», пристосований для перекидання через огорожу виправної колонії.

В подальшому, 28.07.2023 року, в період часу з 16 години 20 хвилин по 16 годину 25 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи на території кладовища на ж/м Західний в м. Дніпро, яке є прилеглою територію до зовнішнього периметру ДУ «ДВК (№ 89)», яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд. 1А, в присутності двох понятих чоловічої статті, добровільно, самостійно дістав та видав з кишені шортів, одягнутих на ньому, вищевказаний сліп-пакет, примотаний липкою стрічкою до каменю, в середині якого знаходились п`ять сліп-пакетів, серед яких був сліп-пакет з наркотичним засобом «метадоном».

Згідно висновку експерта № СЕ-19/104-23/25882-НЗПРАП від 29.07.2023 надана на дослідження кристалічна речовина білого кольору масою 0,0462 г, яка знаходилась у одному з вилучених у ОСОБА_8 сліп-пакетів, містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон). Маса метадону (фенадону) в речовині становить 0,0362г.

Таким чином ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК, тобто у незаконному придбанні і зберіганні з метою збуту наркотичних засобів, особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення, передбачені статтями 308-310 КК.

28.07.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК.

28.07.2023 о 16:25 год. ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК та 29.07.2023 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю, необґрунтованістю та невмотивованістю.

В обгрунтування зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення слідчий суддя не врахував, що прокурором не надано жодного доказу придбання ОСОБА_8 наркотичного засобу саме з метою збуту. Тобто, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, всупереч вимогам ст.ст.193,194 КПК належним чином не дослідив надані матеріали та докази, які обґрунтовують пред`явлену підозру та не надав правової оцінки твердженням сторони захисту.

Водночас, захисник не погоджується з висновками слідчого судді про наявність ризиків того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, чинити тиск на свідків, знищити докази, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Аргументує тим, що соціальний статус ОСОБА_8 фактично виключає з його боку будь-який вплив на слідство та свідків, які є службовими особами ДУ Дніпровська виправна колонія №89, а вагомість доказів про вчинення злочину та тяжкість покарання не можуть бути самостійними підставами для обґрунтування наведених стороною обвинувачення ризиків, оскільки дані обставини суд позбавлений можливості перевірити на даний час та про їх наявність можуть свідчити лише конкретні дії особи.

Крім того, вважає, що висновок слідчого судді про неможливість застосування до ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу не аргументований переконливими обставинами та носить формальний характер.

На підставі вищевикладеного захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2023 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.5 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, та санкція ч.2 ст.307 КК, за якою йому повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч.2 ст.307 КК, всупереч твердженням сторони захисту, підтверджується наведеними в клопотанні слідчого, перевіреними під час судового розгляду слідчим суддею доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 28.07.2023 року (а.с.8); постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28.07.2023 року (а.с.9); протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 28.07.2023 року (а.с.23-24); постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28.07.2023 року (а.с.25); протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 28.07.2023 року (а.с.26); протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 28.07.2023 року (а.с.27); протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 28.07.2023 року (а.с.28); протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 28.07.2023 року (а.с.29); висновком експерта №СЕ-19/104-23/25882-НЗПРАП від 29.07.2023 року (а.с.30-32); повідомленням про підозру від 29.07.2023 року (а.с.34-36).

Отже, на переконання колегії суддів, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри за ч.2 ст.307 КК.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та добуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатність для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є неспроможними.

Наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі. Так, слідчий суддя зазначив, що про наявність існування вказаних ризиків свідчить характер вчинення злочину, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований. Крім того, при встановленні ризику впливу на свідків слідчий суддя врахував встановлену КПК процедуру отримання показів від осіб в даному кримінальному провадженні, передбачену ст.ст.224,225 КПК.

Таким чином, всупереч твердженням сторони захисту, слідчий суддя, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваного ОСОБА_8 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, який не перешкоджає його перебуванню в ізоляції від суспільства, репутацію підозрюваного, майновий стан та сімейний стан, який не одружений, офіційно не працевлаштований, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше неодноразово судимий, та дійшов до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, зокрема у вигляді домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Таким чином визначені ч.2 ст.194 КПК підстави для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що зазначає у своїй апеляційній скарзі захисник, у наданих матеріалах кримінального провадження відсутні.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Також слідчий суддя, дотримуючись приписів ч.4 ст.182 КПК, правильно визначив розмір застави, який відповідає обставинам кримінального правопорушення, майновому та сімейному стану підозрюваного, інших даних про його особу та встановлених судом ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, та є достатньою мірою для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК, а також з дотриманням вимог ст.ст.194,196 КПК, дійшов висновку про доцільність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 вересня 2023 року, включно та альтернативою внесення застави. Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2023 року, якою стосовно ОСОБА_8 підозрюваного за ч.2 ст.307 КК, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 вересня 2023 року, включно та альтернативою внесення застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4