Справа № 642/2883/23
Провадження №1-кп/642/319/23

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м.Харків

Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченої - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000534 від 22.11.2022 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Харкова, громадянки України, незаміжньої, офіційно не працює з середньо-спеціальною освітою, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не має на утриманні малолітніх дітей або осіб похилого віку, раніше судимої 06.03.2023 вироком Жовтневого районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України звільнена від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_4 , всупереч Законам України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» та «Про обіг в Україні наркотичних засобів, їх аналогів і прекурсорів», незаконно придбала та зберігала, без мети збуту, особливо небезпечну психотропну речовину - «PVP», що віднесена до психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу, згідно з «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

Так, 21.11.2022 року в денний час доби, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , будучи особою, яка вживає психотропні речовини, маючи прямий умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний, протиправний характер своїх дій, бажаючи цього, з метою подальшого особистого вживання, перебуваючи у м.Харкові, замовила за допомогою месенджера «Telegram», у невстановленої в ході досудового розслідування особи, особливо небезпечну психотропну речовину, для власного вживання. Таким чином, ОСОБА_4 вчинила всі дії, які вважала за необхідне, для незаконного придбання особливо небезпечної психотропної речовини, без мети збуту.

Продовжуючи свої протиправні дії у сфері обігу психотропних речовин, з метою подальшого незаконного зберігання, без мети збуту, ОСОБА_4 , в той же день знайшла на земельній ділянці по вулиці Афанасіївській біля будинку № 40 в місті Харкові, полімерний пакет з порошкоподібною речовиною жовтого кольору, та усвідомлюючи, що речовина є особливо небезпечною психотропною речовиною заховала полімерний пакет собі у волосся. Таким чином, ОСОБА_4 у зазначений спосіб почала незаконно зберігати придбану нею психотропну речовину, для власного вживання, без мети збуту.

Протиправні дії ОСОБА_4 , пов?язані з незаконним зберіганням вищевказаної психотропної речовини, були припинені того ж дня співробітниками Управління патрульної поліції в Харківській області, які під час патрулювання в складі екіпажу 0021 зупинили ОСОБА_4 , о 12 год. 47 хв. за адресою м. Харків, вул.Афанасіївська, буд. 40 та згідно ст.ст. 32, 33 ЗУ «Про Національну поліцію» в останньої було перевірено документи та проведено опитування особи, в ході чого ОСОБА_4 повідомила, що при ній знаходиться особливо небезпечна психотропна речовина, у зв`язку з чим було викликано слідчо-оперативну групу.

Надалі прибувши за викликом оператора «102», за вказаною у повідомленні адресою, дізнавач у складі СОГ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області та того ж дня у період часу з 13 год. 30 хв. до 13 год. 36 хв., під час огляду місця події за адресою: м.Харків, вул.Афанасіївська, буд. 40, в присутності двох понятих та за участі ОСОБА_4 , виявила 1 (один) полімерний, прозорий пакет з фіксатором в середині з речовиною жовтого кольору кристалічного стану.

Згідно висновку експерта № CE-19/121-22/16400-НЗПРАП від 17.02.2023 надана на дослідження речовина, масою: 0,3924 грам, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину - PVP. Maca PVP, в перерахунку на масу представленої речовини, склала: 0,3197 грам.

ІІ. Позиція обвинуваченої щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала повністю та пояснила, що вчинила його при вищезазначених обставинах, не оспорювала фактичні обставини кримінального правопорушення, викладеного в обвинувальному акті. Свої дії ОСОБА_4 піддала критичній оцінці та висловила жаль щодо скоєного, активно сприяла розкриттю злочину, щиро каялася.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Обвинувачена ОСОБА_4 вважала недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. Цю позицію також висловила прокурор.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачена ОСОБА_4 визнала свою вину у повному обсязі та не заперечує фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст визнаних фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч.3 ст.349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачена

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення - проступок, передбачений ч.1 ст.309КК України, тобто незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням відомостей про особу обвинуваченої ОСОБА_4 встановлено, що вона раніше судима 06.03.2023 вироком Жовтневого районного суду м.Харкова за ч.1 ст. 309 КК України до обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, відповідно до ст.ст.75,76 КК України звільнена від відбуття покарання з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців, згідно відомостей КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» від 29.05.2023 не перебуває на обліку у лікаря нарколога, згідно відомостей КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР від 29.05.2023 не перебуває на обліку у лікаря психіатра, має середню-спеціальну освіту, офіційно не працює, незаміжня, на утриманні малолітніх дітей або осіб похилого віку не має.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину обвинуваченою ОСОБА_4 визнається судом обставинами, які пом`якшують її покарання.

Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ч.1 ст.67 КК України, судом не встановлено.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

За таких обставин, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є проступком, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винної, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.309 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченої, а також запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Під час судового розгляду встановлено, обвинувачена ОСОБА_4 не є особою, до якої згідно з вимогами ч. 3 ст. 61 КПК України не може бути застосовано покарання у виді обмеження волі.

При призначенні покарання, суд враховує висновки Верховного суду, які викладені у постанові цього суду від 25.06.2018 року у справі 511/37/16-к, відповідно до яких: виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч.4 ст.70 КК, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин.

Оскільки судом встановлено, що кримінальний проступок за ч. 1 ст. 309 КК України, в якому визнано винною ОСОБА_4 , було вчинено нею 21.11.2022, тобто до ухвалення вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.03.2023, тому суд призначає покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначає їй покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки 6 місяців.

Але, враховуючи щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченій ОСОБА_4 , покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України, оскільки вважає, що її виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд також покладає на обвинувачену ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, які сприятимуть її виправленню.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

В ході досудового розслідування по кримінальному провадженню ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався, та підстав для його обрання немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати за проведену експертизу матеріалів, речовин і виробів за експертною спеціальністю 8.6. «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів» № CE-19/121-22/16400-НЗПРАП від 17.02.2023 у розмірі 1 510,24 грн.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Прокурором подано суду матеріали кримінального провадження №0000534 від 21.11.2022 щодо ОСОБА_4 , зібрані відповідно до вимог КПК України, які підлягають зберіганню разом зі справою.

Керуючись ст.ст.369-371,373-376,395, 468-475, ч.15 ст.615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити їй покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, за цим вироком та за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.03.2023 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді обмеження волі на строк на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом двох років шести місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї судом обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обовязки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

-1 (один) полімерний пакет МВС № 5647244, всередині з речовиною жовтого кольору кристалічного стану, масою: 0,3924 грам, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину PVP, в перерахунку на масу представленої речовини, складає 0,3197 грам, який зберігається в камері схову речових доказів відділення поліції №2 Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області - знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведенуХарківським НДЕКЦ МВС України експертизу №CE-19/121-22/16400-НЗПРАП від 17.02.2023 у розмірі 1510,24 (одна тисяча п`ятсот десять грн. 24 коп.) грн.

Матеріали кримінального провадження №0000534 від 21.11.2022 щодо ОСОБА_4 - зберігати у даній справі.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя Наталя ПЕТРОВА