УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року

м. Київ

справа №359/7640/22

провадження № 51-4543ск23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 1 рік.

До вступу вироку суду в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 залишено у виді тримання під вартою та ухвалено утримувати його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Строк відбування покарання ОСОБА_4 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання - з 14 жовтня 2022 року, зарахувавши в строк відбування покарання строк тримання останнього під вартою під час судового розгляду, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання під вартою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.

За обставин, установлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_4 визнаний винуватим та засуджений за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд судових рішень в частині запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою на гауптвахті. Вважає, що кримінальним процесуальним законом не передбачено зазначення в резолютивній частині вироку про необхідність тримання особи під вартою до набрання вироком законної сили. Серед іншого вказує на порушення загальних засад кримінального провадження, положень Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначає про те, що ухвала апеляційного суду є незаконною, так як апеляційний суд залишив поза увагою порушення, допущені місцевим судом під час вирішення питання щодо подальшого його тримання під вартою.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 5 ст. 407 КК в касаційній скарзі не оспорюються.

На думку засудженого, питання щодо тримання його під вартою місцевим судом вирішено всупереч КПК.

Колегія суддів вважає ці аргументи необґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у резолютивній частині вироку, окрім іншого, зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Як вбачається з вироку місцевого суду, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 1 рік.

З урахуванням вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у вказаному вироку вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та зазначено, що до вступу вироку суду в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 залишити у виді тримання під вартою на гауптвахті.

Відтак вирішення судом першої інстанції у резолютивній частині вироку питань, пов`язаних із застосуванням запобіжного заходу є обов`язком суду, який ухвалив вирок.

Апеляційний суд розглянув апеляційну скаргу засудженого і не встановив порушень з боку місцевого суду та обґрунтовано залишив її без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

З урахуванням вищезазначеного, Суд не має підстав вважати, що постановлені в цьому провадженні судові рішення є незаконними.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги засудженого не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. Тому колегія суддів касаційного суду вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3