У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгород клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту у кримінальному провадженні за №0000341, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.12.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

в с т а н о в и в:

на розгляд слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло вищевказане клопотання про скасування арешту майна, в якому адвокат ОСОБА_3 просить слідчого суддю:

-скасувати арешт, накладений ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2022 року на майно, а саме: транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , який вилучено в ході проведення огляду місця ДТП від 02 грудня 2022 року;

-у разі відмови у скасуванні арешту, накладного Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2022 року на майно, прошу передати транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , який вилучено в ході проведення огляду місця ДТП від 02 грудня 2022 року, на відповідальне зберігання власнику.

Клопотання обґрунтоване тим, що згідно з висновком експерта від 03.05.2023 №СЕ-19/107-23/3435-ІТ з технічної точки зору при заданих вихідних даних, в умовах дорожньо-транспортної ситуації, водій автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Passat», д.р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішоходів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 шляхом зупинки керованого транспортного засобу до місця наїзду, як при обраній ним швидкості руху так і при максимально допустимій в населених пунктах, тому, з технічної точки зору, дані невідповідності не знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, керуючись даним висновком дії, які були вчинені ОСОБА_4 не перебувають у причинному зв`язку з ДТП, яка сталося, що підтверджують факт відсутності складу кримінального правопорушення та потреби накладення арешту на вказаний транспортний засіб, так як експертом було зроблені всі необхідні дії та викладено заключення у висновку.

Беручи до уваги те, що за період перебування майна під арештом слідчим проведено всі необхідні слідчі дії, потреба в подальшому арешті відпала.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подали. Від слідчого надійшла заява про розгляд питання про скасування арешту без участі, в якій він повідомляє, що у кримінальному провадженні призначено чергову експертизу, а матеріали досудового розслідування не можуть бути надані слідчому судді з огляду на їх фізичну відсутність у володінні слідчого з огляду на те, що матеріали кримінального провадження направлено директору Закарпатського обласного судово-медичних експертиз.

Вирішуючи подане клопотання про скасування арешту, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, зважаючи на таке.

Відповідно до витягу з ЄРДР №0000341від 02.12.2022 підтверджено, що ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у межах вищевказаного кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Внесення відомостей до ЄРДР зумовлено тим, що 02 грудня 2022 року біля 19 години 12 хвилин, навпроти ресторану «Villa Contess» будинок № 1 «А», що по вулиці Юрія Ладаніна, в населеному пункті с. Ключарки, Мукачівського району, Закарпатської області, відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме, наїзд автомобіля марки «VOLKSWAGEN» моделі «Passat В7» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водієм ОСОБА_4 , який рухався зі сторони міста Мукачево у напрямку села Великі Лучки, Мукачівського району, на пішоходів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які у той час, нехтуючи особистою безпекою, у темну пору доби, під час опадів у вигляді дощу, нічим не виділили себе для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху, у місці де проїзна частина нічим не освітлена, вийшли на проїзну частину дороги у місці де пішохідний перехід відсутній та перетинали її зліва на право походу руху водія ОСОБА_4 , чим самим створювала йому небезпеку для руху. Внаслідок даної дорожньо- транспортної пригоди, пішохід - потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, і як такі, що небезпечні для життя у момент їх спричинення, а пішохід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тяжкі тілесні ушкодження як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення що потягли за собою його смерть.

Ухвалою від 06.12.2022 слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області наклав арешт на транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , мешк. АДРЕСА_1 , який вилучено в ході проведення огляду місця ДТП від 02 грудня 2022 року, заборонивши користуватися та розпоряджатися вказаним майном.

24.07.2023 слідчим призначено комісійну судово-медичну експертизу кільком експертам, що підтверджується копією наявною у матеріалах клопотання постановою.

Пунктом 3 згаданою постанови передбачено, що для дослідження експертам надається автомобіля марки «VOLKSWAGEN» моделі «Passat В7» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який утримується на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів при Центрі забезпечення ГУНП в Закарпатській області.

Відповідно до частини 1 статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а пункту 2 - визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом (частина 1 статті 16 КПК України).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Порядок скасування арешту майна визначений статтею 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Таким чином процесуальний закон визначає вичерпний перелік осіб, які вправі звернутися з клопотання про скасування арешту.

При цьому тягар доказування необґрунтованості або подальшої недоцільності арешту у даному випадку покладається на особу, яка звернулася з клопотанням про скасування арешту.

Слід вказати на те, що родовим об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є відносини щодо безпеки руху та правил експлуатації транспорту.

На переконання слідчого судді, не викликає сумнівів той факт, що розслідування злочинів проти безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту відрізняється від інших кримінальних проваджень, зокрема, спектром різноманітних судових експертиз і їх значимістю в доказуванні.

Слідчий суддя встановив, що на момент звернення адвоката ОСОБА_3 з цим клопотанням у межах кримінального провадження за №0000341 від 02.12.2022 призначено комісійну судово-медичну експертизу кільком експертам, для проведення якої передано автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «Passat В7» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У зв`язку з цим доводи адвоката про те, що необхідність подальшого арешту транспортного відпала є помилковими.

Посилання адвоката на висновок експерта від 03.05.2023 №СЕ-19/107-23/3435-ІТ слідчий суддя оцінює критично, позаяк до клопотання про скасування арешту майна копії такого висновку адвокат не долучав, тоді як матеріали кримінального провадження на дослідження слідчому судді також надані не були з тих підстав, що їх скеровано для проведення експертного дослідження.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом (ч. 1 ст. 22 КПК України).

Відповідно до положень ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:

1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;

4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

Згідно з постановою КМУ від 1911.2012 №1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження. Перевірка стану та умов зберігання речових доказів, правильності ведення документів щодо їх приймання та обліку проводиться щокварталу керівником слідчого підрозділу, підрозділу дізнання. Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно. Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у Кримінальному процесуальному кодексі України, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 17-26цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду торговельному підприємству для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Таким чином, положення чинного законодавства визначають порядок зберігання речових доказів, коло осіб на яких покладено належне їх зберігання та передбачають випадки передачі майна на відповідальне зберігання.

Зазначене вказує на те, що на орган досудового розслідування покладено обов`язок контролю та належного зберігання речових доказів у провадженні і саме він вправі вирішувати питання передачі речового доказу на відповідальне зберігання заінтересованим особам або уповноваженим на виконання вимог закону щодо збереження речового доказу особам.

За таких обставин слідчий суддя доходить до висновку про необхідність залишення клопотання адвоката ОСОБА_3 в частині передачі транспортного засобу на відповідальне зберігання власнику без задоволення.

Підсумовуючи викладене та беручи до уваги те, що доказів на підтвердження відсутності подальшої потреби в застосуванні арешту вилученого майна не надано, слідчий суддя доходить до переконання про відсутність підстав для задоволення внесеного клопотання.

Керуючись статтями 22, 170-174 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту у кримінальному провадженні за №0000341, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.12.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України відмовити повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1