Справа №573/1100/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/403/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Погроза або насильство щодо працівника правоохоронного органу
УХВАЛА

Іменем України

12 травня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 573/1100/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 06.01.2022, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Стецьківка, Сумського району Сумської області, мешканка АДРЕСА_1 , раніше судима

визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 343, ч. 2 ст. 345 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 343, ч. 2 ст. 345 КК, і призначити їй покарання: за ч. 1 ст. 343 КК у виді одного місяця арешту; за ч. 2 ст. 345 КК у виді одного року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді одного року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК звільнити її від відбування покарання з випробуванням, оскільки обвинувачена визнала себе винною повністю, щиро розкаялася у вчиненому, попрохала вибачення у потерпілих. Викладені у вироку обставини подій, що відбувались не підтверджуються дослідженими в судовому засіданні відеозаписами, потерпілі з цивільними позовами про відшкодування шкоди завданої злочином не звертались, на призначенні обвинуваченій суворого покарання не наполягали, а прокурор в судових дебатах орієнтував суд на призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст. 75 КК.

Вироком Білопільського районного суду Сумської області від 06.01.2022 ОСОБА_10 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 343, ч. 2 ст. 345 КК, і їй призначене покарання: за ч. 1 ст. 343 КК у виді одного місяця арешту, за ч. 2 ст. 345 КК у виді одного року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_10 призначене покарання у виді одного року позбавлення волі.

Згідно вироку, інспектор СРПП ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП у Сумській області ст. лейтенант поліції ОСОБА_11 спільно з поліцейським СРПП ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП у Сумській області капралом поліції ОСОБА_12 з 09:00 до 21:00 16.05.2021 відповідно до графіка чергувань, затвердженого т. в. о. начальника ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУН ГУНП у Сумській області майором поліції ОСОБА_13 від 14.05.2021, заступили в добовий наряд у складі групи реагування ПП ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП у Сумській області на території оперативного обслуговування, тобто на території Сумського (Білопільського) району. Заступаючи в добовий наряд ОСОБА_11 і ОСОБА_12 отримали закріплену за ними табельну вогнепальну зброю та спецзасоби.

16.05.2021 близько 16:25 наряд СРПП ВП № 1 (м. Білопілля) ГУНП у Сумській області в складі інспектора ОСОБА_11 і поліцейського ОСОБА_12 на службовому автомобілі «Mitsubishi OUTLANDER РНЕV», р. н. НОМЕР_1 , будучи одягненими в однострій зі знаками розпізнавання відповідно ст. 20 ЗУ «Про Національну поліцію» та постанови КМУ «Про однострій поліцейських» від 30.09.2015 № 823, несли службу з охорони громадського порядку по вул. О. Олеся, що в м. Білопілля, де неподалік магазину «Продукти» ФОП « ОСОБА_14 » за адресою: м. Білопілля, вул. О. Олеся, 66а, побачили автомобіль «ВАЗ-2107», р. н НОМЕР_2 , який всупереч п. 9.1 ПДР знаходився на проїжджій частині дороги без аварійного знаку, а за кермом вказаного автомобіля перебувала особа, яка візуально мала ознаки неповнолітнього, тобто не мала права керувати т/з, що є адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 126 КУпАП. Поблизу автомобіля знаходилися особи, серед яких була ОСОБА_10 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження. Зупинивши службовий автомобіль, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 направилися до автомобіля «ВАЗ-2107», р. н. НОМЕР_2 з метою встановлення обставин адміністративного правопорушення та його фіксування. У цей час ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, спрямованим на перешкоду виконання працівниками поліції службових обов`язків, разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, стала перед інспектором СРПП ОСОБА_11 , таким чином заважаючи останньому підійти до автомобіля. Після того, у ході спілкування з нарядом СРПП особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, будучи обізнаним у тому, що інспектор поліції ОСОБА_11 є працівником правоохоронного органу і перебуває під час виконання ним своїх службових обов`язків, намагався схопити останнього за руки, на прохання працівників поліції ОСОБА_11 і ОСОБА_12 заспокоїтись не реагував, після попередження про намір застосування спеціального засобу, спорядженого сльозогінною дією, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, свої дії не припинив, тому з метою припинення протиправних дій останнього, на підставі ст. 42, 45 ЗУ «Про Національну поліцію», відносно особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, було застосовано спеціальний засіб сльозогінної та дратівливої дії. Відразу після цього мати особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження ОСОБА_10 , будучи обізнаною про те, що інспектор поліції ОСОБА_11 є працівником правоохоронного органу і перебуває під час виконання ним своїх службових обов`язків, виражаючись на адресу інспектора поліції ОСОБА_11 нецензурною лайкою та погрозами, у брутальній формі наказувала працівникам поліції ОСОБА_11 і ОСОБА_12 забиратись з вул. О. Олеся, що в м. Білопілля, при цьому почала вчиняти відносно працівника поліції ОСОБА_11 активні фізичні дії, а саме: намагалася вихопити з рук ОСОБА_11 газовий балончик, штовхнула останнього та вдарила рукою в ліве плече. Через декілька хвилин після цього, не зупиняючи свої протиправні дії, направлені на умисне спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу та вплив на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконання ним службових обов`язків, ОСОБА_10 , поводячись агресивно, виражаючись на адресу інспектора поліції ОСОБА_11 і поліцейського ОСОБА_12 нецензурною лайкою та погрозами, у брутальній формі, прицільно кинула в останніх пластикову пляшку, заповнену водою, яка влучила в ліве плече ОСОБА_11 . Після цього особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, підбіг до службового автомобіля поліції та вдарив його ногою в праву сторону. Побачивши це, ОСОБА_11 з метою припинення протиправних дій останнього та вжиття заходив щодо збереження майна, направився до правої сторони службового автомобіля. У цей момент ОСОБА_10 , з метою перешкодити виконання співробітникам поліції законних службових обов`язків, направлених на припинення правопорушення, виражаючись нецензурною лайкою, штовхнула ОСОБА_11 у ліве плече. Працівники поліції ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , не маючи можливості самостійно припинити злочинні дії ОСОБА_10 та осіб, що перебували разом з нею, зателефонували о 16:51 16.05.2021 до чергової частини ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП у Сумській області та повідомили оперативному черговому про те, що особи, які перебувають по вул. О. Олеся в м. Білопілля, чинять фізичний опір працівникам поліції в складі групи реагування патрульної поліції, попросили прислати в підкріплення слідчо-оперативну групу. Приблизно за 5 хв. після цього на місце події прибув спільний наряд УПО та ВП № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП у Сумській області в складі дільничного офіцера поліції ОСОБА_15 та поліцейського водія УПО в Сумській області ОСОБА_16 . ОСОБА_10 , умисно, продовжила протиправні дії, спрямовані на втручання в діяльність правоохоронного органу, перешкоджала виконання працівниками поліції ОСОБА_11 і ОСОБА_12 службових обов`язків, діючи активно та агресивно, підходячи на близьку відстань до співробітників поліції, виражалася на їх адресу нецензурною лайкою, демонструвала руками нецензурні жести та погрози, у брутальній формі наказувала покинути місце події, поліцейському ОСОБА_12 наказувала припинити відеозйомку та декілька разів намагалася штовхнути, схопити її за однострій, а також спричинила ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження.

Будучи неодноразово належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, обвинувачена ОСОБА_10 та її захисник ОСОБА_17 в судове засідання не з`явилися, подали чергове клопотання про відкладення розгляду кримінального провадження.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі Конвенція), «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання; Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець; подібне обмеження не буде відповідати §1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany), а у іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

У справі «Смірнов проти України» (рішення від 08.11.2005) ЄСПЛ зазначив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи; розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору; нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції; саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні (рішення від 06.09.2007 у справі «Цихановський проти України», рішення від 18.10.2007 у справі «Коновалов проти України»).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що ОСОБА_10 та її захисник ОСОБА_17 зловживають своїми процесуальними правами щодо відкладення апеляційного розгляду кримінального провадження, вважає можливим здійснити розгляд апеляційної скарги на вирок суду у відсутності обвинуваченої та її захисника, участь яких не є обов`язковою, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону (ч. 4 ст. 405 КПК).

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка заперечила проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_17 щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає їх необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 за пред`явленим їй обвинуваченням, суд першої інстанції визнав доведеним, що остання вчинила вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків та умисно заподіяла працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вірно встановивши наявність фактів і обставин, що мають значення для кримінального провадження. При цьому суд першої інстанції на підтвердження визнаного доведеним обвинувачення у своєму вироку послався на докази, які визнав належними, допустимими, достовірними і які у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_10 поза розумним сумнівом.

Обставини вчинення обвинуваченою кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 343, ч. 2 ст. 345 КК, були ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадженні доказам була надана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Зокрема, обвинувачена ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснила, що дійсно, після того як потерпілий ОСОБА_11 безпричинно штовхнув її сина та бризнув йому в очі з газового балончика, вона, обурившись, взяла поліцейського за одяг і «труханула», але її дії не могли спричинити синців на тілі останнього. Також в цей час потерпіла ОСОБА_12 бігала та «махала» дубинкою і між ними виникла сварка, під час якої вона виражалася нецензурними словами. Її син ОСОБА_18 машину поліцейських не чіпав. Вона викликала швидку, сусіди принесли пляшку з водою, якою промили очі сину, а пляшку вона кинула, але в ОСОБА_11 не цілилась. Камінь кинула, але не в поліцейських, в інший бік. Після цього вона викликала поліцію, щоб заспокоїли ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , але по приїзду поліції вони так їх і не заспокоїли, сварка закінчилася тим, що поліцейські поїхали. Зазначила, що її дії були викликані неправомірними діями поліцейського ОСОБА_11 щодо її сина ОСОБА_19 .

Однак вказані показання обвинуваченої ОСОБА_10 не в повній мірі відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, потерпілий ОСОБА_11 пояснив суду, що 16.05.2021 він разом з інспектором ОСОБА_12 на службовому автомобілі ніс службу по охороні громадського порядку, був в форменому одязі. Близько 16 год. вони побачили автомобіль, за кермом якого був онук ОСОБА_10 років шістнадцяти, а ОСОБА_10 стояла біля водія. Навколо автомобіля відбувалася якась незрозуміла ситуація, тому при виході зі свого автомобіля з метою самозахисту він взяв балончик зі сльозогінним газом. Підійшовши до вказаного автомобіля, представився і сказав, що якщо автомобіль зламався, то необхідно поставити відповідний знак. В автомобілі сиділо приблизно 7-8 чоловік, усі вони вийшли на вулицю. До нього впритул підійшов ОСОБА_20 , від якого відчувався запах алкоголю, і запитав навіщо він приїхав. Він просив останнього відійти, рукою визначаючи межі. Коло він відходив назад, то ОСОБА_21 постійно до нього підходив, він попереджав про застосування спецзасобів. Обвинувачена ОСОБА_10 , ОСОБА_22 і ще якийсь чоловік відтягували ОСОБА_18 , бо останній був агресивним, не слухав. Він попросив напарницю викликати підмогу, оскільки зрозумів, що самі вони не впораються. Після того, як він втретє попросив відійти, останній вдарив його правою рукою по лівій руці. Після удару він застосував спецзасіб сльозогінний газ, потім ОСОБА_10 почала битися: била його кулаками в грудну клітину та руки, в обидві руки взяла каміння та почала замахуватися на них. Він просив її викинути каміння, але остання не слухала. Далі ОСОБА_10 схопила дволітрову пляшку з водою та кинула йому в обличчя, але він прикрився лівою рукою і пляшка потрапила в кисть руки. Під час усіх цих подій ОСОБА_10 кричала на них нецензурними словами, погрожувала. Після того, як ОСОБА_10 вдарила його та його почали окружати 7-8 чоловік, він застосував до скупчення людей ПР73, оскільки поліцейських було лише двоє. Сурадж розігнався і ногою вдарив у передні двері службового автомобіля, потім вдарив вдруге. До нього підійшли родичі. Вони з ОСОБА_12 відганяли цю компанію від автомобіля, бо в ньому були спецзасоби. Хвилин через 15-20 після дзвінка приїхала підмога ОСОБА_23 і ОСОБА_24 . Вони намагалися заспокоїти компанію. Оскільки в них нічого не вийшло, до них приїхав відповідальний ОСОБА_25 . Уся ця ситуація тривала більше 2 годин, у них так і не вийшло заспокоїти людей і вони поїхали до райвідділу.

Аналогічні показання надала в суді і потерпіла ОСОБА_12 , пояснивши, що першим зі службового автомобіля вийшов ОСОБА_11 , вона вийшла трохи згодом. Біля машини було 7-8 чоловік, син обвинуваченої ОСОБА_18 поводив себе агресивно, їй здалося, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння. При цьому він приходив впритул до ОСОБА_11 , казав: «давай відійдемо», був дуже агресивним. Вона стояла осторонь, а ОСОБА_10 та ще якась жінка просили, щоб вони поїхали. У цей час, неповнолітній хлопець, який перебував за кермом ВАЗ, натиснув на газ та поїхав, а ОСОБА_11 попросив, щоб вона викликала підмогу, що вона і зробила. Сурадж дуже близько підходив до ОСОБА_11 , не слухав, що його просили відійти, законної вимоги не виконував, плигав, у зв`язку з чим ОСОБА_11 застосував сльозогінний газ. В їх бік почалися погрози, обвинувачена виражалася в їх бік нецензурною лайкою, особисто їй погрожувала дізнатися де живе, спалити квартиру, казала, що вона не буде працювати, погрожувала фізичною розправою, які потерпіла сприймала реально. Також остання била кулаками ОСОБА_11 в область грудей і плечей, заважала виконувати їй її посадові обов`язки: складати протоколи про адміністративні правопорушення, плигала до обличчя, погрожувала. Потім усі перемістилися до їх машини. ОСОБА_10 взяла два каменя і замахувалася в їх бік, після чого взяла пляшку з водою і кинула в ОСОБА_26 , але останній відбив її рукою. Потім Сурадж підбіг до правого боку машини та почав її бити. До машини підбігло ще близько 5 чоловік. Вони з напарником намагалися припинити їх дії. Після того, як до ОСОБА_18 приїхала швидка, ситуація трохи заспокоїлася. Якушев і ОСОБА_27 , які приїхали на їх виклик також намагалися заспокоїти компанію, але в них нічого не вийшло. Пізніше приїхав відповідальний ОСОБА_28 і слідчий ОСОБА_29 . Приблизно через 2 год., щоб припинити конфлікт, вони з ОСОБА_11 поїхали.

Зазначені вище показання потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 об`єктивно узгоджуються і співпадають з іншими дослідженими у кримінальному провадженні доказами, які підтверджують факт вчинення обвинуваченою ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 343, ч. 2 ст. 345, зокрема:

- протоколом огляду місцевості від 17.05.2021, згідно якого слідчою оглянуто та вилучено цифрову нагрудну відеокамеру CammPro № поліцейської СРПП ОСОБА_12 (а. с. 44-47, т. 1);

- протоколом огляду предметів від 17.5.2021 з додатком DVD+R диском з відеозаписом, згідно якого нагрудну відеокамеру № було підключено до персонального комп`ютера, встановлено наявність 5 відеофайлів, які відкопійовано на оптичний диск DVD+R, з яких у свою чергу убачається, що ОСОБА_10 виражалася на адресу поліцейських нецензурною лайкою та погрозами фізичної розправи, демонструвала нецензурні жести, намагалася вихопити з рук ОСОБА_11 газовий балончик, штовхнула останнього та била, поводилася агресивно, кинула в поліцейських пластикову пляшку з водою, поліцейській ОСОБА_12 наказувала припинити відеозйомку, намагалася її штовхнути, схопити за однострій (а. с. 48-4, т. 1);

- витягами з наказу «По особовому складу» від 31.12.2020 № 634 о/с, згідно яких ОСОБА_11 призначено інспектором СРПП ВП № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, ОСОБА_12 інспектором СРПП ВП № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області (а. с. 105, 106, т. 1);

- копіями посадових інструкцій інспектора та поліцейського СРПП ВП № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП у Сумській області (а. с. 107-114, т. 1);

- копією графіка чергування особового складу ВП № 1 (м. Білопілля) в складі СОГ і ГРПП, згідно якого 16.05.2021 з 9:00 до 21:00 ОСОБА_11 і ОСОБА_12 перебували в наряді (а. с. 115, т. 1);

- копією журналу цільових інструктажів нарядів райвідділу із заходами безпеки при поводженні з табельною вогнепальною зброєю, спецзасобами та щодо користування нарядом ЧЧ відео обладнанням (засобами відеоспостереження), відповідно до якого 16.05.2021 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 пройшли цільовий інструктаж (а. с. 116-118);

- копією книги нарядів ВП № 1 (м. Білопілля), згідно якого 16.05.2021 о 9:00 старший лейтенант ОСОБА_11 , капрал ОСОБА_12 отримали ПМ, патрони, магазини (а. с. 119-122, т. 1);

- копією зошиту видачі й приймання спеціальних засобів Білопільського ВП, згідно якого 16.05.2021 старший лейтенант ОСОБА_11 , капрал ОСОБА_12 отримали ПР-73 (а. с. 123-125, т. 1);

- відеозаписами з відеореєстратора службового автомобіля «Mitsubishi OUTLANDER», на якому зафіксовано несення служби нарядом СРПП ВП №1 (м. Білопілля) 16.05.2021 (а. с. 129-130, т. 1);

- протоколом огляду предметів від 20.05.2021, згідно якого було оглянуло оптичний диск, на якому міститься 3 відеофайли (а. с. 131, т. 1);

- висновком експерта від 17.05.2021 № 72, згідно якого 17.05.2021 у ОСОБА_11 виявлено три синці на лівому плечі, які могли виникнути від ударів кулаками, хапаннями руками, штовхання долонями, які можуть відповідати строку, зазначеному у постанові слідчого, та які за ступенем тяжкості належать до легких (а. с. 134, т. 1);

- протоколом слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_11 від 03.06.2021, який продемонстрував обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та перешкоджання останньою виконувати працівниками поліції своїх службових обов`язків (а. с. 135-142, т. 1);

- висновком експерта від 07.06.2021 № 93, відповідно до якого механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_11 у виді трьох синців на лівому плечі, може відповідати механізму утворення тілесних ушкоджень, продемонстрованому останнім під час проведення слідчого експерименту за його участю (а. с. 145-146, т. 1);

- висновком експерта від 07.06.2021 № 94, згідно якого механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_11 у виді трьох синців на лівому плечі, може відповідати механізму утворення тілесних ушкоджень, зафіксованому на нагрудній камері поліцейського ОСОБА_12 та на відеореєстраторі службового автомобіля, тілесні ушкодження у виді трьох синців на лівому плечі могли утворитися за механізмом удару та тиснення. Діями, що спричинили дані тілесні ушкодження, могли бути удари та штовхання ОСОБА_10 потерпілого ОСОБА_11 . Останньому було заподіяно не менше трьох травматичних дій у ділянку лівого плеча (а. с. 148-149, т. 1);

- наказом «Про призначення і проведення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» від 19.05.2021, висновком службового розслідування за фактом застосування спеціальних засобів поліцейським ВП № 1 (м. Білопілля) від 1.06.2021, згідно якого дії ОСОБА_11 щодо підстав застосування спеціальних засобів відносно пасажирів автомобіля ВАЗ 2105, д. р. н. НОМЕР_2 , для припинення протиправних дій, визнано такими, що відповідають вимогам ст. 43, 45 ЗУ «Про Національну поліцію» (а. с. 150-155, т. 1);

- висновком експерта від 15.06.2021 № 113, згідно якого при огляді судмедекспертом 15.06.2021 в ОСОБА_10 тілесних ушкоджень не виявлено (а. с. 162-163, т. 1);

- протоколом слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_12 від 03.06.2021, згідно якого остання продемонструвала обставини заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 (а. с. 171-173, т. 1);

- висновком експерта від 07.06.2021 №128, згідно якого механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_11 у виді 3 синців на лівому плечі, може відповідати механізму утворення тілесних ушкоджень, продемонстрованому потерпілою ОСОБА_12 під час проведення слідчого експерименту (а. с. 177-178, т. 1);

- протоколами огляду відеозаписів від 26.06.2021 із зображеннями стоп-кадрів, на якому зафіксовані події, що відбувалися 16.05.2021 (а. с. 179-189, 190-196, т. 1).

Оцінюючи досліджені докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, отримані в порядку встановленому КПК, фактичні дані, отримані на підставі цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження, у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду дійти однозначного висновку, що вина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їй правопорушень знайшла своє підтвердження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, який з`ясувавши обставини кримінального провадження та давши належну оцінку зібраним та дослідженим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 343, ч. 2 ст. 345 КК. При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що жоден зі свідків не був допитаний у суді першої інстанції, оскільки згідно журналу та звукозапису судового засідання від 05.01.2022 (а. с. 245-246, т. 1) прокурор відмовилася від допиту в судовому засіданні свідків обвинувачення і така відмова була прийнята судом.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 22 КПК, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, тому прокурор скористувався своїм процесуальним правом та відмовився від допиту свідків обвинувачення.

Разом з тим, стороною захисту не було заявлено клопотання про допит свідків на підтвердження версії захисту, ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції. Більш того, обвинувачена ОСОБА_10 та її захисник в суді першої інстанції підтримали відмову прокурора від допиту свідків обвинувачення.

Також необхідно зазначити, що версія обвинуваченої ОСОБА_10 , що її дії не могли спричинити синців на тілі останнього, були предметом перевірки судом першої інстанції і спростовуються сукупністю досліджених доказів, зокрема, відеозаписами з відеореєстратора зі службового автомобіля, нагрудної камери потерпілої ОСОБА_12 щодо обставин подій, які відбувалися 16.05.2021, протоколами слідчих експериментів за участі потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 від 03.06.2021, висновками експерта № 93, 94, 128 щодо механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_11 від 07.06.2021.

Колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, всупереч доводів апеляційної скарги захисника відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які судом першої інстанції встановлені повно та підтверджуються вищенаведеними доказами у своїй сукупності.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_17 про суворість призначеного покарання і необхідності застосування до ОСОБА_10 положень ст. 75 КК, то колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, у ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права; це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Таким чином, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою, як зазначалось вище, є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, згідно якої якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цієї правової норми дозволяє дійти висновку, що питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами.

Законодавець з огляду на положення ст. 75 КК підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення такої особи без реального відбування покарання, хоча при цьому має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини провадження.

Враховуючи особу обвинуваченої, наявність інших обставин кримінального провадження згідно вимог КК, колегія суддів приходить до переконання про недоцільність звільнення ОСОБА_10 від реального відбування призначеного судом першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 70 КК остаточного покарання з випробуванням, як про це поставлене питання у апеляційній скарзі її захисника.

Крім того, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При встановленні справедливості і співмірності призначеного покарання колегія суддів дотримується також й автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

При призначенні ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог закону про кримінальну відповідальність, врахував ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, яка не працює, будучи судимою за скоєння умисного злочину на шлях виправлення не стала і вчинила нові умисні кримінальні правопорушення проти авторитету органів державної влади, думку потерпілих які просили призначити покарання у виді позбавлення волі, обставин, що пом`якшують покарання не встановив, вірно визнав обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочинів. При цьому колегія суддів цілком погоджується з висновком суду про відсутність у обвинуваченої щирого каяття, визнання вини у повному обсязі.

Так, щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

ОСОБА_10 , наголошуючи на нібито визнанні своєї вини, протягом тривалого часу судового розгляду заперечувала завдання потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень в результаті її дій, які, на її думку, були викликані неправомірними діями поліцейського ОСОБА_11 щодо її сина ОСОБА_30 , жодного разу не висловила щирого каяття, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Твердження захисника з приводу того, що прокурор у судових дебатах орієнтував суд на можливості призначення обвинуваченій покарання із застосуванням ст. 75 КК, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки думка прокурора не є вирішальною при розгляді справи, це право прокурора, а не обов`язок суду з огляду на конкретні обставини справи. При цьому прокурор у кримінальному провадженні погодився з вироком суду, апеляційну скаргу на це судове рішення не подавав.

Наведені у доводах апеляційної скарги інші обставини на пом`якшення призначеного покарання не містять якісних характеристик, які б зменшували ступінь суспільної небезпеки вчинених обвинуваченою кримінальних правопорушень та які давали б підстави для пом`якшення призначеного покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів не убачає будь-яких законних підстав як для призначення обвинуваченій більш м`якого покарання за ч. 2 ст. 345 КК, як про це ставить питання в апеляційній скарзі захисник, так і для звільнення останньої від відбування покарання з випробовуванням (ст. 75 КК), а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про визначення ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 343 КК у виді одного місяця арешту, за ч. 2 ст. 345 КК у виді позбавлення волі у мінімального розмірі покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 345 КК та остаточного на підставі ч. 1 ст. 70 КК у виді одного року позбавлення волі.

Призначене судом першої інстанції покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Оскільки визначене покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного ОСОБА_10 покарання, як за ч. 1 ст. 343 КК, ч. 2 ст. 345 КК і остаточного на підставі ч. 1 ст. 70 КК є необхідним й достатнім для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому вирок суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 06.01.2022 відносно ОСОБА_31 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4