1Справа № 335/3684/23 1-кп/335/597/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 3 за адресою: вул. Перемоги, 107-Б, м. Запоріжжя, об`єднане кримінальне провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000445 від 21.03.2023 та за № 0000162 від 21.04.2023, за обвинувальними актами відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, неодруженого, не маючого на утриманні будь-яких осіб, не працевлаштованого, не маючого зареєстрованого місця проживання, мешкаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», раніше неодноразово судимого: 22.12.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 14.03.2017 року з Запорізького СІЗО № 10 на підставі ухвали Запорізького апеляційного суду від 14.03.2017 відповідно ч. 5 ст. 72 КК України зарахований в строк термін тримання під вартою з 23.12.2016 по 14.03.2017; 21.04.2020 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 11.10.2021 по відбуттю покарання;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ст. 395 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 будучи особою раніше судимою за скоєння умисних злочинів, судимість за які у встановленому порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та скоїв умисне кримінальне правопорушення проти правосуддя. Так, 22.10.2021, прибувши з місць позбавлення волі, ОСОБА_4 був поставлений на облік відповідно до ЗУ «Про адміністративний нагляд за особами звільненими з місць позбавлення волі». Відповідно до постанов Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за період з 12.07.2022 по 23.08.2022 ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених чч. 1, 2 ст. 51 КУпАП. Враховуючи зазначене, за результатами розгляду подання начальника ВП № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області відносно ОСОБА_4 встановлено адміністративний нагляд на 1 рік з моменту ознайомлення з постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із застосуванням наступних обмежень: заборони виходу з місця мешкання з 22.00 год. до 06.00 год.; заборони виїзду за межі району, міста в особистих справах без дозволу посадових осіб, які здійснюють адміністративний нагляд; реєстрація у відділі поліції чотири рази на місяць. Проте, ОСОБА_4 , маючи умисел на ухилення від адміністративного нагляду, систематично, без поважних причин не виконував умови адміністративного нагляду, а саме: порушував заборону виходу з місця мешкання з 22.00 год. по 06.00 год., а з невстановленої досудовим розслідуванням дати, десь з початку квітня 2023 року виїхав з місця мешкання без попередження контролюючого органу. В результаті чого, відносно ОСОБА_4 було складено 32 протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені чч. 1, 2 ст. 187 КУпАП.

Крім цього, приблизно наприкінці лютого 2023 року, у невстановлений слідством час, ОСОБА_4 ,маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, введеного на території України згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, повторно, прийшов до квартири АДРЕСА_2 , де мешкає його мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка залишила ключі йому від своєї квартири для догляду, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав пральну машину «Indesit W 101», в корпусі білого кольору у справному стані, вартість якої згідно висновку експерта складає 3 312 гривень 50 копійок та телевізор марки «Samsung» модель «CS-15M16MJQ», в корпусі сірого кольору у справному стані, вартість якого складає 450 гривень 00 копійок, які на праві власності належали ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У подальшому, ОСОБА_4 , розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_5 на загальну суму 3 762 гривні 50 копійок.

Крім того, 22.03.2023 приблизно о 16 годин 00 хвилин, ОСОБА_4 ,маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, введеного на території України згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, повторно, зайшов через відчинені двері зі сторони службового входу до кіоску «Бистрогриль», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Сталеварів, будинок 34, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, в службовому приміщенні зі столу таємно викрав мобільний телефон марки «Huawei Y32017» у корпусі золотистого кольору, об`єм пам`яті 3/8 Gb, в якому знаходилась сім-карта оператора «Київстар», яка для потерпілої матеріальної цінності не представляє, який на праві власності належить ОСОБА_6 .

У подальшому, ОСОБА_4 , покинув приміщення кіоску «Бистрогриль» разом з викраденим майном, завдавши матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_6 на суму 1400 гривні 00 копійок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе як за ст. 395, так і ч. 4 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі. Зазначав, що він після звільнення з місць позбавлення волі повернувся проживати до своєї матері. Остання залишила йому ключі від своєї квартири та виїхала з м. Запоріжжя закордон через військові події в Запорізькій області. За цей час він віддав її телевізор своєму товаришу, а пральну машину викинув на смітник. Дозволу на розпорядження майном йому його матір не надавала, а коли повернулася додому, то остання звернулася до поліції з повідомленням про викрадення її майна та вказала на нього. Затим матір його вигнала з квартири, тому він не мав постійного місця проживання, що призвело до порушення умов перебування під адміністративним наглядом. Про своє нове місце перебування він нікого з органу поліції не повідомляв.

Також, вказав на те, що в березні він викрав мобільний телефон з кіоску «Бистрогриль» по вул. Сталеварів в м. Запоріжжі через те, що йому необхідні були кошти, але всі речі він відразу повернув потерпілим, тому просив це врахувати при вирішенні справи. Запевнив, що щиро розкаявся та просив суворо не карати.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних стороною обвинуваченням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 , який не оспорював фактичні обставини справи, повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у вчиненому, дослідженими письмовими документами, які суд визнає належними та допустимими доказами у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану.

Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, заяв чи клопотань про його відкладення не надали.

Згідно ст. 325 КПК України кримінальне провадження розглянуто без їх участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ст. 395 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та проступком відповідно; конкретні обставини об`єднаного кримінального провадження; ставлення обвинуваченого до вчиненого - вину визнав повністю, щиро кається у вчиненому; дані про особу обвинуваченого, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працевлаштований, не має зареєстрованого місця проживання, не одружений, на утриманні будь-яких осіб не має, раніше неодноразово судимий, судимості не зняті та не погашені, наразі тримається під вартою в установі тимчасово утримання за іншим кримінальним провадженням, за яким здійснюється досудове розслідування.

Відшкодування матеріальної шкоди потерпілим відбулася шляхом повернення вкраденого майна.

Також суд враховує, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання та відсутність матеріальних претензій від потерпілих.

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому, оскільки обвинувачений у судовому засіданні визнав свою провину, висловив жаль з приводу вчиненого, осуд своєї поведінки та доклав зусиль для виправлення ситуації шляхом повернення потерпілим викраденого майна.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України судом визнається вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпеки скоєного, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе при застосуванні до нього покарання в межах санкцій ч.4 ст.185 та ст. 395 КК України.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

Разом з тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , той факт, що ним вчинено декілька кримінальних правопорушень, враховуючи їх тяжкість та інші обставини справи, суд не вважає, що його можливо звільнити від покарання з випробуванням в силу ст.75 КК України.

При цьому, судом також враховано висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 23.09.2019 року по справі №199/1496/17, що підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, є переконання суду виявлене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Суд доходить такого висновку на підставі тих відомостей, які оцінює на момент ухвалення вироку, зокрема, відомостей про вчинений особою злочин (злочини). Разом із тим, вчинення особою не одного, а двох і більше злочинів, може мати визначальний вплив на зміст висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, вид і розмір призначеного покарання.

Цивільні позови в даному кримінальному провадженні не заявлялися.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати перед судом не порушувалося.

Запобіжний захід за цим об`єднаним кримінальним провадженням ОСОБА_4 не обирався, клопотань щодо його обрання до набрання вироком законної сили не надходило. За таких обставин, суд не вбачає підстав і потреби в застосовуванні відносно нього запобіжного заходу на цій стадії судового розгляду.

Судом також враховано вимоги п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373-374, 376, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та ст. 395 КК України і призначити йому покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-за ст. 395 КК України у виді арешту строком 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у межах санкції ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Строк відбування покарання рахувати ОСОБА_4 з дня фактичного його затримання на виконання цього вироку.

Речові докази:

- DVD-R диск з відеозаписом з приміщення кіоску «Бистрогриль», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 34, який долучений до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах справи.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

На вирок учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції - Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1