УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2023 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000459 від 25.05.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з вищевказаним клопотанням, в якому посилався на те, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000459, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.05.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що за невстановлених обставин у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 27.01.2023 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням особи, вступили між собою в злочинну змову, з метою здійснення перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період (період дії воєнного стану), шляхом організації незаконного масового переправлення за кордон України військовозобов`язаних осіб та громадян призовного віку, які підлягають або можуть підлягати призову за мобілізацією, що сприяє зниженню людського мобілізаційного ресурсу та належне комплектування ЗС України та інших утворених до Законів України військових формувань.

Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, з корисливих мотивів, розробили план з перешкоджанню законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, підшукували осіб чоловічої статті, віком від 18 до 60 років, які виявляють бажання виїхати з України, схиляли їх до вказаних протиправних дій, шляхом ведення з ними відповідних бесід переконуючого та роз`яснюючого спрямування, проведення інструктажів з даними особами щодо виконання ними фактичних дій, які дозволяли перетнути державний кордон України.

Від осіб, які погоджувались виїхати за межі України у протиправний спосіб, ОСОБА_4 або ОСОБА_5 отримували грошову винагороду в розмірі від 500 до 700 доларів США, які в подальшому розподілялись між усіма іншими співучасниками злочину.

Після отримання грошової винагороди, військовозобов`язаних осіб юридично оформляли на посаду водіїв автотранспортних засобів у компанії ТОВ «СУПЕР-БУС» та ТОВ «СМАІЛ-БУСС», які займаються міжнародними пасажирськими перевезеннями. При цьому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усвідомлювали, що у зазначених компаніях, військовозобов`язані фактично не виконуватимуть функцій водія маршрутного транспортного засобу, а прийняття їх на вказану посаду надавало змогу внести дані стосовно них до системи «Шлях», що в свою чергу дозволяло, вказаним особам виїхати за межі території України для здійснення іншої діяльності, не пов`язаної із діяльністю, яка відповідно до вимог п. 2.9 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 надає право водіям транспортних засобів ТОВ «СУПЕР-БУС» та ТОВ «СМАІЛ-БУСС» під час дії воєнного стану на пропуск через державний кордон України.

У подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , узгоджували з військовозобов`язаними громадянами України обставини організації їх виїзду через державний кордон України в напрямку Республіки Польща на одному з автомобільних транспортних засобів ТОВ «СУПЕР-БУС» або ТОВ «СМАІЛ-БУСС».

При цьому, фактично маршрутним транспортним засобом керував водій, який має законну підставу для виїзду за кордон, так як на постійній основі здійснював господарську діяльність вказаних товариствах, однак під час перетину державного він займав місце пасажира, а військовозобов`язаний громадянин України, у свою чергу, під час перетину державного кордону та до моменту в`їзду на територію Республіки Польща керував вказаним транспортним засобом як водій.

Після перетину державного кордону, військовозобов`язаний громадянин залишався на території Республіки Польща та здійснював іншу діяльність, не пов`язану із здійсненням господарської діяльності ТОВ «СУПЕР-БУС» та ТОВ «СМАІЛ-БУСС». А водій транспортного засобу продовжував поїздку відповідно до графіку та повертався на територію України, як водій транспортного засобу.

Одночасно, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як бухгалтери ТОВ «СУПЕР-БУС» та ТОВ «СМАІЛ-БУСС», маючи персональні доступи до електронних кабінетів зазначених перевізників, усвідомлюючи, що останні не перебувають у трудових відносинах з вказаними товариствами як водії, вносять до системи «ШЛЯХ», адміністратором якої є Державна служба України з безпеки на транспорті, особисті дані військовозобов`язаних громадян України як водіїв ТОВ «СУПЕР-БУС» та ТОВ «СМАІЛ-БУСС», чим усувають перешкоди військовозобов`язаним в перетині державного кордону України під час дії правового режиму воєнного стану.

З метою недопущення безперервного перебування за кордоном більше 45 днів з дня перетину державного кордону України, що відповідно до п. 2.9 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, може призвести до припинення доступу ТОВ «СУПЕР-БУС» та ТОВ «СМАІЛ-БУСС» до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 через своїх водіїв забезпечують своєчасне повернення військовозобов`язаних громадян України на територію України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що за вказаною злочинною схемою територію України покинуло більше 170 військовозобов`язаних чоловіків.

Відтак, вказана діяльність містить ознаки злочинів передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України.

На виконання доручення слідчого оперативним ДКІБ СБ України проведено слідчі (розшукові) дії в ході яких встановлено офіс де фактично здійснює протиправну діяльність бухгалтера ТОВ «СУПЕР-БУС» та ТОВ «СМАІЛ-БУСС» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний об`єкт нерухомого майна на праві приватної власності належить ОСОБА_8 та ОСОБА_9

30.06.2023 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва проведено обшук за адресою:АДРЕСА_1 , під час якого вилучено:

- ноутбук марки «HP» 630 S|N: 5CB20986WW з зарядним пристроєм;

- флешка DT Kyson DTW/326В Kingston.

Вилучені речі та предмети були детально оглянуті та визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Так, прокурор зазначає, що вказані речі та документи можуть бути доказами під час судового розгляду, а також могли бути використані як засоби вчинення кримінального правопорушення і зберегти на собі його сліди, можуть бути доказами факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та в ході судового розгляду.

Прокурор у судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про слухання справи без його участі, клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Власник майна у судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлявся про дату, час та місце слухання справи, шляхом здійснення телефонограми. Будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.

Дослідивши матеріали поданого клопотання, вважаю, що воно підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000459 від 25.05.2023 року, за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України.

Постановою від 30.06.2023 року визнано речовими доказами:ноутбук марки «HP» 630 S|N: 5CB20986WW з зарядним пристроєм та флешку DT Kyson DTW/326В Kingston, як засоби вчинення кримінального правопорушення, що відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України відповідає критеріям речових доказів.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність та доцільність накласти арешт на вилучені речі, оскільки вони мають значення речових доказів у провадженні, а тому заявлене клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню.

Таке втручання в право особи на мирне володіння своїм майном є законним, переслідує суспільний інтерес, а також є пропорційним визначеним цілям.

Керуючись ст.ст. 40, 131, 132, ч. 2 ст. 167, ст.ст. 170-175 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено 30.06.2023 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- ноутбук марки «HP» 630 S|N: 5CB20986WW з зарядним пристроєм;

- флешка DT Kyson DTW/326В Kingston.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Особи, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя ОСОБА_1