Провадження № 1-кп/202/1049/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська кримінальне провадження, відомості про яке внесені 07.06.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000621, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Краснооктябрьський, Майкопського району, Краснодарського краю, з середньо спеціальною освітою, який не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб не має, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

-27.12.2017 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст.ст. 75, 76 від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

-20.03.2019 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк 6 місяців за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2017 та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільнений 10.01.2023 року по відбуттю строку покарання.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 06 червня 2023 року у приблизно о 15 годині 30 хвилин, знаходячись біля буд. № 9 по вул. Квітки Цісик у м. Дніпро, де побачив раніше малознайомого йому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н., який сидів на лавці та у руках якого знаходився мобільний телефон марки «Tecno B 1 g» РОР 2 F, 16 Gb у корпусі чорного кольору, імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 .

У цей час у ОСОБА_4 , раптово виник протиправний намір направлений на шахрайство, тобто на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме мобільним телефоном, що належить ОСОБА_5 .

Далі, ОСОБА_4 , реалізуючи свій протиправний намір, направлений на заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди і свідомо бажаючи їх настання, шляхом зловживання довірою ОСОБА_5 , під вигаданим приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив останнього дати йому мобільний телефон марки «Tecno B 1 g» РОР 2 F, 16 Gb у корпусі чорного кольору, який належить та яким користувався ОСОБА_5 , при цьому пообіцявши повернути його, одразу після здійснення телефонної розмови. У свою чергу, ОСОБА_5 , не будучи обізнаним про дійсні протиправні наміри ОСОБА_4 , довіряючи йому та не маючи сумнівів у правдивості його слів, погодився та добровільно передав йому до рук свій мобільний телефон марки «Tecno B 1 g» РОР 2 F, 16 Gb у корпусі чорного кольору, вартістю 2089 гривень 89 копійок, після чого ОСОБА_4 , відійшов від ОСОБА_5 , у за ріг буд. АДРЕСА_3 на певну відстань та зник з поля зору ОСОБА_5 , який у свою чергу сидів на лавці, що розташована біля вказаного будинку та чекав на повернення його телефону і не спостерігав за його діями.

У подальшому, доводячи свій злочинний умисел до кінця,

ОСОБА_4 , отримавши від потерпілого ОСОБА_5 , вищевказаний мобільний телефон марки «Tecno B 1 g» РОР 2 F, 16 Gb у корпусі чорного кольору, імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 , вартістю 2089 гривень 89 копійок, та дочекавшись доки останній відволічеться, заздалегідь не маючи наміру повертати вищезазначений мобільний телефон ОСОБА_5 , утримуючи його при собі, відійшов за буд. № 9 по вул. у м. Дніпро та зник у невідомому напрямку, тим самим заволодівши чужим майном шляхом зловживання довірою та у подальшому розпорядившись ним на власний розсуд.

Своїми умисними діям, ОСОБА_4 , спричинив потерпілому ОСОБА_5 , майнову шкоду, яка згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 2662 від 09.06.2023 становить 2089 гривень 89 копійок.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шіхрайство), вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, і він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 06.06.2023 приблизно о 15 годині 30 хвилин, знаходячись біля буд. №9 по вул. Квітки Цісик у м. Дніпро, де побачив потерпілого, після чого він у останнього мобільний телефон під приводом зателефонувати та пообіцяв повернути його після розмови на що потерпілий погодився. Після того як потерпілий надав йому свій мобільний телефон, він відійшов подалі від будинку, а потім залишив місце вчинення кримінального правопорушення. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку, матеріальну шкода відшкодована шляхом повернення майна.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, покарання просив призначити на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що потерпілий та прокурор також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ рекомендації №6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Разом з тим, згідно приписів ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ст. 34 КК рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий, зокрема за ч. 1 ст. 309 КК України.

Проте, як вбачається з обвинувального акту, така обтяжуюча покарання обставина, як рецидив кримінальних правопорушень - в обвинуваченні ОСОБА_4 не висувалася.

Таким чином, суд не може самостійно виходити за межі пред`явленого обвинувачення в частині можливого погіршення становища обвинуваченого. Отже, дотримуючись позиції державного обвинувачення, обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено, оскільки така обтяжуюча обставина як рецидив кримінальних правопорушень, є поза межами висунутого обвинувачення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року (Справа № 214/4920/16-к, провадження № 51-2920 км 18).

Таким чином, обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, та більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину, його наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

З урахуванням вищевикладених обставин по справі, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом звільнення від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, а також вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлений. Долю процесуальних витрат суд вирішує на підставі ст.ст. 188-124 КПК України. Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст.349, ст.368-370, ст.373, ст.374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації; повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Речові докази:

- виписку з реєстру обліку купівлі та продажу мобільних телефонів, що міститься на 1 аркуші паперу, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

-мобільний телефон «Tecno B 1 g» РОР 2 F, 16 Gb у корпусі чорного кольору, імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 , який переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_5 залишити у власності останнього.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судової товарознавчої експертизи № 2662 від 07.06.2023, які згідно довідки складають 200 (двісті) гривень 00 копійок.

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1