Провадження № 1-кс/947/7668/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , його представника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження за №0000190 від 27.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання про арешт майна, СУ ГУНП в Одеській області, за процесуального керівництва Київської окружної прокуратури м. Одеси, здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000190 від 27.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

Згідно клопотання, в ході систематичного проведення моніторингу інтернет-ресурсів та іншого, щодо виявлення учасників ДРГ, зрадників та проросійських діячів, які несуть будь-яку небезпеку країні, органом досудового розслідування встановлено осіб, які в умовах російського військового вторгнення в Україну та ведення рф війни проти України, можуть впливати на дестабілізацію ситуації в Одеському регіоні, а саме вчиняти провокаційні дії, підбурювати громадян до вчинення активних дій, спрямованих на порушення громадського порядку, блокування адміністративних будівель, режимних установ, крім того поширювати заборонену комуністичну, нацистську символіки, займатися пропагандою колабораційної діяльності, а також вчиняти дії, спрямовані на зміну меж території та державного кордону України, в порушення порядку, встановленого Конституцією України, за що на території України передбачена кримінальна відповідальність.

Крім того, комплексом оперативно-розшукових заходів встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

04.05.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки «iPhone 6», в корпусі чорного кольору,

ІМЕІ НОМЕР_1 , з сім. картою № НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон марки «SamsungGalaxy А12», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , без сім. карт;

- планшет марки «iPadAir 4», модель «MYFM2RK/A», серійний номер « НОМЕР_5 », без сім. карт;

- мобільний телефон марки «iPhone 6», в корпусі сірого кольору,

ІМЕІ НОМЕР_6 , з сім. картою № НОМЕР_7 ;

- два жорстких диска, в корпусах чорного кольору;

- флеш-карта «SONY», об`ємом 16 Gb;

- сім. карта, без розпізнавальних ознак;

- мобільний телефон марки «iPhone 6», в корпусі сірого кольору,

ІМЕІ НОМЕР_8 , з сім. картою № НОМЕР_9 ;

- мобільний телефон марки «iPhone 4», в корпусі білого кольору,

ІМЕІ НОМЕР_10 , без сім. карт;

- чотири банківських карти:банку «Сбербанк» з № НОМЕР_11 , банку «Сбербанк» з № НОМЕР_12 , банку «monobank» з № НОМЕР_13 , банку «А-Банк» з № НОМЕР_14 ;

- папка з документами, щодо об`єктів нерухомого майна розташованих за адресою: АДРЕСА_2 та 45а.

04.05.2023 року постановою слідчого виявлене та вилучене під час обшуку майно визнано речовими доказами.

05.05.2023 року прокурор звернувся до слідчого судді із даним клопотанням про арешт майна, яке було задоволено ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.05.2023 року.

25.05.2023 року колегією слідчих суддів Одеського апеляційного суду вищевказану ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси було скасовано та призначено новий розгляд клопотання про арешт майна в суді 1-ої (першої) інстанції, іншим слідчим суддею.

14.06.2023 року автоматичним визначенням слідчого судді клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси надійшло в провадження слідчого судді ОСОБА_1 .

Підставою для арешту вказаного майна сторона обвинувачення зазначає сукупність підстав та розумних підозр вважати, що виявлене під час вищевказаного обшуку майно має доказове значення. Метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а також його дослідження, у зв`язку з тим, що речі які були виявлені та вилучені під час проведення обшуку мають важливе значення для досудового розслідування.

Таким чином, з метою збереження вилученого майна, яке визнано слідчим речовими доказами, сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з вказаним клопотанням про арешт майна.

В судовому засіданні:

-прокурор вимоги поданого клопотання підтримав в повному обсязі просив його задовольнити, долучивши доручення від 19.05.2023 року на проведення слідчих (розшукових) дій, а саме проведення огляду технічних пристроїв та матеріали виконаного доручення направити до СУ ГУНП в Одеській області в строк до 10.06.2023 року, який був продовжений до 10.07.2023 року.

В подальшому, в судовому засіданні 11.07.2023 року прокурор повідомив, що строк вищевказаного доручення закінчився, при цьому відповідь на нього органом досудового розслідування не була отримана. На даний час будь яких даних, щодо того, чи міститься на вилучених технічних пристроях інформація яка має значення для кримінального провадження не встановлено. Також у сторони обвинувачення на даний час відсутні дані, які б вказували на причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення. Щодо тієї обставини, що з моменту проведення обшуку минуло два місяці, між тим вилучені речі ще не оглянуті, повідомив, що доручення він надав, причини його невиконання в строк йому невідомі.

У судовому засіданні прокурор надав слідчому судді для огляду матеріали кримінального провадження №0000190 від 27.03.2023 року.

-представник власника майна адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що при першочерговому накладенні арешту на майно ОСОБА_4 слідчим суддею були порушені строки розгляду такого роду клопотання. Більше того, на думку адвоката ОСОБА_5 , проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_4 взагалі був незаконним та безпідставним. Крім того, адвокат ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_4 неодноразово відзначався грамотами та подяками Головного управління розвідки Міністерства оборони України, що на думку представника власника майна, спростовує посилання сторони обвинувачення про проросійські настрої ОСОБА_4 .

З огляду на викладене у сукупності, представник власника майна просив відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення у повному обсязі.

У судовому засіданні долучив характеризуючи ОСОБА_4 матеріали, які просив врахувати.

-власник майна підтримав думку захисника, зазначивши, що під час проведення обшуку були вилучені особисті речі, зокрема технічні пристрої, які належать його дружині та дочці. Жодних кримінальних правопорушень він не вчиняв, вважає, що обшук було проведено безпідставно. У зв`язку із чим, останній просив не задовольняти клопотання прокурора.

Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, а також матеріали кримінального провадження, врахувавши положення ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Так, в клопотанні сторони обвинувачення зазначено, що вилучене майно є речовими доказами у кримінальному провадженні, тому сторона обвинувачення з метою запобігання можливості приховування майна, його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження просить накласти арешт на нього.

Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що вилучені за місцем проживання ОСОБА_4 технічні пристрої підлягають огляду за доручення від 19.05.2023 року, строк такого доручення спливав 10.06.2023 року. При цьому, прокурор в судовому засіданні надав відомості про те, що станом на 11.07.2023 року дане доручення виконано не було та огляду вказаних технінчих пристроїв не проведено.

А відтак з моменту вилучення майна будь-які дії, спрямовані на з`ясування реальної приналежності вилученого майна до категорії речових доказів, не здійснені. Зокрема, попри існування доручення на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку п. 3 ч. 2 ст. 40 КПК України від 19.05.2023 року, огляд вилучених пристроїв не проведено.

Вищевикладене у своїй сукупності, на думку слідчого судді, свідчить про те, що стороною обвинувачення не обгрунтовано існування необхідності в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки не доведено яке доказове значення мають вилучені технічні пристрої для встановлення предмету доказування такого кримінального провадження.

Більше того, проведеним аналізом наданих у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження №0000190 від 27.03.2023 року слідчим суддею встановлено, що, зокрема, відповідно до рапорту о/у УСР в Одеській області ДСР НПУ раніше вже було проведено огляд техніки, вилученої за місцем проживання ОСОБА_4 , під час огляду інформації, яка б мала доказове значення для слідства не виявлено.

Також при досліджені наданих прокурором матеріалів кримінального провадження, взагалі не встановлено будь якого процесуального документу, який вказує на підстави вважати, що ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального провадження.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя, приходить до переконання, що за своїм змістом клопотання про арешт майна сторони обвинувачення є необґрунтованим, оскільки не містить конкретної підстави і мети арешту вилученого майна, а також відповідного обґрунтування необхідності арешту майна. Цитування в тексті клопотання положень ст. 170 КПК України не підтверджує такої підстави і мети арешту вилученого майна, що зазначені в загальних рисах. Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що за місцем проживання ОСОБА_4 було вилучено майно 04.05.2023 року, тобто більше двох місяців тому, таким чином на теперішній час власники майна позбавлені права, гарантованого ст. 41 Конститції України, а саме можливості у повній мірі використовувати та розпоряджатися належним їм майном.

В порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, долучені до клопотання документи не підтверджують підстави, мету та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, а також значення вилученого майна для даного кримінального провадження.

Водночас, слідчий суддя звертає увагу, що в ході проведеного обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 було вилучено у тому числі 2 банківські картки російського банку «Сбербанк» та документи щодо об`єктів нерухомості, розташованих на території російської федерації, що, враховуючи введений на території України правовий режим воєнного стану внаслідок збройної агресії зі сторони російської федерації, дає підстави вважати, що вказані речі та документи мають бути досліджені стороною обвинувачення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в рамках означеного кримінального провадження.

На підставі викладеного, враховуючи необґрунтованість та вищевказані недоліки клопотання, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження за №0000190 від 27.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною користування та розпорядження на майно, вилучене в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , майноа саме на: банківські карти банку «Сбербанк» з № НОМЕР_11 , банку «Сбербанк» з № НОМЕР_12 та папку з документами, щодо об`єктів нерухомого майна розташованих за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

В іншій частині клопотання відмовити.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно,а саме:

- мобільний телефон марки «iPhone 6», в корпусі чорного кольору,

ІМЕІ НОМЕР_1 , з сім. картою № НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон марки «SamsungGalaxy А12», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , без сім. карт;

- планшет марки «iPadAir 4», модель «MYFM2RK/A», серійний номер « НОМЕР_5 », без сім. карт;

- мобільний телефон марки «iPhone 6», в корпусі сірого кольору,

ІМЕІ НОМЕР_6 , з сім. картою № НОМЕР_7 ;

- два жорстких диска, в корпусах чорного кольору;

- флеш-карта «SONY», об`ємом 16 Gb;

- сім. карта, без розпізнавальних ознак;

- мобільний телефон марки «iPhone 6», в корпусі сірого кольору,

ІМЕІ НОМЕР_8 , з сім. картою № НОМЕР_9 ;

- мобільний телефон марки «iPhone 4», в корпусі білого кольору,

ІМЕІ НОМЕР_10 , без сім. карт;

- банківські карти: банку «monobank» з № НОМЕР_13 , банку «А-Банк» з № НОМЕР_14 підлягає поверненню особі, у якої воно було вилучено.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1