КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілих - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

захисника - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0000845стосовно -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пасківщина Згурівського району Київської області, громадянина України, непрацюючого, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком обвинуваченого ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

З обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стягнуто по 40 000,00 (сорок тисяч) гривень витрат на правову допомогу кожній та по 500 000,00 (п`ятсот тисяч) гривень кожній на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні інших вимог відмовлено за недоведеністю.

Також, цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що 24.07.2020 року близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_9 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Scoda Octavia», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою зі сполученням «с. Стара Оржиця - с. Пасківщина» в напрямку до с. Пасківщина в межах Згурівського району Київської області за 850 м до стели, що позначає початок села Пасківщина, в порушення п.п. 2.3 «б», 2.3 «д», 2.9 «а» Правил дорожнього руху, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проявив злочинну недбалість та вчинив дії, що загрожують життю та здоров`ю громадян, а саме, в порушення вимог п. 2.3 «б» ПДР України був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагуючи на її зміну, відволікся від керування транспортним засобом та в порушення вимог п. 2.3 «д» ПДР України створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху. Крім того, в порушення п. 12.3 ПДР України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та при виникненні перешкоди для руху у вигляді автомобіля «ВАЗ 217130», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався у попутному напрямку, не вжив всіх заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки та допустив з ним зіткнення.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці. Смерть останнього настала від поєднаної тупої травми голови та тулуба, що супроводжувалася переломами кісток скелету, ушкодженням внутрішніх органів, зовнішньою та внутрішньою кровотечею.

Тобто, своїми діями водій ОСОБА_9 порушив п.п. 2.3 «б», 2.3 «д», 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, що перебуває в прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого, просить змінити вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного Київської області від 22.11.2022 року стосовно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, зменшивши йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України до 3-х років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, а також в частині цивільного позову шляхом зменшення суми на відшкодування моральної шкоди до 100 000 грн. кожній потерпілій, а у задоволенні інших заявлених вимог відмовити у зв`язку з недоведеністю. В решті цей вирок залишити без зміни.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд не врахував, що останній вперше притягується до кримінальної відповідальності, до адміністративної відповідальності не притягувався, що суб`єктивний характер дій ОСОБА_9 носить явно необережний характер, який свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення завжди визнавав в повному обсязі, на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду давав правдиві, послідовні показання, ніколи не ухилявся від встановлення дійсних фактичних обставин, в судовому засіданні щиро каявся та просив вибачення у потерпілих. Після події ОСОБА_9 намагався матеріально допомогти потерпілим, виходячи з власних матеріальних статків та доходів, направляв кошти для часткового покриття понесених потерпілими витрат, а та обставина, що потерпілі відмовились отримувати направлені їм кошти, жодним чином не спростовує належної посткримінальної поведінки ОСОБА_9 та його дійсних намірів. Крім того, без оцінки суду залишились дані, які характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_9 за місцем проживання, навчання, роботи характеризується фактично позитивно, одружений, має сім`ю, виховує двох малолітніх дітей, має батьків, які проживають в одному з ним селі, та яким він допомагає.

Також захисник вказує, що в порушення вимог ст. ст. 91, 128, 290 КПК України відкриття матеріалів, що стосуються цивільного позову стороні захисту не здійснювалось, а тому суд не міг їх допустити в якості доказу, а захист був позбавлений можливості оцінити правомірність заявлених вимог та вжити заходів до їх задоволення. Крім того, заявлений цивільний позов не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки він не містить конкретного викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а докази, які мали б підтверджувати кожну обставину взагалі відсутні.

Крім того, враховуючи висновки Верховного Суду викладені у відповідних постановах щодо відшкодування моральної шкоди, доводи цивільних позивачів та встановлені судом обставини, захисник вважає, що стягнута судом першої інстанції моральна шкода в розмірі 500 000 гривень на кожного потерпілого не відповідає критеріям розумності і справедливості, а тому має бути суттєво зменшена.

На вказану апеляційну скаргу представник потерпілих - адвокат ОСОБА_8 подав свої заперечення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги; думку прокурора, потерпілих та їх представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження №0000845 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд в межах висунутого ОСОБА_9 обвинувачення, дослідивши зібрані органом досудового розслідування докази та за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, дійшов висновку про доведеність винуватості останнього у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Встановлені судом фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.2 ст. 286 КК України у поданій захисником апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено у відповідності з вимогами ст. 65-67 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та наслідків, що настали у виді загибелі потерпілого ОСОБА_11 в результаті грубого порушення ОСОБА_9 , який керував транспортним засобом, правил дорожнього руху України та інших обставин, які впливають на ступінь його відповідальності, зокрема вчинення злочину в стані алкогольного сп"яніння, що суд обгрунтовано визнав обставиною, яка обтяжує покарання.

З огляду на наявні у справі докази, процесуальну поведінку обвинуваченого, суд не визнав каяття ОСОБА_9 у вчиненому, яке виразилось у визнанні та усвідомленні ним негативності скоєного діяння, щирим. При цьому суд зазначив, що жодної дії, яка б свідчила про його щире каяття, судом не встановлено, як і не встановлено щирості в його словах каяття, а пробачення за вчинене, яке було донесено до потерпілих в ході судового розгляду, є певним проявом толерантності і не більше.

Доводи апеляційної скарги про те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд не в повній мірі врахував дані про його особу, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, має сім`ю та виховує двох малолітніх дітей, а також те, що дії обвинуваченого носять явно необережний характер і після події він намагався матеріально допомогти потерпілим, виходячи з власних матеріальних статків та доходів, направляв останнім кошти для часткового покриття понесених витрат, проте останні відмовились їх отримувати, що не спростовує належної посткримінальної поведінки ОСОБА_9 та його дійсних намірів, а тому призначене ОСОБА_9 покарання, на переконання захисника, не відповідає тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі через суворість, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки наведені захисником обставини, з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та наслідків, що настали, не можуть бути безумовною підставою для пом`якшення ОСОБА_9 призначеного судом першої інстанції покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та розміру покарання, суд, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даних про його особу, такої обтяжуючої покарання обставини, як вчинення злочину в стані алкогольного сп"яніння, а також досудової доповіді органу пробації та позиції потерпілих, які наполягали на призначенні останньому найсуворішого виду покарання, дійшов обгрунтованого висновку про призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, яке призначено в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України та відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, а тому є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і підстав для зменшення ОСОБА_9 основного виду покарання до 3-х років позбавлення волі, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, не вбачає.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог потерпілих, суд, з огляду на надані суду докази на підтвердження позовних вимог потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого понесених ними витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_12 в розмірі 5000 доларів США обгрунтовано відмовив у задоволенні цієї вимоги, оскільки укладені ними договори про надання правової допомоги та додаткові угоди з цим адвокатом без підтвердження сплати йому певної грошової суми, не свідчать про фактичне понесення потерпілими таких витрат.

Разом з тим, суд стягнув з обвинуваченого на користь кожної з потерпілих по 40 000 грн., вказавши на доведеність потерпілими факту понесених ними витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_8 і підстав для відмови у задоволенні цих вимог, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника колегія суддів не вбачає, оскільки апелянтом не наведено обгрунтованих доводів на спростування висновків суду в цій частині.

Щодо тверджень апелянта про невідповідність стягнутої судом моральної шкоди в розмірі 500 000 гривень на кожного потерпілого, яка не відповідає критеріям розумності і справедливості, а тому має бути суттєво зменшена, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру заподіяної потерпілим моральної шкоди, суд першої інстанції обгрунтовано знизив заявлену потерпілими суму до 500 000 грн., вказавши, що така сума відшкодування відповідає засадам розумності і справедливості та задовольнить потреби потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для їх морального відновлення пов"язаного зі смертю батька, а тому підстав для зменшення цієї суми апеляційним судом не вбачає.

Крім того, згідно матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с.38-45) цивільний позов потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_9 , у відповідності з вимогами ст. 128 КПК України, був пред`явлений 11.01.2021 року, тобто до початку судового розгляду, а тому апеляційні посилання захисника на ту обставину, що в порушення ст. ст. 91, 128, 290 КПК України відкриття матеріалів, що стосуються цивільного позову стороні захисту не здійснювалось і захист був позбавлений можливості оцінити правомірність заявлених позовних вимог та вжити заходів до їх задоволення є безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування чи зміни вироку, а також підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

За викладеним, колегія суддів вважає вирок суду стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 законним та обгрунтованим і підстав для його зміни, як в частині призначеного покарання, так і в частині задоволення цивільних позовів потерпілих, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України , колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2022 року у кримінальному провадженні №0000845 стосовно ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3