Справа № 755/1765/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0017215 від 28 грудня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Києва, з повною середньою освітою, офіційно не працюючого, маючого на утримані малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 31.07.2018 року за ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України до покарання за ч. 2 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2018 року, більш суворим за цим вироком остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.10.2022 року вирок змінено, дії ОСОБА_13 перекваліфіковані з ч. 2 на ч.1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1 700 гривень. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, ОСОБА_13 звільнено від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, та виключено з вироку посилання на застосування ч. 1 ст. 70 КК України, призначено ОСОБА_13 покарання за сукупністю злочинів. У порядку ст. 404 КПК України покарання призначене ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 263 КК України пом`якшено до штрафу у розмірі 850 гривень.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, українця, уродженця м. Києва, з повною середньою освітою, працюючого в ПП «Консалтингова група «АРГО-ЕКСПЕРТ» на посаді асистента оцінювача, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

потерпілого: ОСОБА_18 ,

захисників: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,

обвинувачених: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

в с т а н о в и в:

28 грудня 2018 року, приблизно о 05 годині 00 хвилин, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , перебували по бульвару Перова у м. Києві, де біля будинку № 21-В помітили автомобіль марки «Рено» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_18 , в цей час у останніх виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_13 , шляхом пошкодження замка водійських дверей автомобіля «Рено» державний номерний знак НОМЕР_1 , проник в салон автомобіля. Перебуваючи в салоні вказаного автомобіля, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не маючи змоги запустити двигун автомобіля через відсутність ключів від запалювання автомобіля, вирішили незаконно ним заволодіти шляхом буксирування. Шляхом вмикання коробки передач автомобіля в положенні «нейтральної» передачі, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 отримали можливість для транспортування автомобіля шляхом буксирування.

Так, реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_13 сів за кермо автомобіля «Рено» державний номерний знак НОМЕР_1 , з метою керування транспортним засобом під час його буксирування, ОСОБА_14 у свою чергу з метою допомоги у буксируванні автомобіля став з правої сторони автомобіля біля пасажирських дверей, після чого почали буксирувати автомобіль по вул. Сєрова у місті Києві, внаслідок чого незаконно за попередньою змовою групою осіб заволоділи транспортним засобом та у подальшому були затримані працівниками поліції.

Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 289 КК України та обвинуваченого ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 289 КК України, кожного окремо кваліфіковано правильно.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 , винним себе за ч. 2 ст. 289 КК України визнав повністю, щиро кався, та зазначив, що всі обставини, які викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення відповідають дійсності, зокрема, він розумів, що його дії носили умисний злочинний характер, у чому він щиро кається, зокрема, показав, що 28 грудня 2017 року, вночі, він разом з ОСОБА_13 знаходилися біля магазину «Фора» в м. Києві, де побачили припаркований автомобіль марки «Рено», підійшли до нього, після чого ОСОБА_13 потягнув за ручку даного автомобіля та виявив, що двері автомобіля були відчинені, після чого вони сіли до салону автомобіля та спробували завести двигун, проте, в них нічого не вийшло, після чого вирішили скотити автомобіль шляхом буксирування, та в цей час їх затримали працівники поліції.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 , винним себе за ч. 2 ст. 289 КК України визнав повністю, щиро кався, зазначив, що всі обставини, які викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності, він розумів, що його дії носили умисний злочинний характер, у чому він щиро розкаюється, зокрема показав, що 28 грудня 2017 року, він разом з ОСОБА_14 перебували по АДРЕСА_3 , де побачили автомобіль марки «Рено», підійшовши до автомобіля, побачили, що двері автомобіля відчинені, оскільки ключів у машині не знайшли, вирішили спустити автомобіль з гори шляхом буксирування, та в цей час були затримані працівниками поліції. Крім того, зазначив, що шкоду потерпілому він відшкодував.

Вислухавши у судовому засіданні думку потерпілого ОСОБА_18 , який пояснив, що обвинувачений ОСОБА_13 йому матеріальну шкоду відшкодував, обвинувачений ОСОБА_14 не відшкодував шкоду, однак зазначив, що матеріальних претензій до обвинувачених немає, вважає, що обвинуваченим необхідно призначити міру покарання, відповідно до чинного законодавства.

Показання обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , кожного окремо є послідовними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених та дослідженням письмових доказів, а саме: письмових матеріалів, які характеризують особу обвинувачених.

Вина ОСОБА_14 у тому, що він своїми умисними діями вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осію є доведеною і тому суд знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 289 КК України.

Крім того, вина ОСОБА_13 у тому, що він своїми умисними діями вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, є доведеною і тому суд знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 289 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду № 8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинувачених та запобіганню вчинення ними нових злочинів.

Так, суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_14 виду та міри покарання, бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу, зокрема: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, раніше не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_14 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_14 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин даного кримінального провадження, тяжкості кримінального правопорушення, розміру заподіяної матеріальної шкоди, особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав, жалкує про вчинене), наявності пом`якшуючої обставини, думки сторони обвинувачення, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_13 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого - вину визнав повністю, щиро кається у вчиненому, дані про особу обвинуваченого, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий.

Крім того, обвинуваченим ОСОБА_13 відшкодовано заподіяну шкоду потерпілому ОСОБА_18 , що підтверджується розпискою потерпілого ОСОБА_18 з якої вбачається, що претензій матеріального або морального характеру до обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 він немає.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_13 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_13 , судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин даного кримінального провадження, тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав, жалкує про вчинене), шкоду потерпілому відшкодовано, наявності пом`якшуючої обставини, думки сторони обвинувачення, суд дійшов висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 31.07.2018 року, за яким ОСОБА_13 засуджено за ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2018 року, більш суворим за цим вироком остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, який змінений ухвалою Київського апеляційного суду від 04.10.2022 року, перекваліфіковані дії ОСОБА_13 з ч. 2 на ч.1 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1 700 гривень. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнено його від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Виключено з вироку посилання на застосування ч. 1 ст. 70 КК України та призначено ОСОБА_13 покарання за сукупністю злочинів. У порядку ст. 404 КПК України пом`якшено, призначене ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 263 КК України покарання до штрафу у розмірі 850 гривень, виконувати самостійно.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

В порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_14 визнати винуватим за ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_14 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_14 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_13 визнати винуватим за ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_13 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 31.07.2018 року, за яким ОСОБА_13 засуджено за ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2018 року, більш суворим за цим вироком остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, який змінений ухвалою Київського апеляційного суду від 04.10.2022 року, перекваліфіковані дії ОСОБА_13 з ч. 2 на ч.1 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1 700 гривень. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнено його від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Виключено з вироку посилання на застосування ч. 1 ст. 70 КК України та призначено ОСОБА_13 покарання за сукупністю злочинів. У порядку ст. 404 КПК України пом`якшено, призначене ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 263 КК України покарання до штрафу у розмірі 850 гривень, виконувати самостійно.

Запобіжний захід обвинуваченим не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1144 гривень 00 копійок за проведення дактилоскопічної експертизи № 8-1/98 від 12.01.2017 року, з кожного окремо у розмірі 572 гривень 00 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: автомобіль марки «Рено» р.н. НОМЕР_1 , USB-кабель та зарядний пристрій від прикурявача автомобіля, які передані під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_18 - залишити у його власності, диск із записом з камер зовнішнього відеоспостереження встановлених на будівлі бані за адресою: АДРЕСА_3 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя