Справа № 308/9133/21
У Х В А Л А

15 серпня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши клопотання процесуального прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, подане в рамках розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №30000575 від 20.05.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебувають матеріали об`єднаних кримінальних проваджень, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000575 від 20.05.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України; №0001251 від 14.09.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України; №0000687 від 01.07.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України; №0001195 від 27.08.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України щодо ОСОБА_4 .

15.08.2023 року в судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 заявлено клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду на їх першу вимогу, кожного разу у визначений ними час; не залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду; утримувати від спілкування із потерпілими у цьому кримінальному провадженні.

Необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу саме у вигляді цілодобового домашнього арешту обумовлюється наявністю ризиків, визначених п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК, а саме: переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Пояснення учасників справи щодо клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала заявлене нею клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення клопотання прокурора.

Потерпілі та їх представники в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, клопотання сторони обвинувачення про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, заслухавши думку прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Частинами 1, 2 ст. 331 КПК встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч.1ст.177КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора (ч. 4 ст. 176 КПК).

З реєстрів матеріалів досудового розслідування вбачається, що ні на стадії досудового розслідування, ні на стадії судового розгляду кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000575 від 20.05.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України; №0001251 від 14.09.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України; №0000687 від 01.07.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України; №0001195 від 27.08.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України до обвинуваченого ОСОБА_4 не було застосовано жоден запобіжний захід.

Суд зауважує, що дієвість кримінального провадження не в останню чергу залежить від виду запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

На думку суду, ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, є реальними та зумовлюють необхідність дії запобіжного заходу.

Враховуючи, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , за ступенем тяжкості відноситься до нетяжких (ч. 2 ст. 185 КК України) злочинів, зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннь, останній може переховуватися від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Про високу ймовірність реалізації цього ризику свідчить те, що ОСОБА_4 будучи обвинуваченим у об`єднаному кримінальному провадженні, в судові засідання не з`являвся, до нього ухвалами суду від 19.11.2021 року, 11.11.2022 року, 09.01.2023 року, 07.03.2023 року було застосовано привід та накладено грошове стягнення за неявку до суду в розмірі 0,5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 135,00 грн. Крім цього ухвалами суду від 04.02.2022 року, 30.01.2023 року, 31.07.2023 року обвинуваченого ОСОБА_4 було оголошено в розшук.

Таким чином, суд вважає доведеним існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду.

Окрім цього, суд вважає доведеним існування ризику незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_4 на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

КПК встановлює наступну процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Таким чином, такий ризик як вплив на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом. А отже, за відсутності дієвого запобіжного заходу такий ризик є реальним.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом. Вказане в сукупності свідчить про продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме: може намагатися у будь який спосіб уникнути відповідальності, у суду відсутні. Ризик щодо перешкоджанню кримінального провадження іншим чином, на думку суду, може полягати лише в діях, які не охоплені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України..

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення клопотання прокурора щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту без використання електронних засобів контролю строком на два місяці, а саме: до 15.10.2023 року.

Суд вбачає доцільним покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України, з метою забезпечення дієвості запобіжного заходу, запобігання ризикам, які було обґрунтовано, та ефективності здійснення кримінального провадження, а саме: прибувати до суду на їх першу вимогу, кожного разу у визначений ними час; не залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду; утримувати від спілкування із потерпілими у цьому кримінальному провадженні.

З цих підстав, керуючись статтями 371, 372, 375, 376 КПК, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без використання електронних засобів контролю строком на два місяці, а саме: до 15.10.2023 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до суду на їх першу вимогу, кожного разу у визначений ними час;

- не залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

- утримувати від спілкування із потерпілими у цьому кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі невиконання вищезазначених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Ужгородської окружної прокуратури.

Строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців, а датою закінчення є 15.10.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу подано не було.

Суддя ОСОБА_5