Справа № 129/1302/23
Провадження №11-кп/801/849/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем: ОСОБА_5 ,

з участю: обвинуваченого ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції)

та його захисника - адвоката ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою, в якій міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 20 червня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

В провадженні Ладижинського міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

В ході підготовчого судового засідання ухвалою суду від 20.06.2023 задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції адвокат ОСОБА_7 зазначає, що копію зазначеної ухвали від отримав 05.07.2023 та віддаленість його місця знаходження у м. Києві від суду апеляційної інстанції, а також запроваджений на території України воєнний стан, ускладнили подання апеляційної скарги вчасно.

Заслухавши адвоката ОСОБА_7 , який підтримав клопотання, перевіривши його доводи, колегія суддів вважає за необхідне його задовольнити.

Відповідно до п.1-1 ч.2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений судом за клопотанням заінтересованої особи.

Обставини, наведені адвокатом щодо неможливості оскарження ухвали суду в передбачений кримінальним процесуальним законом строк і через який останній пропустив строк на подачу апеляційної скарги, колегія суддів вважає поважними, такими, що не перешкоджають поновленню цього строку.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що адвокату ОСОБА_7 необхідно поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки він пропущений з поважних причин.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 відмовити, застосувавши до його підзахисного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що за відсутності ризиків лише тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину не дають підстав щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також зазначає, що ОСОБА_6 повідомляв про своє місцезнаходження та не переховувався від органу досудового розслідування, окрім того, з моменту реєстрації кримінального провадження минуло більше 10 років та вже більше 2,5 років ОСОБА_6 утримується під вартою.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, подавши клопотання про розгляд апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 у її відсутність, при цьому наполягала на залишенні рішення суду першої інстанції без змін.

Відсутність прокурора не перешкоджає апеляційному перегляду судового рішення відповідно до ст. 422-1 КПК України.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які, не заперечуючи проти розгляду апеляційної скарги у відсутність прокурора, підтримали апеляційну скаргу, перевіривши її доводи, а також надані судом першої інстанції копію клопотання прокурора та копію ухвали суду від 20 червня 2023 року, апеляційний суд дійшов висновку, що вона задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст. 9 КПК України.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, судом враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, який є особливо тяжким злочином та у разі визнання його винуватим йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, у нього відсутнє постійне місце проживання в Україні, робота та інші соціальні та особисті чинники стримуючого характеру, він тривалий час перебував у розшуку, а згодом у міжнародному розшуку, а тому ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, який існував під час обрання в ході досудового розслідування ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду, не зник та продовжує існувати.

Твердження адвоката ОСОБА_7 про те, що його підзахисний не переховувався від органу досудового розслідування, спростовані судом першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 з огляду на наведене, не зможе запобігти ризику, передбаченому у п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Такий висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, у низці рішень якого, а саме, у справах «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, наголошено, що тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання адвоката ОСОБА_7 задовольнити - поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 20 червня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 20 червня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на строк 60 днів до 18 серпня 2023 року включно із попередньо визначеним розміром застави, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4