Справа № 301/2355/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/432/23 за апеляційною скаргою прокурора Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 06.07.2023.

Цією ухвалою обвинувальний, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, розлученого, громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні внесеному 08.05.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000250, повернуто прокурору, внаслідок його невідповідності вимогам КПК України.

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 05.05.2023 близько 22 год 30 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , реалізовуючи свій злочинний умисел та розуміючи, що об`єктом посягання є життя та здоров`я особи, пройшовши до спальної кімнати будинку, у якій на підлозі в положенні лежачи на спині знаходилась ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю, свідомо бажаючи настання цих наслідків, діючи з мотивів неприязних відносин, в ході чергової сварки, будучи агресивно налаштованим стосовно ОСОБА_9 , наніс останній почергово долонями лівої та правої руки близько десяти ударів в область її обличчя та численні удари ногами, взутими в кросівки, в область голови, тулуба, в ділянку ребер зліва та справа, лівого передпліччя, гомілкових кісток, внаслідок чого ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців та саден шкірних покривів ділянок тіла, крововиливів у м`які тканини, травматичної плішивості, крововиливів у слизову оболонку та облямівку нижньої губи, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень; тілесні ушкодження у вигляді ран шкірних покривів ділянок тіла, крововиливу у скроневий м`яз справа, об`ємний, розшаровуючий крововилив у щічній ділянці, що мають ознаки тілесних ушкоджень, тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер справа та зліва, уламкового перелому у середній третині променевої та ліктьової кісток зліва, перелому шилоподібного відростка променевої кістки зліва, перелому

-2-

великої та малої гомілкових кісток зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; а також тілесні ушкодження у вигляді субдурального та субарахноїдального крововиливів, забою головного мозку, вивихів 1-ІІ шийних хребців, які слід кваліфікувати, як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя.

Згідно висновку експерта № 33-і від 15.06.2023 причиною смерті ОСОБА_9 стала тупа поєднана травма голови та шиї, забій головного мозку, субдуральний та субарахноїдальний крововиливи, вивихи І-ІІ шийних хребців з розвитком набряку-набухання головного мозку, на грунті закритої травми грудної клітки (множинні переломи ребер, забій легенів), переломів кісток лівої верхньої та лівої нижньої кінцівок.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Ухвала суду мотивована тим, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженню не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення в умисному, тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого та дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України. Судом констатовано, що формулювання висунутого ОСОБА_8 обвинувачення взагалі не містить відомостей про смерть потерпілої ОСОБА_9 , про дату та причини її смерті, а також про причинний зв`язок між діянням обвинуваченого і наслідками у вигляді тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Окрім того зазначено, що згідно обвинувального акту ОСОБА_8 «реалізовуючи свій злочинний умисел та розуміючи, що об`єктом посягання є життя та здоров`я особи,…усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю, свідомо бажаючи настання цих наслідків, діючи з мотивів неприязних відносин….. наніс потерпілій ОСОБА_9 численні побої». Однак, в даному обвинувальному акті не зазначено на, що був спрямований умисел ОСОБА_8 , які саме суспільно-небезпечні наслідки він передбачав та настання яких наслідків бажав (наслідків у вигляді небезпечних для життя тяжких тілесних ушкоджень, а не просто «заподіяння шкоди здоров`ю»). Отже, не зазначено обов`язкові ознаки суб`єктивної сторони, як елементу складу злочину, зокрема вину, мотив і мету вчиненого злочину. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їхні взаємовідносини. Вказуючи в обвинуваченні про нанесення ОСОБА_8 ударів ногами в область голови, тулуба, в ділянку ребер зліва та справа, лівого передпліччя, гомілкових кісток потерпілої, слідчий не вказав кількості таких ударів, а тільки обмежився виразом «численні удари». Для встановлення події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву, мети, правової кваліфікації, ступеня суспільної небезпечності кримінального правопорушення істотне значення мають відомості про особи потерпілого і обвинуваченого, їх взаємовідносини, причини і умови, в яких утворились їх неприязні відносини та виник конфлікт між ними, події, які безпосередньо передували їх конфлікту; а також всі інші обставини, які можуть мати значення для кримінального провадження і до встановлення яких зобов`язує слідчого і прокурора не виконаний ними припис ч. 2 ст. 91 КПК України.

Однак, обвинувальний акт не містить відомостей про попередню поведінку винного і потерпілого, їхні взаємовідносини, зокрема, що потерпіла була матір`ю обвинуваченого, що обвинувачений вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 24.04.2023 вже був засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України за нанесення тілесних ушкоджень своїй матері - потерпілій ОСОБА_9 . Отже, обвинувальний акт не містить викладення всіх фактичних обставин справи, всіх відомостей про особу обвинуваченого та про можливі обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

-3-

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали та призначення нового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що ухвала суду від 06.07.2023 є незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Під час підготовчого засідання не було встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню цього кримінального провадження до судового розгляду. Складений щодо ОСОБА_8 обвинувальний акт, у супереч наведеним в оскаржуваній ухвалі твердженням, відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а зазначені в ухвалі суду підстави для його повернення прокурору є необґрунтованими. Суддя під час підготовчого засідання вдалася до оцінки та дослідження висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, що суперечить вимогам КПК України та є неприпустимим.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченого, захисника, потерпілого, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового

-4-

розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

З аналізу змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_8 вбачається, що такий містить анкетні відомості обвинуваченого та потерпілого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями та інші, передбачені законом відомості.

Апеляційний суд вважає, що в обвинувальному акті, зокрема у формулюванні обвинувачення, викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, встановлені всі елементи складу кримінального правопорушення, а саме визначені суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона кримінального правопорушення, також визначено час, місце, мотиви, мету та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 13 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 24.11.2016 (справа № 5-328кс16).

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує на те, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Суд першої інстанції, мотивуючи підстави для повернення обвинувального акту посилався на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не містить конкретне формулювання обвинувачення, що порушує гарантоване право обвинуваченого ОСОБА_8 бути проінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту.

-5-

Разом з тим, з обвинувального акту вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір завданої шкоди та процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Що стосується обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , то наведені в ньому фактичні дані у своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному кримінальному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_8 не викликає сумнівів.

Зважаючи на наведене, підстав стверджувати, що зміст обвинувачення ОСОБА_8 є неконкретним немає, а тому належить визнати необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що формальне недотримання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України вплинуло на право на захист ОСОБА_8 та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке обумовлює повернення обвинувального акту прокурору.

Формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладаються в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне прокурор.

Питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті, власне, фактичних обставин справи, а також узгодженість викладених фактичних обставин справи з правовою кваліфікацію кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі, передбачені ст. 314 КПК України в частині питань, які відносять до компетенції суду під час проведення підготовчого судового засідання, розпочавши вирішувати питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, що можливо тільки при судовому розгляді, під час якого відповідно до ст. 337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта підлягатиме доведенню під час судового розгляду і у випадку, передбаченому ст. 338 КПК України може бути змінений. Натомість, повертаючи обвинувальний акт прокурору співставляючи формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України на стадії підготовчого засідання. Тобто, суд фактично надав оцінку доведеності обвинувачення, сформульованого в обвинувальному акті прокурором, що має досліджуватись і встановлюватись судом під час безпосередньо здійснення судового провадження, а не на стадії підготовчого засідання.

-6-

При цьому, колегія суддів констатує, що повертаючи обвинувальний акт з вищезазначених підстав, суд першої інстанції допустив надмірний формалізм, що суперечить засадам кримінального судочинства.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому суд першої інстанції прийняв рішення про повернення обвинувального акту прокурору в зазначеному кримінальному провадженні помилково, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, без повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, що, як наслідок, призвело до безпідставного затягування розгляду кримінального провадження та потягло порушення принципу дотримання розумних строків.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Пункт 3 частини 1 статті 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду обвинувального акту після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його повернення прокурору, апеляційний суд вважає, що необхідно застосувати дію ст. 7, 9 КПК України

Частина 6 статті 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

Отже, колегія суддів вважає, що обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні відповідає вимогам КПК України, а тому апеляційна скарги прокурора Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про його повернення прокурору скасуванню з направленням кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 06.07.2023 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному 08.05.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000250 про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акта щодо ОСОБА_8 в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді