ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1586/23 Справа № 201/6780/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7

ОСОБА_8

підозрюваної ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційні скарги прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 та захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , подані на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська року від 14 червня 2023 року, якою щодо підозрюваної за ч.5 ст.191 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки смт Верхній Рогачик Верхньорогачинського району Херсонської області, яка має вищу освіту, заміжня, має на утриманні осіб похилого віку батька (1946 р.н.) і матір (1950 р.н.), працює на посаді заступника міського голови з питань виконавчих органів - директор Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

застосовано запобіжний захід у вигляді у вигляді нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 в межах строку досудового розслідування, але не більше 60 днів, тобто до 12 серпня 2023 року включно, із покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2023 року підозрюваній за ч.5 ст.191 КК України ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту та покладено на неї обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 Розпорядженням Дніпровського міського голови № 1-18/8-рк від 18.08.2017 призначена з 18.08.2017 року «на посаду директора департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради зі строком випробування 3 місяці за переведенням з посади заступника директора вищезазначеного департаменту з посадовим окладом відповідно до штатного розпису…».

ОСОБА_9 як директор департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради наділена адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями, а тому, в розумінні положень ч. 3 ст. 18 КК України, п. 1 Примітки до ст. 364 КК України, є службовою особою.

На підставі умов Договору поставки №15НУШ-Ц від 06.08.2018 та укладених додаткових угод № 1 від 06.08.2018 до Договору №15НУШ-Ц від 06.08.2018 та № 2 від 25.09.2018 до Договору №15НУШ-Ц від 06.08.2018 Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради в особі директора Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради ОСОБА_9 та заступника директора Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради ОСОБА_11 замовили поставку шкільних меблів за бюджетні кошти для загальноосвітніх навчальних закладів Центрального району м. Дніпра.

У невстановлений досудовим розслідуванням точну дату та час, однак не пізніше 06.08.2018, у заступника директора Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник злочинний умисел спрямований на розтрату чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчиненого в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, а саме у безпідставно перерахованих бюджетних грошових коштів на закупівлі шкільних меблів (парта учнівська, стілець учнівський), які не відповідають вимогам ДСТУ ГОСТ 11015-93 «Столи учнівські. Типи і функціональні розміри», в частині можливості регулювання висоти і куту нахилу та вимогам інформаційного повідомлення МОН від 21.08.2018 «Вимоги до шкільних меблів для Нової української школи».

З метою реалізації спільного злочинного задуму ОСОБА_11 та ОСОБА_9 усвідомлювали суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачали його суспільно небезпечні наслідки і бажали їх настання, зловживаючи своїм службовим становищем, завідомо розуміючи, що шкільні меблі (парта учнівська, стілець учнівський), які постачались за договором поставки №15НУШ-Ц від 06.08.2018 та додаткових угод № 1 від 06.08.2018 (підписаний заступником директора департаменту гуманітарної політики ДМР ОСОБА_11 ) та № 2 від 25.09.2018 (підписана директором департаменту ОСОБА_9 ), якими внесено зміни у істотні умови договору, не відповідають вимогам ДСТУ ГОСТ 11015-93 «Столи учнівські. Типи і функціональні розміри», в частині можливості регулювання висоти і куту нахилу та вимогам інформаційного повідомлення МОН від 21.08.2018 «Вимоги до шкільних меблів для Нової української школи» та у яких не передбачена можливість регулювання висоти та куту нахилу шкільних меблів (парта учнівська, стілець учнівський), здійснили розтрату чужого майна, шляхом безпідставно перерахованих бюджетних коштів на рахунки постачальника ТОВ «АРТ-ПРОМ».

Поряд із цим ОСОБА_9 як співвиконавець злочину поклала на себе функції щодо зміни істотних умов договору поставки № 15НУШ-Ц від 06.08.2018 щодо поставки шкільних меблів для загальноосвітніх навчальних закладів, які завідомо для ОСОБА_9 не відповідали обов`язковим вимогам ДСТУ ГОСТ 11015-93 «Столи учнівські. Типи і функціональні розміри», в частині можливості регулювання висоти і куту нахилу та вимоги інформаційного повідомлення МОН «Вимоги до шкільних меблів для Нової української школи», шляхом укладання додаткової угоди № 2 від 25.09.2018 до Договору № 15НУШ-Ц від 06.08.2018.

В результаті чого, здійснено безпідставне перерахування бюджетних коштів за договором поставки № 15НУШ-Ц від 06.08.2018, з рахунків Департаменту гуманітарної політики ДМР на рахунки ТОВ «Арт-пром», на загальну суму 1062493,20 грн. враховуючи, що вимоги до шкільних меблів для Нової української школи регулюються та мають обов`язково відповідати стандартам ДСТУ ГОСТ11015-93.

Дії ОСОБА_9 , що виразились у розтраті чужого майна (коштів державного бюджету), шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, кваліфікуються за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

За сукупністю злочинів, дії ОСОБА_9 , що виразились у розтраті чужого майна (коштів державного бюджету), шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах кваліфіковано за ч. 5 ст. 191КК України.

13.06.2023 в порядку ст. 278 КПК України ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Вказане повідомлення про підозру здійснено у відповідності до вимог КПК України та уповноваженими на те особами. Повідомлення про підозру вручено та отримане ОСОБА_9 13.06.2023.

Таким чином, ОСОБА_9 у відповідності до вимог ст. 42 КПК України набула статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя мотивував свої висновки тим, що зібрані під час досудового розслідування, свідчать про те, що підозрюваною ОСОБА_9 могло бути вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України, тобто підозра стосовно останньої є обґрунтованою, також слідчим суддею встановлений ризик, передбачений п. 1 частини 1 статті 177 КПК України, а обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У той же час слідчим не доведено наявність ризиків, передбачених п.2,3 ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин, слідчий суддя прийшов до висновку про можливість застосування відносно підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Рішення суду оскаржене прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 та захисниками ОСОБА_9 адвокатами ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Не погодившись із судовим рішенням, прокурор ОСОБА_10 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, та ц відповідності до вимог ст.182 КПК України визначити альтернативну заставу у розмірі 1180 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3055020 грн..

Прокурор зазначає про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України. Зауважує, що ризик, в даному розумінні сторони обвинувачення, це певна ступінь вірогідності вчинення підозрюваним тих чи інших дій поза процесуального характеру.

Про доведеність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177КПК України свідчить те, що підозрювана вчинила кримінальне правопорушення використовуючи своє службове становище, перебуває на керівній посаді в департаменті гуманітарної політики Дніпровської міської ради є директором зазначеного департаменту, а відтак, перебуваючи на свободі може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час органом досудового розслідування не проведено всі слідчі дії необхідні для прийняття остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженні.

Сторона обвинувачення наголошує, що ОСОБА_9 дійсно займає посаду директора Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради, що свідчить про необґрунтованість позиції слідчого судді про те, що у клопотанні про обрання запобіжного заходу прокурор зазначає, що ОСОБА_9 перебувала на керівній посаді в Департаменті адміністративних послуг ДМР.

Крім того, сторона обвинувачення вважає недоведеними зазначені в ухвалі слідчого судді підстави не підтвердження ризику, визначеного п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисники у поданій спільній апеляційній скарзі просять ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_9 .

Захисники зазначають, що у порушення вимог ч.1 ст.277 КПК України, оскільки повідомлення про підозру було складене слідчим ОСОБА_12 та воно не містить відомостей про погодження повідомлення про підозру з прокурором у кримінальному провадженні №0000909 від 06.06.2023 року. Крім того, дане повідомлення про підозру не містить підпису слідчого ОСОБА_12 .. Так, оскільки повідомлення про підозру містить численні суттєві порушення вимог кримінального процесуального законодавства воно не може породжувати будь-які правові наслідки, а отже ОСОБА_9 не може вважатись підозрюваною у кримінальному провадженні №0000909 від 06.06.2023 року.

Захисники посилаються на те, що прокурором ОСОБА_10 у поданому клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та у судовому засіданні не послався на матеріали, додані до клопотання та на будь-які інші матеріали, що підтверджували б обставини стосовно наявності одного або декількох ризиків, зазначених у ч.1 ст.177 КПК України.

Сторона захисту зазначає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України є виключно абстрактним припущенням сторони обвинувачення, а суд приймаючи оскаржувану ухвалу, безпідставно та необґрунтовано погодився лише з можливістю існування такого ризику.

Одночасно просять поновити їм строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування зазначає, що повний текст ухвали слідчого судді було оголошено 15.06.2023 року без участі сторони захисту, а повний текст ухвали ними було отримано лише 20.06.2023 року. Тому, на переконання захисників, вказані обставини свідчать про поважність причин пропуску нею строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Під час апеляційного перегляду:

- прокурор підтримав подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу у повному обсязі поданих у ній вимог та заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту;

- захисники та підозрювана ОСОБА_9 підтримали подану стороною захисту апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з п.3 ч.2 ст.395 Кримінального процесуального кодексу України скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвали слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Правило дотримання строку на оскарження ухвали слідчого судді з дня її оголошення, передбачене п.3 ч.2 ст. 395 КПК, надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.

За змістом ч.1 ст.117 КПК строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Зазначені обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

З цього питання Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 27.05.2019 (справа № 461/1434/18, провадження № 51-6470 кмо 18) зробила правовий висновок про те, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч.2 ст.376 КПК постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Натомість у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч.1 ст.117 КПК.

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, неодноразово висловлював у своїх рішеннях Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява №32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

Частиною 1 статті 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено.

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Як убачається з матеріалів судового провадження розгляд клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_9 та ухвалення слідчим суддею оскаржуваного рішення відбулися 14 червня 2023 року. Натомість слідчим суддею цього дня було оголошено лише вступну та резолютивну частину свого рішення.

У свою чергу матеріали справи не містять підтвердження тому, що підозрювана ОСОБА_9 та її захисники своєчасно отримали копію повного тексту ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2023 року. Строк подання апеляційної скарги спливав 19 червня 2023 року, що свідчить про відсутність у сторони захисту достатнього часу для ознайомлення з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення та підготовки і подання апеляційної скарги.

Враховуючи приписи п.3 ч.2 ст.395 КПК та вищенаведені правові позиції, як Об`єднаної палата ККС ВС, так і Першої судової палати ККС ВС, суд апеляційної інстанції вважає, що у даній справі наявні поважні причини, які унеможливили своєчасно звернутися захисникам з апеляційною скаргою до суду у визначений законом строк, а тому цей строк підлягає поновленню відповідно до приписів ч.1 ст.117 КПК.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону не в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.4 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 є раніше не судимою особою, та санкція ч.5 ст.191 КК України, за якою їй повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення за ч.5 ст.191 КК, всупереч твердженням сторони захисту, підтверджується наведеними в клопотанні слідчого, перевіреними під час судового розгляду слідчим суддею доказами, зокрема: висновками експертів від 22.05.2023 (а.п. 58-60, 129-131, 212-214), відповідно до яких шкільні меблі (парта учнівська, стілець учнівський), які постачались за договорами, не відповідають вимогам ДСТУ ГОСТ 11015-93 «Столи учнівські. Типи і функціональні розміри», в частині можливості регулювання висоти і куту нахилу та вимогам інформаційного повідомлення МОН від 21.08.2018 року «Вимоги до шкільних меблів для Нової української школи»; накладними про поставку меблів у серпні 2018 (а.п. 243-248), вересні 2018 (249-255), жовтні 2018 (178-179), листопаді 2018 (162-177), грудні 2018 (а.п. 93-106); банківськими виписками на оплату меблів за серпень 2018 (а.п. 256-261), вересень 2018 (а.п. 190-191, 262), жовтень 2018 (а.п. 184-189), листопад 2018 (а.п. 180-183), грудень 2018 (а.п. 107-111, 192-193); іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Отже, на переконання колегії суддів, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_9 до вчинення кримінального правопорушення, у якому вона підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_9 підозри за ч.5 ст.191 КК.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції в частині повідомлення про підозру, врученого ОСОБА_9 , оскільки прокурором ОСОБА_10 у суді першої інстанції було повідомлено, що текст підозри він не погоджував, а саме він склав, повідомив і вручив повідомлення про підозру ОСОБА_9 (що останньою не заперечувалось), а слідчий ОСОБА_12 у вступній частині повідомлення про підозру вказаний помилково, і в кінці немає слів про погодження прокурором підозри, а мається запис про прокурора, який здійснив повідомлення про підозру із підписом прокурора ОСОБА_10 . Тобто, повідомлення про підозру відповідає вимогам ст. 277 КПК України.

Наявність ризику, передбаченого п.п.1, ч.1 ст.177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі. Так, слідчий суддя зазначив, що про наявність існування вказаного ризику свідчить як тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній ОСОБА_9 у разі визнання її винуватою в інкримінованому кримінальному правопорушенні, так і дані про особу підозрюваної. Крім того, слідчим суддею об`єктивно встановлено факт відсутності та недоведеності ризиків, передбачених п.п.2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, на чому наголошує прокурор. Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_9 не перебуває на керівній посаді в Департаменті адміністративних послуг Дніпровської міської ради. ОСОБА_9 в теперішній час займає посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів, директора департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради та не має жодного відношення до Департаменту адміністративних послуг Дніпровської міської ради, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду матеріалів справи. Крім того, ОСОБА_9 як на момент обрання їй запобіжного заходу так і на момент перегляду справи судом апеляційної інстанції не вчиняє будь-який незаконний вплив на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, або на інших осіб, у тому числі тих, хто працює в тому ж Департаменті гуманітарної політики ДМР де і вона, також, відсутні документи або інші докази, які б підтверджували, що підозрювана ОСОБА_9 вчиняла подібні дії у минулому.

Доводи сторони захисту про відсутність ризику, передбаченого ст.177 КПК, недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваної ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Водночас посилання сторони захисту щодо неналежності та недоведеності доказів долучених до клопотання для підтвердження обґрунтованості підозри є неспроможними, так як вони не свідчать про незаконність судового рішення, оскільки на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та добуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатність для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Проте, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною ОСОБА_9 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання її винуватою у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваної в їх сукупності, зокрема, її вік та стан здоров`я, репутацію підозрюваної, майновий стан та сімейний стан, те, що вона раніше не судима та має на утриманні батьків похилого віку, офіційно працевлаштована апеляційний суд дійшов до висновку, що обраний щодо підозрюваної ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту не є обґрунтованим і не відповідає вимогам ст.ст. 177, 178, 181 КПК України, які регулюють правові основи вирішення питань щодо обрання щодо підозрюваної особи запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

На переконання апеляційного суду такий запобіжний захід як особисте зобов`язання здатен в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_9 та зможе запобігти встановленому у судді першої інстанції ризику.

Таким чином апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, спільна апеляційна скарга захисників підлягає частковому задоволенню, ухвала - скасуванню з постановленням нової ухвали про обрання щодо підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Клопотання захисників задовольнити та поновити їм строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська року від 14 червня 2023 року, якою щодо підозрюваної за ч.5 ст.191 КК України ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту до 12 серпня 2023 року включно.

В задоволенні апеляційної скарги прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 - відмовити.

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська року від 14 червня 2023 року, якою щодо підозрюваної за ч.5 ст.191 КК України ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту до 12 серпня 2023 року включно - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0000909 та застосувати до підозрюваної за ч.5 ст.191 КК України ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрювану ОСОБА_9 на строк дії ухвали суду наступні обов`язки:

- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити ОСОБА_9 , що відповідно до ч. 2 ст. 179 КПК України, що в разі невиконання покладених на неї обов`язків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4