ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/281/23 Номер провадження 11-кп/814/1880/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000003, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 березня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , громадянку України,з середньою освітою, не працюючу, позбавлену батьківських прав щодо двох малолітніх дітей, раніше судиму 08.12.2022 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком на 1 рік, визнано винуватою та засуджено:

- за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі положень ст. 71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.12.2022 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 встановлено рахувати з часу затримання на підставі вироку суду, що набрав законної сили.

Вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався відповідно до Закону та діяв на час вчинення вказаного нижче діяння.

Так, 21 грудня 2022 року близько 18:00 ОСОБА_7 за дозволом власника перебувала в кухні будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де на підвіконні побачила мобільний телефон «Samsung», модель «Galaxy А03 SМ-А035F/DS». У цей час у ОСОБА_7 виник умисел на здійснення крадіжки вказаного мобільного телефону належного ОСОБА_9 .

Перебуваючи за вказаним місцем ОСОБА_7 скориставшись тим, що ОСОБА_9 заснув, переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою власної наживи, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, повторно, викрала мобільний телефон «Samsung», модель «Galaxy А03 SМ-А035F/DS», вартість якого згідно висновку експерта СЕ-19/117-23/104-ТВ від 09.01.2023 становить 3533 грн. 33 коп., належний ОСОБА_9 .

З викраденим майном ОСОБА_7 покинула місце вчиненого злочину та викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 3533 грн. 33 коп.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч. 4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, повторно.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за вищевикладених обставин визнала повністю, у вчиненому розкаялась, її показання є послідовними та логічними, не викликали у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, а тому суд вважав ці показання достовірними.

Вказує, що обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України суд врахував, що ОСОБА_7 визнала повністю свою вину у вчиненому кримінального правопорушення, щиро розкаялась, сприяла розкриттю кримінального правопорушення, обставини, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

При цьому зазначає, що судом не враховано пом`якшуючі обставини, що були встановлені під час судового розгляду, що на думку обвинуваченої, давало підстави для застосування ст. 69 КК України та призначити більш м`яке покарання.

Вказує, що проявляючи добру волю, відкритість і щирість перед судом, ОСОБА_7 погодилась на недоцільності дослідження судом доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з чим, вважає можливим призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Мотиви суду.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції у повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за який її засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, повторно - є правильним та учасниками судового провадження не оспорюється.

Доводи обвинуваченої про наявність обставин, що вказують про можливість для застосування до неї положення ст. 69 КК України та призначення менш суворого покарання є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується негативно, раніше судима, вчинила кримінальне правопорушення в період іспитового строку, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнав визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. Також судом враховано висновок органу пробації відповідно до якого встановлено високий ризик скоєння повторного правопорушення обвинуваченою ОСОБА_7 .

Для застосування положень ст. 69 КК України, необхідно встановити декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення при цьому підлягає врахуванню і особа обвинуваченої. В іншому випадку застосування таких положень неможливе.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для зміни вироку через можливість застосування положень ст. 69 КК України до обвинуваченої.

Так, ОСОБА_7 вчинила умисне тяжке корисливе кримінальне правопорушення в період іспитового строку майже відразу після ухвалення попереднього вироку щодо неї, за місцем проживання характеризується негативно, позбавлена батьківських прав щодо двох своїх малолітніх дітей, не працює. Наведені обставини нівелюють можливість істотного зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення.

Наведене свідчить про стійку антисоціальні спрямованість обвинуваченої, її небажання ставати на шлях виправлення, а небажання працювати призводить до вчинення нею умисних корисливих кримінальних правопорушень. Через це, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 .

Слід зазначити, що покарання обвинуваченій призначено судом за правилами ч. 1 ст. 71 КК України. Та до призначеного за попереднім вироком покарання у виді 5 років позбавлення волі суд приєднав мінімальну частину покарання, призначеного за даним вироком.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 як про це ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченої, колегія суддів не вбачає.

Оскільки вирок набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне взяти під варту обвинувачену в залі суду.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

У зв`язку із набранням вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 березня 2023 року законної сили, взяти під варту ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в залі суду негайно.

Строк відбуття покарання рахувати з 10.07.2023.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_7 у той самий строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4