26.06.2023
Справа № 331/1876/23
Провадження № 1-кп/331/379/2023
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
про повернення обвинувального акту прокурору
26 червня 2023 р. м.Запоріжжя
колегія суддів Жовтневого районного суду м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженки с.Червоний Перекоп Каховського району Херсонської
області, українки, громадянки України, розлученої, освіта вища, зай-
мала посаду провідного спеціаліста сектору загальної середньої ос-
віти відділу освіти виконавчого комітету Бердянської міської ради
Запорізької області, яка зареєстрована в
АДРЕСА_1 , раніше не судима,
- за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.111 ч.2 КК України,
в с т а н о в и в:
До Жовтневого районного суду м.Запоріжжя з Офісу Генерального прокурора надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.111 ч.2 КК України.
Прокурор вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для закриття або зупинення провадження у справі відсутні, кримінальне провад-ження підсудне Жовтневому районному суду м. Запоріжжя, просить призначити судовий розгляд, справу розглядати у відкритому судовому засіданні, колегією суддів.
Захисник - адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначив про те, що обвинуваль-ний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки не містить конкретних дій обвинуваченої, вчинення яких кваліфіковане як державна зрада, тому обвинувачення є неконкретизованим, що унеможливлює здійснення захисту. У зв`язку із чим заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.
Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання щодо можливості приз-начення судового розгляду кримінального провадження, суд вважає, що обвинувальний акт в зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Вимоги до обвинувального акту, закріплені кримінальним процесуальним законом.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Правилами частини першої статті 2 КК України, визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити, серед іншого, такі відомості:
п.5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
Формулювання обвинувачення має містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, зокрема, це подія злочину, форма вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої правопорушенням.
Статтею 91 ч.1 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. № 8 суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст.6 Конвенції про захист прав людини та основопо-ложних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального право-порушення має бути негайно й детально проінформований, зрозумілою для нього мовою, про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Постановою Верховного суду України від 24 листопада 2016 року у справі №5-328кс16 були визначені критерії, за якими необхідно здійснювати оцінку конкретності формулювання обвинувачення. Зокрема, у постанові сформовані наступні висновки.
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомен-дацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
При цьому Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинува-чення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, так як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» № 9783/82 п.79).
В доктрині вітчизняного кримінального процесу під належною правовою процедурою розуміється такий порядок здійснення юридично значущих дій, який втілює на практиці верховенство права шляхом застосування до кожної особи тих норм права, що цілком відповідають усім важливим об`єктивно існуючим обставинам та дозволяють недвозначно та заздалегідь спрогнозувати таке застосування і його результати.
Отже, значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинува-чення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває доступ особи до правосуддя.
Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (пункт 5 частина 2 статті 291 КПК) по суті є консистенцією усього обвинувального акта.
Відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має значення не тільки для аргументації висновків слідчого, прокурора, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, а також для реалізації права підозрюваного на захист.
Суд вважає, що направлений до суду обвинувальний акт не відповідає вищезазначеним вимогам щодо формулювання обвинувачення з двох підстав:
Встановлена судом невідповідність обвинувального акту вимогам закону
1.Неоднакова кваліфікація дій обвинуваченої у різних частинах обвинувального акту.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у чиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч.2 ст.111 КК України.
Диспозиція ч.2 ст.111 КК України містить декілька самостійних складів злочину, і передбачає кримінальну відповідальність за державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недотор-канності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану.
У розділі обвинувального акту «Правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність» (аркуш обвинувального акту 12), стороною обвинувачення кваліфіковані дії обвинуваченої як державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану.
Натомість, у останньому абзаці розділу обвинувального акту «Формулювання обвину-вачення»(сторінка 21 обвинувального акту) зазначено наступну кваліфікацію дій обвинува-ченої у державній зраді, тобто у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: переході на бік ворога в період збройного конфлікту, наданні іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану.
Отже, обвинувальний акт у різних своїх частинах містить різну кваліфікацію дій обвинуваченої згідно закону про кримінальну відповідальність.
2.Неконкретність обвинувачення.
А) обвинувальний акт не містить посилань на те, які саме дії (що утворюють об`єктивну сторону злочину) вчинила обвинувачена (на переконання сторони обвинувачення)
Відповідно до обвинувального акту розділ «формулювання обвинувачення» з аркушу 12 до аркушу 19 слідчим викладено посилання на міжнародні договори, декларації, Конституцію України, рішення Конституційного суду, законодавство, починаючи з набуття чинності Статутом Організації Об`єднаних Націй 24 жовтня 1945 року, викладено обставини окупації АР Крим, частин Донецької та Луганської областей, починаючи з 2014 року. Однак у подальшому при цьому органом досудового розслідування та прокурором не конкретизовано чи порушені діями обвинуваченої вказані норми, що регулюють порядок стосунків між державами.
Фактично діяння, які на думку сторони обвинувачення, є складом злочину вчиненого ОСОБА_7 , викладені на одній сторінці (аркуш 20), а саме: зазначено, що обвинувачена:
-Добровільно погодилась на пропозицію т. зв. мера м. Бердянськ обійняти посаду в окупаційному уряді
-Повідомила інформацію щодо колишніх колег, які погоджуються співпрацювати з окупаційним урядом
-Панувала організувати освітній процес за освітніми стандартами та навчальними планами російської федерації
-Такими діями сприяє нав`язуванню російських наративів у освітньому процесі в м. Бердянськ
-Цими діями надала засоби та активне сприяння рф, її збройним силам, представникам спецслужб, незаконним збройним і воєнізований формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, а також представникам держави-агресора і вказаних формувань у вигляді окупаційних адміністрацій, та особам, що у будь-який спосіб співпрацюють з окупаційною владою та представниками військових формувань і спеціальних служб російської федерації
Виклад діянь у обвинувальному акті є нелогічним, оскільки спочатку зазначається про надання згоди на зайняття посади, повідомлення інформації (неконкретизованим особам) та планування організації освітнього процесу. Однак, відсутні дані щодо посади, яку вона погодилася зайняти, який саме уряд був створений у м.Бердянську, кому обвинувачена повідомила інформацію про колишніх колег (і чому ці колеги колишні). Також не містить обвинувальний акт вчинення дій щодо організації освітнього процесу, а лише інкримінується планування організації освітнього процесу за стандартами рф.
Отже, нелогічним у подальшому є посилання на те, що обвинувачена вчинила якісь дії щодо нав`язування російських наративів у освітньому процесі, оскільки про них (такі дії) у попередніх абзацах не зазначено.
Обвинувальний акт також містить назви, зміст яких неможливо встановити, а саме незрозумілим є зміст «т.зв. мер Бердянська», чи «окупаційний УРЯД у м.Бердянську створений 24.02.2023».
Б) обвинувальний акт не містить жодних посилань на конкретних осіб, організації чи органи, яким обвинувачена надала допомогу.
Згідно обвинувального акту (останній абзац аркушу 20) ОСОБА_7 надала засоби та активне сприяння російській федерації, її збройним силам, представникам спеціальних служб, незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, а також представникам держави-агресора та вказаних формувань у вигляді окупаційних адміністрацій, та особам, що у будь-який спосіб співпрацюють з окупаційною владою та представниками військових формувань і спеціальних служб російської федерації, у веденні війни проти України, вчиненні дій, спрямованих на посягання на суверенітет і територіальну цілісність України та повалення її конституційного ладу
Виклад обвинувачення не містить жодної конкретизації осіб, вказівки на імена або назви представників зс рф, назв спеціальних служб, назв чи даних щодо незаконних збройних чи воєнізованих формувань, так само які і не містить імен їх представників або імен чи посад представників окупаційних адміністрацій або будь-яких осіб, надання допомоги яким було кваліфіковане органом досудового розслідування та прокурором як вчинення злочину.
В) відсутність конкретизації корисливого мотиву.
Також суд звертає увагу, що в обвинувальному акті не зазначено, в чому полягає корисливий мотив дій ОСОБА_7 , на який вказує орган досудового розслідування та прокурор, при викладі суб`єктивної сторони обвинувального акту.
Висновки суду
Отже, з огляду на зміст обвинувального акту, його автором фактично викладене обвинувачення без посилання на обставини, які є предметом доказування,
Відповідно до Реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту, у володінні сторони обвинувачення наявні певні докази (показання свідків, матеріали НСРД, тимчасовий доступ до певних речей і документів), що на думку суду не позбавляє автора обвинувального акту, а навпаки надає можливість, конкретно викласти фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а саме які дії були вчинені обвинуваченою. Наприклад, зайняла посаду керівника органу освіти в окупаційній владі, провела нараду щодо організації освітнього процесу, вчинила інші конкретні дії з огляду на показання свідків, результати НСРД та таке інше. Незрозумілим є виклад фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення щодо співпраці та інших дій, які вона вчинила на «сприяння російській федерації, її збройним силам, представникам спеціальних служб, незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, а також представникам держави-агресора і вказаних формувань у вигляді окупаційних адміністрацій, та особам, що у будь-який спосіб співпрацюють з окупаційною владою та представниками військових формувань і спеціальних служб російської федерації, у веденні війни проти України, вчиненні дій, спрямованих на посягання на суверенітет і територіальну цілісність України та повалення її конституційного ладу.»
Аналізуючи зміст обвинувального акту, суд вважає, що він не містить викладення об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_7 злочину.
Враховуючи викладене, суд вважає, що формулювання обвинувачення викладено не конкретно, що позбавляє обвинувачену мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп.«b» п.3 ст.6 Конвенції.
У підготовчому провадженні суд не вирішує питання про доведеність вини обвину-ваченої, оскільки, це прерогатива суду під час судового розгляду, але завданням підготов-чого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду, особливо з огляду на те, що досудове розслідування здійснювалось у формі спеціального досудового розслідування.
На думку суду наведені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_7 є не конкретними, що перешкоджає реалізації права обвинуваченої на захист та може вплинути на результати розгляду справи по суті, обвинувачення побудоване без належної конкретизації, не розкриваючи об`єктивну та суб`єктивну сторони інкримінованого обвинуваченій злочину, не містить всупереч вимогам КПК України викладення події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а саме які дії були вчинені обвинуваченою.
Відповідно до ч.3 п.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: 3) повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні затверджений прокурором першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора.
Враховуючи викладене, суд вважає, що вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, в зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору відділу Офісу Генерального прокурора.
Враховуючи, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків, у теперішній час відсутні підстави для вирішення інших питань, пов`язаних з підготовкою та призначенням судового розгляду.
На підставі викладеного та керуючись ст.314 КПК України, колегія суддів у х в а л и л а:
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м.Запоріжжя протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_9

Суддя ОСОБА_10

Суддя ОСОБА_11