КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/8022/23 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2224/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року, -

за участю:

представника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року задоволено клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на вилучене в ході проведення 03.03.2023 обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 майно, а саме: на планшетний комп`ютер «Samsung» модель SM-T395, серійний номер R52M70 Е120А, ІМЕІ: НОМЕР_1 об`ємом 16Gb, а також мобільний телефон «Apple IPhone 14 РгоМах», модель HQ9E3J/A, серійний номер НОМЕР_2 , ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, з доповненнями в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна в повному обсязі. Зобов`язати уповноважених осіб у даному кримінальному провадженні повернути ОСОБА_6 тимчасово вилучене майно.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, з доповненнями апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною. Слідчим суддею не здійснено перевірку законності дій слідчого щодо тимчасового вилучення у ОСОБА_6 майна під час обшуку і відповідність таких дій вимогам ст. 168 та ст.236 КПК України.

Апелянт звертає увагу на те, що ухвала на проведення обшуку не містила прямої вказівки щодо вилучення мобільних телефонів та планшетів.

Під час обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_6 , остання добровільно надала всі паролі для доступу до належного їй мобільного телефону «Apple IPhone 14 РгоМах», і як зазначено в самому протоколі обшуку, слідчий оглянув вміст мобільного телефону та виявив документи в електронному вигляді, зміст яких в т.ч. було зафіксовано у відеозаписі слідчі дії.

Отже, є очевидним, що слідчий під час обшуку здійснив фактичний огляд вмісту інформації на мобільному телефоні «Apple IPhone 14 РгоМах», із фіксацією під відеозапис відповідної слідчої дії, а тому жодних підстав для тимчасового вилучення вказаного мобільного телефону слідчий не мав.

В порушення вимог ст.171 КПК прокурор не надав разом із клопотанням належних документів, які б підтверджували, що ОСОБА_6 може мати відношення до вчинення розслідуваного кримінального правопорушення і що належні їй комп`ютерні системи (електроні девайси) можуть містити необхідні для слідства дані та інформацію. Також не доведено відповідність вказаного тимчасового вилученого майна критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Постанова слідчого від 03.03.2023 р. про визнання предметів речовими доказами не відповідає вимогам ст. 110 КПК, є абсолютно невмотивованою, а отже незаконною, а тому перелічене в ній майно не може вважатися речовим доказом. Вказані обставини не були враховані слідчим суддею при винесенні оскаржуваної ухвали.

Крім того апелянт вказує на те, що з дати надходження до суду вищевказаного клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна, тобто з 07.03.2023, минуло більше ніж 72 години і рішення по справі № 761/8022/23 протягом вказаного строку не було прийнято слідчим суддею, тому у відповідності із ст. 169, ч.6 ст. 173 КПК таке майно має бути повернуто особі, у якої його було вилучено, та відповідно таке майно втрачає статус тимчасово вилученого, а отже у слідчого судді були відсутні правові підстави для накладення арешту на вказане майно.

В судове засідання у справі прокурор не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. З урахуванням думки представника власника майна, який не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі прокурора, який належним чином був повідомлений про судове засідання, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, з доповненнями представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, що Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво за ходом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001343 від 23.06.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 197-1, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 111 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні досліджується діяльність юридичних та фізичних осіб, які причетні до протиправного виведення земельної ділянки з державної власності площею 41,7 га на території Закарпатської області.

Досудовим розслідуванням встановлено, що акціонерне товариство «ДАК Українські поліметали» створене відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про створення Державної акціонерної компанії «Українські поліметали» від 28.03.1998 № 373 з метою реалізації державної програми «Золото України», а саме на вищевказаній земельній ділянці площею 41,7 га на території Закарпатської області, зокрема: колишній голова Державної служби геології та надр України ОСОБА_10 (займав посаду у 2014-2015 роках), через підконтрольних йому осіб, має безпосередній вплив на незаконні видобування і збут золота та бурштину.

ОСОБА_10 перебуваючи у дружніх та партнерських відносинах з ОСОБА_11 , який у 2016 році займав посаду т.в.о. голови Державної служби геології та надр України (далі - Держгеонадра) та його дружиною ОСОБА_12 , яка є діючим директором Департаменту фінансово - господарської діяльності Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (далі - Міністерство економіки), створив протиправну схему заволодіння та контролю над діючим золотоносним родовищем, що знаходиться біля села Мужієво Берегівського району Закарпатської області та має однойменну назву - Мужіївське родовище.

З метою реалізації своїх протиправних задумів, ОСОБА_10 спільно з подружжям ОСОБА_13 організував групу з підконтрольних йому осіб, до складу якої входять ОСОБА_14 (адвокат), ОСОБА_15 (фінансист) та ОСОБА_16 (підконтрольний директор Avellana Gold Ltd).

Наразі, компанія Avellana Gold Ltd розмістила виробничу фабрику по видобутку золота на території Мужіївського родовища, експортний збут якого здійснюється незаконно у вигляді відходів до Румунії, а видобування здійснюється з використанням ртутних методів, що призводить до екологічної катастрофи всього регіону.

З метою відведення від себе уваги, ОСОБА_10 оформив Avellana Gold Ltd на громадянина Сполучених Штатів Америки - ОСОБА_17 , який де-факто повністю підконтрольний ОСОБА_10 про, що також свідчать щомісячні виплати у розмірі 6 000 $ США, які ОСОБА_16 за дорученням ОСОБА_10 відправляє через ОСОБА_18 (РНОКПП НОМЕР_5 , тел. НОМЕР_6 ) на рахунки ОСОБА_19 .

При цьому ОСОБА_20 одружений на громадянці Російської Федерації - ОСОБА_25, а також є акціонером та співробітником ООО «Амур Мінерале», що займається розробленням родовища на сході Російської Федерації та заснована холдингом «Русская Медная Компания» та співпрацею з спецслужбами ФСБ Російської Федерації.

Крім того, в подальшому ОСОБА_10 скориставшись своїми корупційними зв`язками, через підконтрольного арбітражного керуючого ОСОБА_21 намагається заволодіти особливо цінною та вагомою для держави земельною ділянкою загальною площею 41,7 га, яка рахується в оренді вищезгаданого збанкрутілого ТОВ «Закарпатполіметали» та в надрах якої знаходяться поклади корисних копалин вартістю понад 100 млрд грн.

Досягнення мети ОСОБА_21 за вказівкою ОСОБА_10 незважаючи на рішення Верховного Суду від 15 квітня 2020 року за справою № 907/801/17(16/89) та ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 16.04.2019 справа за № 16/89, яким усунено від виконання обов`язків ліквідатора ТОВ «Закарпатполіметали», уклав з Берегівською районною державною адміністрацією договір № 1158 від 30.06.2020 про розірвання діючого договору оренди державної земельної ділянки площею 41,7 га не маючи на те повноважень.

Для розширення свого впливу на українські родовища, ОСОБА_10 про лобіював призначення підзвітної та підконтрольної собі людини ОСОБА_22 на посаду виконуючого обов`язки генерального директора у вже згаданого Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Українські поліметали», яке являється засновником ТОВ «Закарпатполіметали».

Наразі АТ «ДАК «Українські поліметали» в особі підконтрольного ОСОБА_22 сприяє у протиправному використанні та подальшій передачі у приватну власність ОСОБА_10 та його оточенню 41,7 га земель, що рахуються землями державної власності, які перебувають в оренді ТОВ «Закарпатполіметали».

Крім того, з появою ОСОБА_22 сфера впливу ОСОБА_10 на видобування корисних копалин також розширилась, про що свідчить призначення на посаду директора Дочірнього підприємства «Укрбурштин» Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Українські поліметали» ОСОБА_23 , який вже притягувався до відповідальності співробітниками СБУ і прокуратури за вимагання хабара. Так за керівництва ОСОБА_23 (підконтрольне та підзвітне ОСОБА_10 та ОСОБА_22 ) ДП «Укрбурштин» зупинило свою діяльність та знаходиться в стані банкрутства.

Враховуючи отримання контролю над ДП «Укрбурштин» (), якому було видано спеццозвіл на геологічне вивчення надр, в тому числі дослідно-промислову розробку родовищ корисних копалин загальнодержавного значення (бурштину) ділянки Олексіївка Сарненського району Рівненської області, загальною площею 1027 га, ОСОБА_10 та його угрупування здійснюють незаконне видобування бурштину, який в подальшому також як і золото з Мужіївського родовища, експортують під виглядом промислових відходів.

З матеріалів кримінального провадження та інформації ГУ «І» ДЗНД СБ України № 5/7/4/2-117 від 03.01.2023 встановлено, що до вчинення розслідуваного кримінального правопорушення причетна громадянка України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , уродженка м. Київ, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка є директором Департаменту фінансово-господарської діяльності Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України

03.03.2023 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті якого виявлено, вилучено та оглянуто наступні електронні засоби якими користується ОСОБА_24 , а саме: планшетний комп`ютер «Samsung» модель SM-T395, серійний номер НОМЕР_8 , ІМЕІ: НОМЕР_1 об`ємом 16Gb, а також мобільний телефон Apple IPhone 14 РгоМах, модель HQ9E3J/A, серійний номер НОМЕР_2 , ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 .

03.03.2023 вказаний планшетний комп`ютер «Samsung» та мобільний телефон «Apple IPhone» визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

07.03.2023 прокурор першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням у кримінальному провадженні № 0001343 від 23.06.2021, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 197-1, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 111 КК України про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на планшетний комп`ютер «Samsung» модель SM-T395, серійний номер R52M70 Е120А, ІМЕІ: НОМЕР_1 об`ємом 16Gb, а також мобільний телефон «Apple IPhone 14 РгоМах», модель HQ9E3J/A, серійний номер НОМЕР_2 , ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 .

З метою забезпечення збереження речових доказів, прокурор просив накласти арешт на майно вилучене під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 .

Дане клопотання на адресу суду направлено через Укрпошту Експрес, відповідно до копії експрес накладної 04.03.2023 /а.с. 73/.

14.03.2023 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на вище зазначене майно.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001343 від 23.06.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 197-1, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 111 КК України, слідчий суддя виходив з наявності, передбачених ст. 170 КПК України, підстав для накладення арешту на вказаний мобільний телефон та планшет, які визнано речовими доказами відповідно до постанови від 03.03.2023, а також встановив, що надані прокурором матеріали підтверджують наявність правових підстав для накладення арешту на майно зазначене у клопотанні.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, вислухано доводи прокурора в підтримку поданого клопотання та заперечення представника власника майна щодо задоволення клопотання прокурора про арешт вище вказаного майна, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0001343 від 23.06.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 197-1, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 111 КК Українита відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянтів обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження, як таке, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як вбачається зі змісту клопотання встановлено, що у ході проведеного обшуку детективом,виявлено та вилучено мобільні телефони, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, проте на яких виявлено інформацію, яка має значення для подальшого досудового розслідування та встановлення істини у даному кримінальному провадженні, а саме: планшетний комп`ютер «Samsung» модель SM-T395, серійний номер R52M70 Е120А, ІМЕІ: НОМЕР_1 об`ємом 16Gb, а також мобільний телефон «Apple IPhone 14 РгоМах», модель HQ9E3J/A, серійний номер НОМЕР_2 , ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , тобто зазначені речі мають значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки на них можуть зберігатися відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються у кримінальному провадженні.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доказів органу досудового розслідування.

Також не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали твердження апелянта, що з дати надходження до суду вищевказаного клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна, тобто з 07.03.2023, минуло більше ніж 72 години і рішення по справі № 761/8022/23 протягом вказаного строку не було прийнято слідчим суддею, то як вбачається з матеріалів справи тривалий строк розгляду клопотання про арешт тимчасового вилученого майна був зумовлений тим, що слідчим суддею забезпечувалась участь представника власника майна під час розгляду вказаного клопотання.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу, з доповненнями представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4