Справа № 369/7120/22
Провадження № 1-кп/369/1259/23
В И Р О К

іменем України

27.06.23 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000311 від 12 липня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, який одружений, пенсіонера, працює охоронцем у ВЧ НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він 07 липня 2022 року близько 08:47 год., перебуваючи за адресою: вул. Шевченка у с. Петропавлівська Борщагівка Бучанського району Київської області, поруч з будинком № 46, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з останнім, стоячи напроти нього кулаком правої руки завдав йому один удар в область верхньої губи, від чого у потерпілого виник синець, який згідно із висновком експерта № 73 від 12 липня 2022 року є легким тілесним ушкодженням.

Враховуючи викладені обставини, сторона обвинувачення дійшла висновку, що ОСОБА_7 своїми діями вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 не визнав і пояснив, що того дня будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому він не заподіював, цивільний позов він не визнає та просив визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України й виправдати, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення. Крім того, зазначив, що з потерпілим у нього недружні стосунки, оскільки останній в селі постріляв усіх котів.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що біля його помешкання за адресою по АДРЕСА_1 міститься система відео нагляду, а в будинку є монітор, на якому відображається відео із зовнішніх камер. Вранці 07 липня 2022 року близько 8-9 год., він почув, що у дворі загавкав собака, а на моніторі через камери побачив, що біля його калитки знаходяться декілька чоловіків. Коли він вийшов, то побачив, що це був сусід ОСОБА_7 та двоє чоловіків з лопатами, які тут же копали яму. На його зауваження ОСОБА_7 відповів нецензурною лайкою, поводив себе агресивно, погрожував і почав до нього наближатися. Підійшовши впритул до нього, ОСОБА_7 вдарив його правою рукою в щелепу. Від цього удару у нього випали вставні зуби протези і був синець над губою. Він двома руками відштовхнув від себе ОСОБА_7 та пішов задом у свій будинок викликати поліцію. Конфлікт у нього із сусідом ОСОБА_7 вже давній, приблизно два роки, виник через земельні питання. Свідками подій були лише два будівельники, які були разом із ОСОБА_7 , а також є запис з камер відеоспостереження. Того ж дня він повідомив дружину про конфлікт, наступного дня їздив до сімейного лікаря, потім на судово-медичні експертизи та декілька раз в поліцію. Всі поїздки відбувалися на автомобілях його товаришів, які його туди возили і з якими він розраховувався пальним. Усі витрати на проїзд та майбутнє відновлення протезів він включив до цивільного позову, у зв`язку з чим просив визнати обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, при цьому поданий цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди просив задовольнити у повному обсязі, стягнути з цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь цивільного позивача потерпілого ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 37 800 (тридцять сім тисяч вісімсот) грн та моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. При цьому, просив залучити в якості свідків понесених ним витрат: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

У судовому засіданні прокурор просив визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та вирішити питання про речові докази у кримінальному провадженні.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив визнати ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдати, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення. Вважав, що вина обвинуваченого стороною обвинувачення в судовому засіданні не доведена, а усі докази наявні в матеріалах кримінального провадженні гуртуються виключно на поясненнях потерпілого та його цивільної дружини. При цьому, просив суд звернути увагу, що на відео чітко видно, як обвинувачений підходить до потерпілого, піднімає руки та лівою рукою наносить удар обвинуваченому та відходить. Вказував, що є дві судово-медичні експертизи, відповідно до першої у потерпілого станом на 12 липня 2022 року тілесних ушкоджень не виявлено, даних для визначення давності ушкоджень немає. Друга експертиза стосується механізму нанесення тілесних ушкоджень, тобто проведення слідчого експерименту, однак не проводено експертизу щодо відео, які є в матеріалах, і експерт не надав заключення, чи могли виникнути тілесні ушкодження за таких обставин, вказує, що експертиза зроблена виключно на показаннях самого потерпілого. Також, зазначив, що слідчий експеримент за участю підозрюваного органом досудового розслідування проведено не було. Стверджував, що між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_6 склались неприязні стосунки та долучив до матеріалів провадження копію обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000370 вія 10 серпня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, де потерпілим є ОСОБА_7 та який перебуває на розгляді в Києво-Святошинському районному суді Київської області.

У судовому засіданні допитані свідки пояснили наступне:

-свідок ОСОБА_13 надала показання, що вона є дружиною потерпілого ОСОБА_6 . Про конфлікт, який відбувся між сусідом ОСОБА_7 та її чоловіком вранці 07 липня 2022 року він розповів їй ввечері, зі слів останнього за землю. Чоловік лежав на дивані та жалівся на головний біль, потім показав їй відео. Пізніше вона побачила, що у нього немає двох передніх верхніх вставлених зубів. Наступного дня чоловік їздив до сімейного лікаря, оскільки у нього був головний біль та підвищений артеріальний тиск, його возили на машині. Чоловік у неї не конфліктний, останні три роки конфлікт із сусідом ОСОБА_7 був із-за землі;

-свідок ОСОБА_14 надала показання, що проживає по АДРЕСА_1 . Потерпілий і обвинувачений є її сусідами. 07 липня 2022 року приблизно о 8:15 чи 8:30 год. вона почула крики на вулиці, вказала, що проживає по сусідству та в цей час була на вулиці, а саме вийшла полоти квіти. Це кричав сусід ОСОБА_6 . Перед цим сусід ОСОБА_7 разом із двома робітниками пішли дивитися на паркан, де була дірка, щоб полагодити. Вона знаходиться навпроти хвіртки ОСОБА_6 . Вона бачила як ОСОБА_6 перший відштовхував ОСОБА_7 . Вказала, що за конфліктом спостерігала, виглядаючи з-за забору, перебуваючи на одній вулиці, при цьому, показала учасникам судового розгляду своє місце розташування.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 стороною обвинувачення в ході судового розгляду надано наступні процесуальні джерела доказів, що містяться у:

- витязі з єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0000311 від 12 липня 2022 року, згідно із яким 11 липня 2022 року найшла заява від ОСОБА_6 про спричинення йому під час словесного конфлікту ОСОБА_7 тілесних ушкоджень (а.п. 72);

- протоколі про прийняття заяви від 11 липня 2022 року від ОСОБА_6 про вчинене щодо нього кримінальне правопорушення ОСОБА_7 № 3989 (а.п. 77);

- результатах огляду ОСОБА_6 № 52565687 сімейним лікарем ОСОБА_15 з Центру первинної медико-санітарної допомоги Білгородської сільської ради Бучанського району Київської області, який відбувся 08 липня 2022 року за зверненням пацієнта зі скаргами на головокружіння, підвищення артеріального тиску та головний біль у зв`язку із побиттям його сусідом ОСОБА_7 . У вказаній медичній документації констатовано на дату звернення поверхневу травму (синець) верхньої губи (а.п. 91);

- висновку експерта № 73 від 12 липня 2022 року, згідно із яким при судово-медичному огляді 12 липня 2022 року у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень не виявлено, втрата протезованих зубів не є тілесним ушкодженням. Згідно із наданою ОСОБА_6 документацією у нього був синець верхньої губи, який утворився від дії твердого предмету, за давністю може відповідати вказаному терміну заподіяння та є легким тілесним ушкодженням. Через відсутність опису кольору синця в наданій медичній документації судово-медичних для визначення його давності немає (а.п. 73);

- протоколі проведення слідчого експерименту від 12 липня 2022 року з фото таблицею до нього, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_6 , в ході якого він продемонстрував події конфлікту з ОСОБА_7 у вказану дату та механізм спричинення йому тілесних ушкоджень, зазначивши, що у відповідь на його запитання, що він з робітниками робить на вулиці, обвинувачений почав висловлюватися нецензурною лайкою, після чого підійшов до обвинуваченого впритул та кулаком своєї правої руки наніс один удар в область обличчя в область верхньої губи, в свою чергу потерпілий його відштовхнув і пішов до себе на подвір`я та відразу відчув, що у нього зламані два протези зуба верхньої щелепи (а.п. 80-83, 84-87);

- висновку експерта № 106 Д від 03 серпня 2022 року, згідно із яким описаний у ОСОБА_6 синець верхньої губи з переломом двох протезованих зубів верхньої щелепи міг утворитися від одного удару кулаком в зазначену ділянку в положенні потерпілого і нападника стоячи обличчям один до одного, як показав ОСОБА_6 на слідчому експерименті 12 липня 2022 року (а.п. 95);

- відеозаписі від 07 липня 2022 року з камер спостереження, добровільно наданих потерпілим ОСОБА_6 , з якого убачається факт перебування кількох чоловіків за вказаною адресою та штовханину між ними (а.п. 104, 132);

- протоколі перегляду відеозапису від 29 липня 2022 року, наданого потерпілим ОСОБА_6 від 15 липня 2022 року (а.п. 96-100).

Крім того, судом досліджено долучені потерпілим ОСОБА_6 довідка лікаря-стоматолога ТОВ «ДЕНТ-ЛАЙФ» від 08 вересня 2022 року (а.п. 41) та стороною захисту докази, які характеризують особу потерпілого копію обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000370 вія 10 серпня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, де потерпілим є ОСОБА_7 та який перебуває на розгляді в Києво-Святошинському районному суді Київської області (а.п. 133-136).

Натомість, безпосередньо дослідивши в судовому засіданні сукупність наведених та інших доказів, суд дійшов висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Так, ст. 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

При ухваленні даного вироку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, суд вирішує в тому числі, наступні питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши всі докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в такій конкретній ситуації, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, приходить до наступного.

Положеннями ст.91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Згідно частини 2 даної норми доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального правопорушення.

Нормою ст.84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу покладається на прокурора.

Судом, відповідно до вимог ст.ст. 10, 22 КПК України, були створені необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав, сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію проесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 22 КПК України встановлено, що суд, зберігаючи об"єктивність та неупередженість, створює необхідні мови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов"язків.

Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Згідно із ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Лише таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя.

Повертаючись до обставин цієї справи, з урахуванням норм статей 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок у цій справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_6 , передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки дослідженими в судовому засіданні доказами не було доведено.

Зокрема, твердження сторони обвинувачення про спричинення ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_6 удару, внаслідок якого в останнього виникли тілесні ушкодження, ґрунтується лише на показаннях самого потерпілого. Тоді як, ані з даних відеозапису подій конфлікту не убачається заподіяння удару обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_6 ; ані висновок експерта № 73 від 12 липня 2022 року не вказує на існування тілесних ушкоджень у потерпілого. У ньому лише констатується фіксація у первинних медичних документах синця верхньої губи ОСОБА_6 , який може визначатися як легке тілесне ушкодження.

Не заперечуючи факту випадіння зубних протезів у потерпілого ОСОБА_6 , що згідно із указаним висновком експерта саме по собі не є тілесним ушкодженням, суд не убачає зі змісту жодного з наданих стороною обвинувачення доказів, що це сталося саме в результаті заподіяння обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому, а саме завдання удару.

Щодо висновку експерта № 106 Д від 03 серпня 2022 року, сформульованого на підставі даних слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 , то його результати є свідченням можливості виникнення синця верхньої губи, описаного у медичній документації, яка надавалася на первинну експертизу, у спосіб, який потерпілий повідомив на слідчому експерименті. Однак наведене жодним чином не встановлює факту завдання удару обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_6 .

Звідси, не ставлячи під сумнів вказані вище висновки експертів, суд на підставі досліджених доказів не може дійти переконання про природу виникнення цих тілесних ушкоджень, а саме, що вони виникли у потерпілого ОСОБА_6 , внаслідок неправомірних дій з боку обвинуваченого ОСОБА_7 .

За таких обставин у матеріалах провадження відсутні належні докази того, що зафіксований у первинній медичній документації синець верхньої губи у потерпілого ОСОБА_6 та випадіння зубного протезу, утворилися саме в результаті протиправних і умисних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , тобто, що саме такі наслідки перебувають у причиновому зв`язку із діями обвинуваченого, так само як і стороною обвинувачення не доведено його умисел на спричинення саме таких тілесних ушкоджень потерпілому.

Натомість в судому засіданні було встановлено елемент захисту з боку обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки свідок ОСОБА_14 в суді повідомила, що як очевидець подій бачила, що в ході конфлікту саме потерпілий ОСОБА_6 перший відштовхнув обвинуваченого ОСОБА_7 та пішов до себе на подвір`я. Підстав не брати до уваги показань свідка чи ставити їх під сумнів, як про те стверджувала сторона обвинувачення, у суду немає.

Твердження прокурора про те, що з відео видно, що обвинувачений наніс тілесні ушкодження потерпілому є безпідставними та спростовуються безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду даними відеозапису з камер спостереження біля будинку ОСОБА_6 , долученими останнім, з яких чітко убачається спілкування двох чоловіків і штовханина. Більше того, з наданого відео видно, що потерпілий перший відштовхує обвинуваченого, при цьому з боку обвинуваченого будь-яких дій спрямованих на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому вчинено не було.

Суд звертає увагу, що усі клопотання учасників судового розгляду розглянуто у відповідності до вимог КПК України, при цьому суд зберігав об`єктивність та неупередженість, створював необхідні умови для реалізації їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Суд зауважує, що судом в ході судового розгляду не було допитано двох робітників, які працювали з обвинуваченим ОСОБА_7 та зі слів останнього допомагали лагодити паркан, оскільки будь-яких клопотань стороною захисту та стороною обвинувачення з цього приводу заявлено не було.

Крім того, в ході судового розгляду не було допитано ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , як свідків понесених витрат потерпілим ОСОБА_6 про які йшла мова в цивільному позову потерпілого, оскільки останній аналогічно не звертався до суду із відповідним клопотанням та в ході судового розгляду на їх виклику не наполягав.

Суд зауважує, що судовий розгляд проведено у відповідності з вимогами ст. 337 КПК України.

Отже, орган досудового розслідування не зібрав, а прокурор не надав суду беззаперечних належних та допустимих доказів на доведення винуватості ОСОБА_7 й для цього вичерпано можливості їх отримання. При цьому, докази, надані стороною обвинувачення, не доводять факт вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Тобто, матеріали кримінального провадження № 0000311 від 12 липня 2022 року не містять прямих чи будь-яких інших доказів, які б у своїй сукупності доводили винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення не доведене під час судового розгляду, а суд вичерпав усі процесуальні можливості для з`ясування усіх обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та наголошує, що можливості для збору додаткових доказів вичерпано, тому ОСОБА_7 необхідно виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України.

Поряд з цим, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

У ході кримінального провадження потерпілий ОСОБА_6 заявив цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Водночас відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчиненого кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч. 1 ст. 326 цього кодексу, суд залишає його без розгляду.

Враховуючи висновок суду про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у спричиненні ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, вказаний цивільний позов потерпілого, згідно із вимогами кримінального процесуального закону слід залишити без розгляду, що не позбавляє його можливості звернення із відповідними вимогами до суду в порядку цивільного судочинства на підставі ч. 7 ст. 128 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході до судового розслідування, у тому числі запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не застосовувались.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 100, 127-129, 368, 370, 374 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на підставі ч. 3 ст. 129 КПК, залишити без розгляду.

Речові докази: СD-R диски марки «TDK», блакитного кольору, ємністю 700 МВ, на якому містяться відео файли події, що мали місце 07 липня 2022 року о 8-55 вул. Шевченка, 46, с. Петропавлівська Борщагівка Бучанського району Київської області, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво- Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити сторонам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1