Провадження №1-кс/127/7503/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_8 про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 30.01.2023 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 38, ч. 2 ст. 111 КК України, до 6 місяців, тобто до 06 листопада 2023 року, -

В С Т А Н О В И В :

30.06.2023 року до Вінницького міського суду Вінницької області надійшло вищевказане клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_8 про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 30.01.2023 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 38, ч. 2 ст. 111 КК України, до 6 місяців, тобто до 06 листопада 2023 року.

На обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що Слідчим відділом УСБУ у Вінницькій області під процесуальним керівництвом Вінницької обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 30.01.2023 із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 111 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що Відповідно до Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (далі рф) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф володимир путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів зс рф на територію України.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, рф та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є рф.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і рф.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та рф уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та федеральним законом рф від 2 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного договору, рф зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та рф про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований рф 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

З метою зміни меж території та державного кордону України під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та зс рф, 7 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «донецька народна республіка» (далі «днр»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України терористичну організацію «луганська народна республіка» (далі «лнр»), у складі яких утворені незаконні збройні формування.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та зс рф.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення терористичних актів здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Ураховуючи викладене, «днр» і «лнр» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичними організаціями.

Визнання Верховною Радою України «днр» і «лнр» терористичними організаціями, як і численні злочини вчинені їх представниками, знайшли своє відображення у Заяві Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1596-VII, Заяві Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтримуваного російською федерацією міжнародного тероризму», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1597-VII, Зверненні Верховної Ради України до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому постановою Верховної Ради України від 14 січня 2015 року

№ 106-VIII, Заяві Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленій постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII.

Отже, Верховною Радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення «днр» і «лнр» до терористичних організацій, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників терористичної організації.

Керівники терористичних організацій «днр» і «лнр» за сприяння та координації представників влади рф провели фіктивні референдуми про відокремлення Донецької і Луганської областей від України та проголошення їх незалежними «державами».

У подальшому, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України, що проживають на тимчасово окупованих територіях Донецької області, громадянами рф та світовою спільнотою, 19 лютого 2022 року керівником терористичної організації «днр» оголошено загальну мобілізацію на окупованій території Донецької області, а 21 лютого 2022 року рф визнано «днр» та «лнр» незалежними державами.

22 лютого 2022 року президент рф направив до ради федерації звернення про використання збройних сил рф за межами рф, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року приблизно о 05 годині президент рф оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому зс рф, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, вторглись на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків. Аналогічні дії були вчинені підрозділами терористичної організації «днр», які увійшли у склад збройних сил рф.

24 лютого 2022 року указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, дію якого неодноразово та безперервно продовжено подальшими Указами Президента України, які затверджено Верховною Радою України, та який діє на даний час.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України

ОСОБА_4 з 14 травня 2002 року по 29 серпня 2019 року був народним депутатом України Верховної ради України IV, V, VI, VII, VIII скликань, маючи членство політичних партій «Відродження» та «Партія регіонів», діяльність якої заборонена рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023 у справі № П/857/1/23 у зв`язку з її антиукраїнською політичною та організаційною діяльністю, а також програмними та статутними цілями, що містять антиукраїнську позицію. У подальшому, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, ОСОБА_4 , у зв`язку із переховуванням від органів досудового розслідування у інших кримінальних провадженнях з 08.11.2019, виїхав за межі території України та до теперішнього часу на підконтрольній державній владі території Україні не перебуває.

ОСОБА_4 , достовірно знаючи про викладені вище обставини, будучи фахівцем у сферах державного управління та права, маючи значний досвід роботи в органах державної влади України, маючи проросійську політичну позицію та українофобні ідеологічні мотиви, керуючись метою повернення до політичної діяльності під патронатом рф, умисно, усвідомлюючи явно злочинний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, розуміючи неприпустимість вчинення злочинів проти основ національної безпеки України в умовах збройного протистояння Українського народу державі-агресору, порушуючи ст. 17 та ст. 65 Конституції України, зрадив Україні та Українському народу за наступних обставин.

У зв`язку із початком повномасштабного вторгнення зс рф до України 24 лютого 2022 року, ОСОБА_4 з березня 2022 року, перебуваючи на території рф, будучи раніше знайомим з громадянином України ОСОБА_6 , та достовірно знаючи про його зв`язки з невстановленими представниками органів державної влади рф, у тому числі Міністерства оборони рф, а також про його діяльність на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, інформаційній безпеці України, використовуючи встановлені під час політичної та підприємницької діяльності в Україні зв`язки, почав повідомляти йому актуальну інформацію про обстановку на території України, для спрямування та коригування зусиль рф по встановленню та утвердженню тимчасової окупації над територіями України та нанесенню шкоди обороноздатності України.

Так, 31 березня 2022 року, о 22 год. 27 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи на території рф, передав ОСОБА_6 отримані від керівництва Кременчуцького нафтопереробного заводу ПАТ «Укртатнафта» (далі Кременчуцький НПЗ) відомості про успішну роботу вказаного підприємства та про впевненість його керівництва у тому, що потужності Кременчуцького НПЗ не будуть піддаватися обстрілам з боку рф. При цьому ОСОБА_4 наголосив на необхідності знищення вказаного підприємства з метою позбавлення підрозділів Збройних Сил України на території Донецької та Луганської областей належного забезпечення пальним.

У подальшому, 02 квітня 2022 року, перебуваючи на території рф, після обстрілу підрозділами зс рф Кременчуцького НПЗ цього ж дня ОСОБА_4 передав ОСОБА_9 отримані від керівництва вказаного підприємства детальні відомості про результати вказаного обстрілу, пошкоджені та знищені об`єкти та можливості з відновлення їх працездатності, а також прокоментував достовірність наявних у ОСОБА_9 відомостей про результати вказаного обстрілу.

Таким чином, ОСОБА_4 у співучасті з ОСОБА_9 надав невстановленим представникам рф допомогу в проведенні підривної діяльності проти України.

06.05.2023 на підставі отриманих у ході досудового розслідування фактичних даних складено повідомлення про підозру громадянину України ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, яке того ж дня оголошене у відповідності до вимог ч. 3 ст. 111, ч. 8 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України.

11.05.2023 на підставі отриманих у ході досудового розслідування фактичних даних складено повідомлення про підозру громадянину України ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, яке того ж дня оголошене у відповідності до вимог ч. 3 ст. 111, ч. 8 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підтверджується зібраними у ході досудового слідства доказами, а саме протоколом за результатами негласної слідчої (розшукової) дії від 15.03.2023, висновком експерта за результатами судової експертизи відео-, звукозапису від 12.06.2023, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, яке становить значну суспільну небезпеку, а санкцією ч. 2 ст. 111 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Визначений п. 1 ч. 2 ст. 219 КПК України двомісячний строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 спливає

06 липня 2023 року, однак завершити слідство до вказаного терміну не видається можливим, оскільки необхідно ще провести комплекс процесуальних дій та прийняти відповідні рішення з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

Так, у межах досудового розслідування установлено осіб, причетність яких до вчинення вказаного кримінального правопорушення, як і наявність попередньої змови зі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , планується підтвердити або спростувати у ході подальшого досудового слідства, зокрема шляхом проведення тимчасового доступу до документів, які перебувають у володінні банку АТ КБ «Приватбанк», призначення судової портретної експертизи, а також інших слідчих (розшукових) дій, необхідність у яких може виникнути за результатами вказаних процесуальних дій.

У ході досудового розслідування також встановлено свідка

ОСОБА_10 , який наразі перебуває на території Французької Республіки, у зв`язку із чим планується вжити заходів для установлення його точного місцезнаходження, актуальних контактних даних та звернення до компетентних органів Французької Республіки для проведення допиту свідка ОСОБА_10 у порядку міжнародної правової допомоги. Крім того, планується встановлення інших осіб, які можуть бути свідками у цьому кримінальному провадженні, для проведення їх допитів.

Також необхідно брати до уваги, що за результатами вказаних процесуальних дій можливо виникне необхідність в проведені додаткових слідчих (розшукових) дій.

Проведення вищезазначених процесуальних дій сприятиме всебічному, повному і неупередженому дослідженню обставин кримінального провадження, виявленню обставин, що викриватимуть або виправдовуватимуть підозрюваних, встановленню істини, що надасть можливість прийняти обґрунтовані процесуальні кінцеві рішення.

При цьому, обставинами, що перешкоджали здійсненню наведених процесуальних дій та прийняттю процесуальних рішень є перебування підозрюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за межами України, на території держави-агресора рф, а також відсутність відомостей про місця перебування та актуальних контактних даних осіб, які можуть бути свідками у цьому кримінальному провадженні.

Саме після виконання вказаних процесуальних дій та надання оцінки їх результатам буде можливо визначитись з колом осіб та остаточною кваліфікацією інкримінованих кримінальних правопорушень, скласти обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, а також виконати вимоги ст. 290 КПК України.

Крім того, особлива складність вказаного кримінального провадження зумовлена знаходженням місць вчинення кримінального правопорушення на території держави-агресора рф.

З урахуванням викладеного, строк, необхідний для проведення вказаних слідчих (розшукових) та процесуальних дій становить 4 місяці

Враховуючи те, що вище вказані процесуальні дії не могли бути проведені раніше, оскільки для їх завершення необхідний певний строк, а тому з метою повного, всебічного і об`єктивного проведення досудового розслідування, керуючись ст. ст. 219, 294, 295, 295-1 КПК України, слідчий просив слідчого суддю клопотання задоволити.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив суд продовжити строк досудового розслідування по кримінальному провадженню, оскільки виконати слідчі дії у встановлений строк не представляється за можливе.

Підозрювані ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в судове засідання не з"явилися оголошені у державний, міждержавний та міжнародний розшук.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заперечив щодо даного клопотання, посилаючись на те, що воно не обгрунтоване, не доведена вина ОСОБА_4 , сам ОСОБА_4 заперечує щодо підозри відносно нього.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 заперечив щодо продовження строку досудового розслідування, оскільки не зміг поспілкуватися із своїм підзахисним, йому невідома його позиція.

Слідчий суддя, вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 295-1 КПК України у випадках, передбачених статтею 294 цього Кодексу, продовження строку досудового розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, постановленої за відповідним клопотанням прокурора або слідчого.

У клопотанні про продовження строку досудового розслідування до повідомлення особі про підозру зазначаються:

1) найменування (номер) кримінального провадження;

2) всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведені під час кримінального провадження;

3) обставини, що перешкоджали здійснити інші необхідні процесуальні дії раніше;

4) строк, необхідний для проведення або завершення процесуальних дій;

5) інші відомості, що обґрунтовують необхідність продовження строку досудового розслідування.

У клопотанні про продовження строку досудового розслідування після повідомлення особі про підозру зазначаються:

1) прізвище, ім`я, по батькові підозрюваного;

2) найменування (номер) кримінального провадження;

3) суть повідомленої підозри і правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, у вчиненні якого підозрюється особа;

4) посилання на докази, якими обґрунтовується підозра;

5) процесуальні дії, проведення або завершення яких потребує додаткового часу;

6) значення результатів цих процесуальних дій для судового розгляду;

7) строк, необхідний для проведення або завершення процесуальних дій;

8) обставини, що перешкоджали здійснити ці процесуальні дії раніше.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими прокурор, слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання. При цьому слідчий, прокурор зобов`язані зазначити у відповідному клопотанні найкоротший строк, достатній для потреб досудового розслідування.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом УСБУ у Вінницькій області під процесуальним керівництвом Вінницької обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 30.01.2023 із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 111 КК України.

06.05.2023 на підставі отриманих у ході досудового розслідування фактичних даних складено повідомлення про підозру громадянину України ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, яке того ж дня оголошене у відповідності до вимог ч. 3 ст. 111, ч. 8 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України.

11.05.2023 на підставі отриманих у ході досудового розслідування фактичних даних складено повідомлення про підозру громадянину України ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, яке того ж дня оголошене у відповідності до вимог ч. 3 ст. 111, ч. 8 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підтверджується зібраними у ході досудового слідства доказами, а саме протоколом за результатами негласної слідчої (розшукової) дії від 15.03.2023, висновком експерта за результатами судової експертизи відео-, звукозапису від 12.06.2023, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 викликався до слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_8 для допиту як підозрюваного, проведення інших слідчих і процесуальних дій у статусі підозрюваного в кримінальному провадженні №0000038, шляхом надсилання повісток про виклик, шляхом розміщення повісток в офіційному друкованому виданні загальнодержавної сфери розповсюдження "Урядовий кур`єр" та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, однак останні на виклики не з`явился.

29 травня 2023 року слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_8 прийнято рішення про оголошення у державний, міждержавний та міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_4 , здійснення якого доручено відділу контррозвідки УСБУ у Вінницькій області.

Визначений п. 1 ч. 2 ст. 219 КПК України двомісячний строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 спливає

06 липня 2023 року, однак завершити слідство до вказаного терміну не видається можливим, оскільки необхідно ще провести комплекс процесуальних дій та прийняти відповідні рішення з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

Так, у межах досудового розслідування установлено осіб, причетність яких до вчинення вказаного кримінального правопорушення, як і наявність попередньої змови зі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , планується підтвердити або спростувати у ході подальшого досудового слідства, зокрема шляхом проведення тимчасового доступу до документів, які перебувають у володінні банку АТ КБ «Приватбанк», призначення судової портретної експертизи, а також інших слідчих (розшукових) дій, необхідність у яких може виникнути за результатами вказаних процесуальних дій.

У ході досудового розслідування також встановлено свідка

ОСОБА_10 , який наразі перебуває на території Французької Республіки, у зв`язку із чим планується вжити заходів для установлення його точного місцезнаходження, актуальних контактних даних та звернення до компетентних органів Французької Республіки для проведення допиту свідка ОСОБА_10 у порядку міжнародної правової допомоги. Крім того, планується встановлення інших осіб, які можуть бути свідками у цьому кримінальному провадженні, для проведення їх допитів.

Також необхідно брати до уваги, що за результатами вказаних процесуальних дій можливо виникне необхідність в проведені додаткових слідчих (розшукових) дій.

Проведення вищезазначених процесуальних дій сприятиме всебічному, повному і неупередженому дослідженню обставин кримінального провадження, виявленню обставин, що викриватимуть або виправдовуватимуть підозрюваних, встановленню істини, що надасть можливість прийняти обґрунтовані процесуальні кінцеві рішення.

При цьому, обставинами, що перешкоджали здійсненню наведених процесуальних дій та прийняттю процесуальних рішень є перебування підозрюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за межами України, на території держави-агресора рф, а також відсутність відомостей про місця перебування та актуальних контактних даних осіб, які можуть бути свідками у цьому кримінальному провадженні.

Саме після виконання вказаних процесуальних дій та надання оцінки їх результатам буде можливо визначитись з колом осіб та остаточною кваліфікацією інкримінованих кримінальних правопорушень, скласти обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, а також виконати вимоги ст. 290 КПК України.

Крім того, особлива складність вказаного кримінального провадження зумовлена знаходженням місць вчинення кримінального правопорушення на території держави-агресора рф. З урахуванням викладених обставин, строк, необхідний для проведення вказаних слідчих (розшукових) та процесуальних дій становить якнайменше 4 місяці.

Вищевказані слідчі дії є необхідними для повного, всебічного та об`єктивного розслідування кримінального правопорушення.

Тобто, прокурором в судовому засіданні було доведено те, що вказані дії не могли бути виконанні в строк передбачений ст. 219 КПК України, оскільки органами досудового розслідування станом на час звернення до суду не проведено усіх слідчих без проведення яких неможливо належним чином дослідити обставини вчиненого кримінального правопорушення, надати належну кваліфікацію діям підозрюваного, оголосити остаточну підозру, дослідити наявні всі докази у їх сукупності та надати їм відповідну правову оцінку.

З огляду на викладене, враховуючи ступінь тяжкості та складності злочину, слідчий суддя вважає за доцільне клопотання задовольнити та продовжити строк досудового розслідування по кримінальному провадженні.

Таким чином, слід продовжити строк досудового розслідування до шести місяців.

Керуючись ст. ст. 107, 219, 294, 295-1, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задоволити.

Продовжити строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 30.01.2023 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 38, ч. 2 ст. 111 КК України до шести місяців, тобто до 06 листопада 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: