печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі захисника підозрюваного ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , процесуального керівника - прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на повідомлення про підозру ОСОБА_3 від 15 жовтня 2019 року та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 20 листопада 2019 року у кримінальному провадженні № 0005057 від 03 травня 2018 року, складених старшим слідчим в особливо важливих справах другого відділу Управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2023 року у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана скарга захисника підозрюваного у кримінальному провадженні № 0005057 від 03 травня 2018 року ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на повідомлення про підозру від 15 жовтня 2019 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 28, частиною четвертою статті 190, частиною першою статті 255 Кримінального кодексу України, і повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 20 листопада 2019 року, складених старшим слідчим в особливо важливих справах другого відділу Управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 28, частиною четвертою статті 190, частиною першою статті 255 Кримінального кодексу України. Звертаючись із вказаною скаргою, захисник просив поновити строк на оскарження, посилаючись на те, що до моменту подачі скарги до Печерського районного суду м. Києва два роки кримінальне провадження перебувало на розгляді у Шевченківському районному суді м. Києва, де під час підготовчого провадження обвинувальний акт було повернуто прокурору.

Скарга вмотивована тим, що повідомлення про підозру складено без відповідних на те підстав та що в органу досудового розслідування відсутні достатні докази для повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вказаних кримінальних правопорушеннях. У зв`язку з чим, сторона захисту вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_3 є незаконним, необґрунтованим, не містить достатніх доказів на її підтвердження та таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримав у повному обсязі, посилаючись на викладені в ній доводи, і просив задовольнити, зазначивши, що кваліфікація правопорушень неправильна, а отже і підозра є необґрунтованою.

Процесуальний керівник - прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував у повному обсязі, зазначивши, що наразі у кримінальному провадженні виконуються вимоги статті 290 КПК України: 25 квітня 2023 року складено обвинувальний акт у новій редакції, який вручено всім учасникам, окрім підозрюваного ОСОБА_3 . Окрім того, на даний час пропущено строку оскарження повідомлення про підозру, тому відсутні правові підстави для скасування повідомлення про підозру. Кримінальне провадження закінчено.

Згідно з нормою частини четвертої ст. 107 КПК України, під час розгляду скарги слідчим суддею, здійснювалась фіксація за допомогою технічних засобів.

Частиною третьою статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, заслухавши обґрунтування і заперечення сторін, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в межах заявлених вимог, приходить до наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом 2 частини першої ст. 7, частини першої ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 цього Кодексу.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною першою ст. 303 КПК України, п. 10 якої передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено, серед іншого, повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора (старшим групи визначено прокурора відділу ОСОБА_5 ) здійснювалося до судове розслідування у кримінальному провадженні № 0005057 від 03 травня 2018 року за обвинуваченням, серед інших, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою ст. 28, частиною четвертою ст. 190, частиною першою ст. 255 КК України.

Під час до судового розслідування 15 жовтня 2019 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень.

Надалі 20 листопада 2019 року ОСОБА_3 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою ст. 28, частиною четвертою ст. 190, частиною першою ст. 255 КК України.

16 грудня 2019 року досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, розпочато виконання вимог ст. 290 КПК України з одночасним наданням учасникам сторони захисту доступу до матеріалів досудового розслідування.

За результатами відкриття матеріалів кримінального провадження прокурором 31 серпня 2020 року з урахуванням положень ст. ст. 283, 291, 293 КПК України до Шевченківського районного суду м. Києва скеровано обвинувальний акт з додатками.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 31 жовтян 2022 року прокурору повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0005057 для усунення недоліків.

У подальшому 16 березня 2023 року, за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора на рішення суду першої інстанції, ухвалою Київського апеляційного суду її залишено без задоволення, а ухвалу від 31 жовтня 2022 року - без змін.

Вищезгадане процесуальне рішення - обвинувальний акт з додатками надійшли прокурору з Шевченківського районного суду м. Києва 19 квітня 2023 року за реєстраційним № 82536-23.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду у постановах від 07 грудня 2022 року (справа № 681/1033/20), від 26 жовтня 2022 року (справа № 686/10785/16-к), від 18 жовтня 2022 року (справа № 753/6486/21), від 04 жовтня 2018 року (справа № 752/4900/15-к), повернення обвинувального акта не передбачає поновлення закінченого до судового розслідування. У разі повернення судом обвинувального акта, який не відповідає вимогам КПК України, повноваження прокурора обмежені лише усуненням недоліків цього обвинувального акта.

Прокурор вказав, що, задля невідкладного усунення виявлених судом першої інстанції порушень вимог кримінального процесуального закону та повторного направлення обвинувального акта з додатками до суду, прокурором з дотриманням вимог ст. 291 КПК України, 25 квітня 2023 року складено обвинувальний акт у новій редакції та на даний час врученого його всім учасникам сторони захисту, крім підозрюваного ОСОБА_3 , який не з`являється без поважних причин до прокурора для отримання копії акту.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями Глави 22 КПК України: порядок вручення повідомлення про підозру, передбачений ст. 278 КПК України; випадки повідомлення про підозру, передбачені ст. 276 КПК України; зміст повідомлення про підозру - ст. 277 КПК України.

Аналіз зазначених норм кримінального процесуального закону дає підстави вважати, що при розгляді скарги на повідомлення про підозру підлягає з`ясуванню виключно дотримання під час повідомлення про підозру положень Глави 22 КПК України.

У ході розгляду скарги слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 20 листопада 2019 року ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0005057 від 03 травня 2018 року за формою та змістом відповідають вимогам ст. 277 КПК України та містять у собі відомості, передбачені вказаною статтею, у тому числі містять зміст підозри та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, під час вручення повідомлення про підозру було дотримано вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру було здійснено за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчинення кримінального правопорушення, які давали можливість дійти висновку про ймовірну причетність ОСОБА_3 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою ст. 28, частиною четвертою ст. 190, частиною першою ст. 255 КК України та вручено в день його складання.

Разом із тим, перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з урахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень пункту 10 частини першої ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом.

Повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою для повідомлення особі про підозру.

До такого висновку слідчий суддя приходить з огляду на наступне.

Так, системний аналіз положень ст. 94 КПК України дає підстави стверджувати, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка доказів, наданих слідчому судді, здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності для доведення вини чи невинуватості особи, тобто з метою вирішення обвинувачення по суті, а лише в тій мірі, щоб встановити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

До того ж, згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» від 22 травня 2014 року, «Гюзель Ердагез проти Туреччини» від 21 жовтня 2008 року, «Чеботарі проти Молдови» від 13 листопада 2007 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «K.F. проти Німеччини» від 27 листопада 1997 року, «Волох проти Польщі» від 02 листопада 1996 року «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення (зокрема у рішеннях по справах «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» від 29 листопада 1988 року та «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 23 жовтня 1994 року).

Тобто, на стадії досудового розслідування слідчий суддя може оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх об`єму, що є достатнім для засудження особи.

Обставини вчинення підозрюваною особою конкретних дій, наявність у діях складу кримінального правопорушення, доведеність винуватості особи чи спростування цього, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового провадження кримінального провадження.

Тобто, перед слідчим суддею не ставиться питання доведеності поза розумним сумнівом вини підозрюваного ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а лише вирішується питання щодо обґрунтованості підозри.

Як встановлено в ході судового розгляду, на час повідомлення ОСОБА_3 про підозру існували достатні факти та відомості, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_3 ймовірно причетний до вчинення інкримінованого правопорушення.

Крім того, слід наголосити, що відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, що передбачені КПК України.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України (частина друга ст. 22 КПК України).

Доводи сторони захисту з приводу необґрунтованої підозри відносно ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а долучені докази, на переконання слідчого судді, вказують на ймовірну причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому злочину, при цьому таке цілком узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення.

Також слід зазначити, що матеріали скарги сторони захисту не містять жодного доказу щодо порушення процесуального порядку повідомлення про підозру ОСОБА_3 , а тому скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 9, 22, 26, 106, 107, 111, 276-279, 303-307, 309, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1