КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/429/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому провадженні, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 травня 2023 року, якою у межах кримінального провадження № 0000880 від 16.11.2021 стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 30 липня 2023 року.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріали кримінального провадження, яке внесено 16.11.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000880, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України (ЄУН 397/86/22).

У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, за клопотанням прокурора, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати - можливість переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, вчиняти нові кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілу; враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого.

Із судовим рішенням судді не погоджується обвинувачений, оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про продовження стосовно нього строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Свої вимоги обґрунтовує такими доводами.

Ухвалу постановлено незаконним складом суду, адже судовий розгляд здійснюється колегіально у складі трьох суддів (головуючий суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ), але ОСОБА_1 одноособово розглянув клопотання прокурора та продовжив стосовно нього строк тримання під вартою, без участі інших суддів із складу суду.

Тобто, за таких обставин, на думку обвинуваченого, судове рішення є незаконним.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Частиною 2 статті 29 Конституції України регламентовано, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до абзацу 5 п. 20? Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Як слідує з матеріалів провадження, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, головуючим є суддя ОСОБА_1 .

У відповідності до наведених вище положень кримінального процесуального закону, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 розглянуто головуючим одноособово.

За наявних процесуальних підстав - вказане є правом суду, а тому не є порушенням вимог кримінального процесуального закону, як у тому переконаний обвинувачений.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.

Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

У справі «Москаленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодінням чужим майном, поєднаним із погрозою насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникнення у житло, тобто, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України (розбій).

ОСОБА_5 , у співучасті із іншими особами, 02.08.2021, реалізуючи виниклий умисел на незаконне відкрите заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_8 , вночі прибули до домоволодіння останньої, де вона перебувала разом із двома неповнолітніми дітьми. Оскільки потерпіла не погодилась відчинити двері та впустити ОСОБА_5 та інших до свого домоволодіння, ОСОБА_5 , діючи спільно та узгоджено. за змовою із іншими учасниками злочинного нападу, вибили скло у вікнах будинку, зняли вхідні двері та проникли до будинку. ОСОБА_5 чинив опір потерпілої, схопивши її за руку. Під час викрадення іншим учасником групи грошових коштів, ОСОБА_5 продовжував утримувати ОСОБА_8 із застосуванням фізичної сили, перевівши її до іншої кімнати, погрожуючи застосуванням фізичного насильства та зґвалтуванням, спричинив ударів кулаком в область спини, нижньої частини живота, чим завдав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких. Після чого ОСОБА_5 та інші особи, що вчинили напад, з місця вчинення злочину зникли, грошовими коштами потерпілої розпорядились на власний розсуд.

Дане кримінальне правопорушення відносяться до категорії особливо тяжких, умисних, корисливих, насильницьких.

Покарання за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

У справі розпочато і триває судове слідство.

Стосовно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 10 лютого 2022 року.

Загальний строк перебування обвинуваченого під вартою не є таким, що перебуває поза межами розумного.

Також, враховується, що обвинувачений ОСОБА_5 безробітний, негативно характеризується, суспільно-корисною працею не займається, законного джерела доходу та засобів для існування не має, не одружений, без утриманців, не має міцних соціальних зв`язків,

Обвинувачений раніше не судимий, проте, як встановлено згідно із наявною на сайті «Судова влада України» офіційною інформацією, щодо нього на розгляді судів знаходяться ще інші кримінальні провадження (інформація відносно справ Олександрівського районного, Знам`янського міськрайонного, Кіровоградського районного судів); ОСОБА_5 притягався до адміністративної відповідальності (зокрема за вчинення дрібного хуліганства).

При цьому, необхідно зазначити про те, що з 15 листопада 2021 року у межах даного кримінального провадження ОСОБА_5 перебував у розшуку.

Сукупновказане свідчить про схильність обвинуваченого ОСОБА_5 до протиправної, асоціальної поведінки, про його нехтування принципом мирного володіння майном, а, зважаючи на безробіття та відсутність сталого джерела доходу, - до прагнення незаконного збагачення за рахунок чужого майна, і в цілому, пройого підвищену суспільну небезпечність.

Обвинувачений ОСОБА_5 , знаючи про тяжкість злочину, у якому обвинувачується, будучи обізнаним із мірою покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, може чинити спроби уникнути кримінальної відповідальності і переховуватись від суду, а також, володіючи інформацією про потерпілу, родичів потерпілої, їх місце проживання, може чинити незаконний вплив на потерпілу, а також і на свідків та інших учасників кримінального провадження з метою зміни показань або відмови від показань.

Зважаючи на зазначене вище, наявні й підстави вважати, що обвинувачений може вчинити нове кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Отже, процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Відтак, матеріали провадження не містять об`єктивних даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання продовження строку дії запобіжного заходу та постановленні ухвали судом не допущено, тож, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 травня 2023 року, якою у межах кримінального провадження № 0000880 від 16.11.2021 стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 30 липня 2023 року, - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4