Справа № 161/6420/20 Провадження №11-кп/802/323/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001186 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2023 року щодо ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з професійно технічною освітою, неодруженого, не працює, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, засуджено:

-за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин;

-за ч. 1 ст. 129 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 до відбуття визначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та попереднім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2022 року остаточно ОСОБА_8 до відбуття визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

Зараховано у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, ОСОБА_8 частково відбуте покарання у виді позбавлення волі за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2022 року відповідно до вимог ст. 72 КК України.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком вирішено долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 , визнаний винним та засуджений за те, що він 26 березня 2020 року, близько 09 год. 00 хв., перебуваючи у спальній кімнаті будинку АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, керуючись метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, під час словесного конфлікту з рідним братом - потерпілим ОСОБА_9 , який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно наніс близько десяти ударів кулаками обох рук по обличчю потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синців навколо правого ока, в ділянці лівого передпліччя, лівої кисті, садна біля зовнішнього краю правої брови, внутрішньо-шкірних крововиливів в ділянці шиї, лівого плеча, які згідно висновку судово - медичного експерта за № 260 від 08 квітня 2020 року, за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, він же, 26 березня 2020 року, близько 15 год. 30 хв., перебуваючи у спальній кімнаті будинку АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, керуючись метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, під час словесного конфлікту з рідним братом - потерпілим ОСОБА_9 , який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, після висловлення погрози вбивством потерпілому ОСОБА_9 , яку останній сприйняв як реальну та мав усі підстави побоюватись здійснення цієї погрози, утримуючи у правій руці металевий предмет, ззовні схожий на кухонний молоток, умисно наніс останнім один удар у ділянку лівого колінного суглобу та один удар кулаком лівої руки у ділянку нижньої щелепи потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді синця з внутрішньо-шкірним крововиливом в ділянці лівого колінного суглобу, яке згідно висновку судово-медичного експерта за № 260 від 08 квітня 2020 року, за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, він же, 26 березня 2020 року, близько 15 год. 30 хв., перебуваючи в спальній кімнаті будинку АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із рідним братом - потерпілим ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, висловив погрозу вбивством останньому, яку потерпілий ОСОБА_9 сприйняв як реальну, та мав усі підстави побоюватися здійснення цієї погрози, оскільки ОСОБА_8 демонстрував при цьому у правій руці металевий предмет, ззовні схожий на кухонний молоток, та розмахував ним, наближаючись до потерпілого, після чого висловив йому погрозу вбивством, прямо зазначивши, що має намір позбавити потерпілого життя, та наніс один удар вказаним предметом по лівому колінному суглобу потерпілого.

В поданій апеляційній скарзі захисник вважає вирок в частині визнання обвинуваченого винним за ч.1 ст.129 КК України незаконним, таким що порушує засади кримінального провадження, прийнятим за невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить вирок скасувати в частині визнання винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, та закрити кримінальне провадження у цій частині за відсутності у його діях складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному завданні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.125 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувались.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_8 злочину при зазначених у вироку обставинах ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку і вірно кваліфікував його дії за ч.1 ст.129 КК України.

Згідно з положеннями ст.94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Зокрема свої висновки про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував показаннями потерпілого ОСОБА_9 свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також даними, що містяться у письмових та речових доказах.

Твердження сторони захисту про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, перевірялись судом першої інстанції, який обґрунтовано визнав їх безпідставними, оскільки саме показання обвинуваченого, потерпілого та свідків в своїй сукупності повно відтворюють картину події та узгоджуються між собою та іншими доказами, які є належними, достовірними та допустимими, які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, що спростовує доводи захисника про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості останнього у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.

На спростування мотивів захисника в апеляційній скарзі слід зазначити, що свідок ОСОБА_12 , як встановлено з досліджених журналів судових засідань, в суді першої інстанції не допитувався. З рапорту працівника поліції вбачається, що повістку про виклик до Луцького міськрайонного суду ОСОБА_12 вручити не виявилось можливим, оскільки останній проходив строкову службу в лавах Національної гвардії України та знаходиться в місті Києві.

Також не є спроможними доводи апеляційної скарги щодо того, що у потерпілого та присутніх під час інкримінованих подій осіб були відсутні реальні підстави побоюватись погроз обвинуваченого, оскільки вони могли захиститись від дій останнього. Так в свої показаннях як потерпілий, так і свідок підтвердили, що у них були всі підстави боятись за своє життя та здоров`я, оскільки обвинувачений бив ОСОБА_9 молотком для відбивання м`яса та кричав щоб присутні вставали на коліна, або він їх повбиває.

Крім того свідок ОСОБА_10 , яка є бабусею обвинуваченого, підтвердила, що обвинувачений в цей день дуже сильно бив ОСОБА_9 та постійно погрожував, що його вб`є.

Враховуючи зазначене суд дійшов вірного висновку, що потерпілий ОСОБА_9 вірно сприйняв дії ОСОБА_8 як погрозу вбивством.

Таким чином усі викладені у апеляційній скарзі доводи є аналогічними тим, які сторона захисту заявляла під час судового розгляду в першій інстанції і які були належним чином судом перевірені та спростовані, а відповідні висновки суду вмотивовані на підставі досліджених доказів.

Враховуючи зазначене апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: