Справа № 522/3534/16-к
Провадження № 1-кп/522/1778/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Одесі кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002976 від 10.09.2015р., відносно ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 368, ч.2 ст. 369-2 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 368 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002976 від 10.09.2015р., відносно ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 368, ч.2 ст. 369-2 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 368 КК України.

До суду надійшло клопотання ОСОБА_11 в якому вона просить скасувати арешт накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2015 по справі № 522/24490/15-к (провадження № 1-кс/522/20156/15) та ухвалою від 10.12.2015 по справі № 522/24490/15-к.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання.

Обвинувачені та захисники підтримали клопотання та просили суд його задовольнити.

Як встановлено, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2015 задоволено клопотання військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України. Накладено арешт на майно, яке 09.12.2015 на підставі ухвали слідчого судді тимчасово вилучене під час виїмки вмісту банківської чарунки № НОМЕР_1 , оформленої на ім`я ОСОБА_5 в філії - Одеського управління АТ «Ощадбанк», зокрема: 1 унцію золота (№ 021355) вагою 31,103 грами, ланцюжок з металу жовтого кольору довжиною 45,5 см., браслет з металу жовтого кольору довжиною 21 см., перстень з металу жовтого кольору, сережка з металу сірого кольору з прозорим каменем, грошові кошти у сумі 185450 доларів США, 170 000 гривень, 1 300 Євро, а саме:

-Банкноти номіналом 100 доларів США в кількості 1824 шт.;

-Банкноти номіналом 50 доларів США в кількості 61 шт.;

-Банкноти номіналом 100 гривень в кількості 800 шт.;

-Банкноти номіналом 200 гривень в кількості 200 шт.;

-Банкноти номіналом 500 гривень в кількості 100 шт.;

-Банкноти номіналом 200 євро в кількості 4 шт.;

-Банкноти номіналом 50 євро в кількості 10 шт.;

Виконання ухвали покладено на слідчого військової прокуратури Одеського гарнізону.

Слідчий суддя, постановляючи рішення про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0002976 від 10.09.2015 у вигляді арешту майна підозрюваного, яке тимчасово вилучене у результаті виконання ухвали про надання тимчасового доступу до вмісту банківської чарунки, оформленої на ім`я підозрюваного, дійшов висновку про те, що вилучені предмети та документи відповідно до ст. 98 КПК України місять відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час здійснення кримінального провадження № 0002976 від 10.09.2015.

Натомість, сторона обвинувачення, звертаючись із клопотанням до слідчого судді, аргументувала необхідність накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 у зв`язку із можливістю застосування у майбутньому обов`язкового додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, оскільки ОСОБА_12 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Зі змісту протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 09.12.2015 слідує, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002976 від 10.09.2015 був проведений «санкціонований» огляд вмісту банківської чарунки № НОМЕР_1 на підставі ухвали слідчого судді від 09.12.2015.

Під час здійснення тимчасового доступу до речей і документів 09.12.2015, складання опису речей і документів як додатку до протоколу від 09.12.2015 обвинувачений та його дружина не залучались.

Відповідно до змісту ухвали слідчого судді про накладення арешту від 10.12.2015 розгляд клопотання військової прокуратури Одеського гарнізону про накладання арешту на майно відбувся за відсутності власника майна. В судове засідання, що відбулось 10.12.2015, ОСОБА_11 та ОСОБА_5 не запрошувались, про час та місце судового розгляду не повідомлялись.

Про обставини постановлення ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2015 в частині накладення арешту на майно, що є спільною власністю подружжя і особистою приватною власністю ОСОБА_13 (прикраси, золото та інше), остання дізналась після виконання ухвали слідчого судді від 09.12.2015 про надання тимчасового доступу до речей і документів та накладення арешту на майно.

У судовому засіданні 02.08.2023 захисник та представник власника майна, на яке накладено арешт, - адвокат ОСОБА_10 просила задовольнити клопотання про скасування арешту майна у зв`язку із тим, що арешт накладений необґрунтовано, арештоване майно не має і не може мати статусу речового доказу у кримінальному провадженні та є власністю подружжя ОСОБА_12 , до якого не може бути застосоване додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Прокурор заперечував проти доводів клопотання, просив відмовити у його задоволенні з підстав того, що арешт на майно накладений обґрунтовано, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, а санкцією зазначеної статті передбачено обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали, подані для обґрунтування клопотання, прийнявши до уваги заперечення прокурора, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення клопотання ОСОБА_11 як власника спільного сумісного майна подружжя.

Частиною 1 статті 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У кримінальному провадженні № 0002976 від 10.09.2015 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2015 у справі № 522/24490/15-к, провадження № 1-кс/522/20156/15, задоволено клопотання слідчого військової прокуратури Одеського гарнізону ОСОБА_14 , накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , яке 09.12.2015 вилучене на підставі ухвали слідчого судді під час виїмки вмісту банківської чарунки № НОМЕР_1 , оформленої на ім`я ОСОБА_5 в філії - Одеського управління АТ «Ощадбанк», а саме: 1 унцію золота (№ 021355) вагою 31,103 грами, ланцюжок з металу жовтого кольору довжиною 45,5 см., браслет з металу жовтого кольору довжиною 21 см., перстень з металу жовтого кольору, сережка з металу сірого кольору з прозорим каменем, грошові кошти у сумі 185450 доларів США, 170 000 гривень, 1 300 Євро, а саме: Банкноти номіналом 100 доларів США в кількості 1824 шт.; Банкноти номіналом 50 доларів США в кількості 61 шт.; банкноти номіналом 100 гривень в кількості 800 шт.; банкноти номіналом 200 гривень в кількості 200 шт.; Банкноти номіналом 500 гривень в кількості 100 шт.; банкноти номіналом 200 євро в кількості 4 шт.; банкноти номіналом 50 євро в кількості 10 шт.

Зі змісту ухвали слідчого судді слідує, що вилучені предмети та документи відповідають вимогам ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя дійшов висновку про необхідність накладення арешту, оскільки є достатні підстави вважати, що вилучені речі та документи також відповідають критеріям, зазначеним у частині другій ст. 167 цього Кодексу.

Вимогами ч. 2 ст. 167 КПК України встановлено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей. документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення. фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту у

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно. майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді. цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого, або осіб, які в силу закону несуть відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Однак, під час здійснення судового розгляду клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні судом встановлено, що вилучені та арештовані предмети та документи не відповідають вимогам ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки не містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зі змісту ухвали слідчого судді від 10.12.2015 вбачається, що клопотання сторони обвинувачення обґрунтоване необхідністю накладення арешту на майно підозрюваного у зв`язку із можливим застосування до ОСОБА_5 додаткового покарання, встановлено ч. 3 ст. 368 КК України у вигляді конфіскації майна.

Під час судового розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_11 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 з 27 липня 2002 року, що підтверджується записом в книзі реєстрації актів цивільного стану про одруження № 327 від 27 липня 2002 року. Станом на момент розгляду клопотання про скасування арешту ОСОБА_11 та ОСОБА_5 перебувають у шлюбі, виховують трьох дітей.

Отже, доводи клопотання в частині порушення права власності дружини підозрюваного - ОСОБА_5 застосуванням слідчим суддею арешту суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у частині майна подружжя.

Натомість, вимоги сторони обвинувачення про обґрунтованість арешту всього майна подружжя з метою звернення стягнення на це майно у частині права власності дружини ОСОБА_5 на 1/2 частину арештованого майна не відповідають вимогам Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України) на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Приписами ч. 1 ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

У силу приписів ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається зі змісту Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2022 по справі № 643/2529/15-ц, статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18).

Прокурором у судовому засіданні не наведено доводів та не надано суду доказів того, що арештоване майно подружжя ОСОБА_12 не є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 10 статті 170 КПК України передбачено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України (згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України) та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Суд зазначає, що грошові кошти та золоті прикраси, які знаходились у банківській чарунці № НОМЕР_1 , не мали та не мають доказового значення у кримінальному провадженні № 0002976 від 10.09.2015, оскільки не є майном, яке підшукане, виготовлене, пристосоване чи використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегло на собі його сліди; не призначалося (використовувалося) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; не є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; не одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, в сукупності підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення, окрім того, є необхідними для проведення експертизи (ч. 2 ст. 167 КПК України), отже, не можуть й надалі зберігатись у кримінальному провадженні № 0002976 від 10.09.2015 як речові докази.

Накладення арешту на майно подружжя ОСОБА_12 як на речовий у кримінальному провадженні № 0002976 від 10.09.2015 не відповідає положенням Конституції України, Сімейного Кодексу України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) свідчить про те що, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За таких обставин, покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати необґрунтованими та незаконними, а накладений арешт таким, що підлягає скасуванню у частині майна подружжя.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 63, 69 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 5, 6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. ст. 98, 167, 170,171,172,173, 412 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання ОСОБА_11 про скасування арешту майна - задовольнити частково.

1.Скасувати арешт, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2015 року у кримінальному провадженні № 0002976 від 10.09.2015 по справі № 522/24490/15-к (провадження № 1-кс/522/20156/15) у частині:

-1 унції золота (№ 021355) вагою 31,103 грами

-ланцюжку з металу жовтого кольору довжиною 45,5 см.,

-браслету з металу жовтого кольору довжиною 21 см.,

-перстню з металу жовтого кольору,

-сережки з металу сірого кольору з прозорим каменем,

-грошових коштів: банкнот номіналом 100 доларів США в кількості 912 шт. на суму - 91 200 доларів США., банкнот номіналом 50 доларів США в кількості 31 шт. на суму - 1550 доларів США., банкнот номіналом 200 євро в кількості 2 шт. на загальну суму - 400 євро, банкнот номіналом 50 євро в кількості 5 шт. на загальну суму - 250 євро, банкнот номіналом 500 грн. в кількості 50 шт. на загальну суму - 25 000 грн., банкнот номіналом 200 грн. в кількості 100 шт. на загальну суму -20 000 грн., банкнот номіналом 100 грн. в кількості 400 шт. на загальну суму - 40 000 грн.

-Зобов`язати службових осіб Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, уповноважених осіб, у володінні та/або зберіганні яких перебуває майно, арештоване ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2015 року у кримінальному провадженні № 0002976 від 10.09.2015 по справі № 522/24490/15-к (провадження № 1-кс/522/20156/15), повернути ОСОБА_11 : 1 унцію золота (№ 021355) вагою 31,103 грами, ланцюжок з металу жовтого кольору довжиною 45,5 см., браслет з металу жовтого кольору довжиною 21 см., перстень з металу жовтого кольору, сережку з металу сірого кольору з прозорим каменем, грошові кошти: банкноти номіналом 100 доларів США в кількості 912 шт. на суму - 91 200 доларів США., банкноти номіналом 50 доларів США в кількості 31 шт. на суму - 1550 доларів США., банкноти номіналом 200 євро в кількості 2 шт. на загальну суму - 400 євро, банкноти номіналом 50 євро в кількості 5 шт. на загальну суму - 250 євро, банкноти номіналом 500 грн. в кількості 50 шт. на загальну суму - 25 000 грн., банкноти номіналом 200 грн. в кількості 100 шт. на загальну суму - 20 000 грн., банкноти номіналом 100 грн. в кількості 400 шт. на загальну суму - 40 000 грн.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3