Справа №:755/8812/19
Провадження №: 1-кс/755/1517/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" червня 2023 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0001814 від 02.03.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и л а :

адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчої судді із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, у якому просить скасувати арешт та заборону відчужувати нерухоме майно, накладеного ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.06.2019 (справа № 755/8812/19, провадження № 1-кс/755/4078/19), на нерухоме майно, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 , є єдиним спадкоємцем майна його рідного дядька ОСОБА_7 . Вказане підтверджується копією спадкової справи № 894/2018.

Так, останній 19 грудня 2008 року склав заповіт на ім?я ОСОБА_5 , на випадок його смерті щодо розпорядження належною йому на праві власності квартирою номер АДРЕСА_2 (один дріб десять). Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 та зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 46082020.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, у зв`язку з цим, ОСОБА_5 , 08 вересня 2018 року звернувся із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 . На підставі вказаної заяви нотаріусом заведено спадкову справу № 894/2018 та остання повідомила, які необхідно подати документи для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Зібравши всі документи, ОСОБА_5 , 02 березня 2019 року звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану квартиру, однак остання не змогла видати свідоцтво та повідомила, що квартира 09 грудня 2018 року зареєстрована за іншою особою, на підтвердження цього надала інформаційну довідку, а також рекомендувала звернутись до правоохоронних органів.

Водночас, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 157695061 від 27 лютого 2019 року, державним реєстратором філії комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» ОСОБА_10 09 грудня 2018 року о 21 год 40 хв внесено запис про право власності № 29337943 на квартиру номер АДРЕСА_2 (один дріб десять) за ОСОБА_6 (надалі по тексту - Відповідач) на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 269, виданий 03 травня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 .

У зв?язку з тим, що ОСОБА_6 ніякого відношення до сім`ї ОСОБА_5 не має, не є родичем та не міг набути право власності на квартиру в законний спосіб останній, 02 березня 2019 року звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до поліції.

На підставі його заяви, Дніпровським УП ГУНП у м. Києві, цього ж дня, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001814 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінальним кодексом України (шахрайство).

Під час досудового розслідування кримінального провадження ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва (справа № 755/8812/19, провадження № 1-кс/755/4078/19) від 18 червня 2019 року задоволено клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження нерухомого майна.

Враховуючи, що ОСОБА_5 є єдиним спадкоємцем після померлого ОСОБА_7 тому, його права порушені в зв?язку із тривалим накладенням арешту на майно, яке він прагне отримати у спадщину після померлого.

У статті 64-2 КПК України зазначено, що третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов?язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна.

Водночас, слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження, у зв?язку з закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України.

Також повідомляю, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва (справа № 755/2316/23) від 04 травня 2023 року задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та скасовано рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 44494611 від 09 грудня 2018 року, державного реєстратора філії комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» ОСОБА_10 , про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) права власності на квартиру номер АДРЕСА_2 (один дріб десять), реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 000, з припиненням запису про реєстрацію права власності № 29337943 від 09 грудня 2018 року.

Однак, вказане рішення суду не можливо на даний час виконати, у зв?язку з накладенням арешту на квартиру у кримінальному провадженні № 0001814 від 02.03.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Враховуючи, що кримінальне провадження № 0001814 від 02.03.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України на даний час закрито, а відтак майно незаконно перебуває під арештом.

Адвокат ОСОБА_4 та власник майна ОСОБА_5 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити подане клопотання.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, заслухавши думку учасників кримінального провадження, слідча суддя дійшла такого висновку.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18.06.2019 задоволено клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 та накладено арешт на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження нерухомого майна.

Постановою старшої слідчої СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 від 02.09.2020, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001814 від 02.03.2019, закрито у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 50.8 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 269, виданий 03 травня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 .

Разом з тим, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.05.2023 (справа № 755/2316/23), позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про застосування наслідків нікчемного правочину шляхом скасування рішення державного реєстратора з припиненням державної реєстрації права власності задоволено повністю. Поновлено ОСОБА_5 строк позовної давності. Скасовано рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 44494611 від 09 грудня 2018 року, державного реєстратора філії комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» ОСОБА_10 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) права власності на квартиру номер АДРЕСА_2 (один дріб десять), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, з припиненням запису про реєстрацію права власності № 29337943 від 09 грудня 2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 174 КПК України, прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Разом з тим, постанова про закриття кримінального провадження була винесена слідчим, а тому питання про скасування арешту майна вирішено не було.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року (справа № 727/2878/19), питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (ст. 132 КПК України).

Пунктом 7 ч. 2 статті 131 КПК України передбачений такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Враховуючи викладене, з огляду на те, що постановою старшої слідчої СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 від 02.09.2020, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001814 від 02.03.2019, закрито у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, та прокурор у судовому засіданні не заперечував проти скасування арешту майна, слідча суддя вважає, що відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, та приходить до висновку про задоволення клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 22, 98, 170-174 КПК України, слідча суддя,

п о с т а н о в и л а:

клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0001814 від 02.03.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18.06.2019 (справа № 755/8812/19, провадження № 1-кс/755/4078/19) арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 , у частині заборони відчуження нерухомого майна.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 14 год 00 хв 27 червня 2023 року.

Слідча суддя ОСОБА_1