Справа № 466/9192/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/260/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 22 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання в.о. начальника установи - начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_8 та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

На дану ухвалу суду засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить призначити повторний суд та розглянути повторно звернення щодо застосування ст. 81 КК України та винести справедливе рішення. Зазначає, що він 5 разів заохочувався, мав 2 стягнення, які не були достовірно обґрунтовані та сфальсифіковані. Вказує, що позову не має, порушень режиму утримання не допускав, сумлінно працює на виробництві. Вважає, що може бути гідним громадянином суспільства.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого у підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив апеляційні вимоги засудженого, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_6 засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 22.01.2019р. за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі.

Початок терміну покарання - 10.06.2019р., кінець терміну покарання - 10.08.2023р.

Згідно характеристики на засудженого, по даній справі ОСОБА_6 , перебуваючи із 10.06.2019р. в УВП (№19) м. Львова порушень вимог режиму утримання не допускав, адміністрацією УВП (№19) не заохочувався. У ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)» прибув 10.07.2019р. З серпня 2019 року по березень 2020 року, та з травня 2020 року по квітень 2021 року був працевлаштований по ЦПД на Державному підприємстві "Підприємство ДКВСУ (№30)» у дільниці виготовлення електромереж. Пізніше з травня 2022 року був працевлаштований по ЦПД на Державному підприємстві "Підприємство ДКВСУ (№30)" у дільниці виготовлення крісел-качалок, де працює по теперішній час.

За час відбування покарання допустив два порушення вимог режиму, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи чотири рази заохочувався. До виконання законних вимог персоналу установи ставиться сумлінно, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення. Вміє самостійно виконувати роботи із самообслуговування. Приймає участь та відповідально відноситься до робіт з благоустрою установи, утримує в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», «Формування життєвих навичок у повнолітніх засуджених», прагне до їх реалізації.

09.07.2020р. адміністративною комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України згідно заяви засудженою. 12.11.2020р. адміністративною комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України згідно заяви засудженого. 15.07.2021р. адміністративною комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений, який відбув встановлену даною нормою закону частину строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Адміністрація державної установи «Личаківська виправна колонія №30» та спостережна комісія Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулись до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 посилаючись на те, що останній довів своє виправлення.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції з належною повнотою дослідив матеріали клопотання, особової справи засудженого та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні наведеного вище клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання.

Згідно матеріалів клопотання засуджений ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини та відбував покарання як реально, так і з випробуванням, однак не робить для себе належних висновків та продовжує вчиняти умисні кримінальні правопорушення, що свідчить про те, що він не бажає ставати на шлях виправлення.

Крім цього, місцевим судом обґрунтовано враховано, що ОСОБА_6 , відбуваючи покарання у даній справі, двічі допустив порушення вимог режиму утримання, за що на нього накладались дисциплінарні стягнення у вигляді суворої догани.

При цьому, колегія суддів враховує, що погашення на даний час вказаних стягнень не впливає на загальну характеристику особи засудженого, оскільки висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про особу засудженого, його поведінку за весь період перебування у виправній установі.

Крім цього, колегія суддів вважає, що наявність у засудженого заохочень з боку адміністрації установи, як і відбуття ним встановленої законом частини строку покарання, не можуть слугувати безумовними підставами застосування до засудженого положень ст. 81 КК України, а наведені засудженим доводи про наявність підстав для застосування до нього положень ст. 81 КК України у своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_6 , як такому, що ще не довів своє виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді клопотання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2022 року відносно засудженого ОСОБА_6 у повній мірі відповідає вимогам ст.370 КПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, ст.81 КК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: