Провадження № 1-кп/537/296/2023
Справа № 537/3486/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2023 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника малолітньої потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2023 року за №0000579, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лісове Барського району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, не працює, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.127 КК України,

у с т а н о в и в:

28 серпня 2023 року до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.127 КК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2023 року, справа передана для розгляду судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.08.2023 року призначено підготовче судове засідання з розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч.1 ст.125, ч.1 ст.127 КК України на 12 вересня 2023 року.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважала, що обвинувальний акт відповідає положенням ст.291 КПК України, угода в кримінальному провадженні на даний час не укладалась, відсутні підстави для закриття провадження, передбачені п.п. 4-8, 10 ч.1 або ч.2 ст.284 КПК України, тому за можливе призначити судовий розгляд за обвинувальним актом у відкритому судовому засіданні. Крім того прокурор заявила клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання зазначено, що підставою застосування запобіжного заходу є обвинувачення ОСОБА_9 у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.127 КК України, вчинених проти здоров`я батька та дітей своєї співмешканки за місцем їх спільного проживання. Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 є запобігання спробам останнього переховуватися від суду, продовжити свою злочинну діяльність, зокрема щодо осіб, з якими він пов`язаний близькими стосунками, здійснити тиск на потерпілих та свідків, з якими у нього близькі стосунки. Так, у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінальних правопорушень проти здоров`я осіб із застосуванням насильства, одне з яких є тяжким, до нього може бути застосовано покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років. Обвинувачений не має постійного місця проживання, до моменту вчинення даних кримінальних правопорушень проживав в квартирі у співмешканки ОСОБА_10 разом з її дітьми та батьком, які визнані потерпілими. При цьому обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти здоров`я рідних своєї співмешканки за місцем їх спільного проживання, а саме проти її батька ОСОБА_11 та дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_6 . Також ОСОБА_9 може незаконно впливати на потерпілих та свідків (зокрема свою співмешканку) у цьому кримінальному провадженні з метою зміни ними своїх показань або відмови від показань, оскільки вони проживають в одній квартирі, що ускладнить процес доказування у кримінальному провадженні, й іншого житла обвинувачений не має. Крім того ОСОБА_9 може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення на ґрунті постійного вживання алкогольних напоїв, під час якого поводить себе агресивно, як словесно так і фізично, по відношенню до осіб з якими мешкає. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти настанню вище перерахованих ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків.

Представники малолітніх потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні вважали за можливе призначити судовий розгляд за обвинувальним актом, підтримали клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_8 вважали за можливе призначити судовий розгляд за обвинувальним актом. Заперечували щодо обрання відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили суд обрати більш м`який запобіжний захід домашній арешт в однокімнатній квартирі за місцем проживання його співмешканки з чотирма дітьми та батьком, посилаючись, що прокурор не довів наявність в діях обвинуваченого ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Відповідно до частини 3 статті 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.07.2023 року встановлено обґрунтованість підозри ОСОБА_9 за ч.1 ст.125, ч.1 ст.127 КК України. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 20 липня 2023 року 23 год. 27 хв. і до 17 вересня 2023 року 24 год. 00 хв., без визначення розміру застави.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Одночасно, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, зокрема, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, його майновий стан, наявність судимостей, наявність у обвинуваченого місця роботи, його репутацію, дотримання ним умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно положень ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

У відповідності до ст.5 п. «С» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою при провадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На виконання наведених положень закону, суд враховує, що ОСОБА_9 обвинувачується у кримінальних правопорушеннях проти життя та здоров`я осіб, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.127 КК України, одне з яких є тяжким, вчинених за обтяжуючих обставин, а саме: в стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку батька свої співмешканки та щодо малолітніх дітей своєї співмешканки, з якими перебуває у сімейних та близьких стосунках, за що законом передбачено покарання до 6 років позбавлення волі. ОСОБА_9 не має власного житла, не працює, відповідно не має легального доходу. Наведені факти суд оцінює як відсутність у ОСОБА_9 стійких соціальних зв`язків.

Суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, вказує на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, вчинення незаконного тиску на свідків, потерпілого, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винним в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також особу обвинуваченого, суд вбачає обґрунтовані підстави вважати, що стосовно обвинуваченого на даний час наявні ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Так обвинувачений, в разі звільнення з-під варти, може переховуватися від суду, розуміючи тяжкість покарання за інкриміновані кримінальні правопорушення, може чинити незаконний вплив на потерпілих та свідків, з якими проживає в одній квартирі, з метою зміни ними показань або відмови від давання показань, продовжити злочинну діяльність, зокрема вчинивши інше кримінальне правопорушення щодо своїх близьких.

Одночасно, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності. Суду не подано відомостей про наявність у обвинуваченого тяжких захворювань, які б унеможливили застосування до нього запобіжного заходу тримання під вартою.

Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти настанню вище перерахованих ризиків, а також не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків. Особисте зобов`язання для особи, що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, не може попередити вище вказані ризики, визначені п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. До суду не зверталися особи, які викликають довіру, із клопотанням про передачу обвинуваченого ОСОБА_9 на поруки. Домашній арешт неможливо застосувати, оскільки ОСОБА_9 повідомив про відсутність у нього власного житла, не надав підтвердження про наявність у нього зареєстрованого місця проживання, разом з тим обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти життя і здоров`я рідних своєї співмешканки, у яких проживав в однокімнатній квартирі, а саме батька ОСОБА_11 та малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

Згідно положень п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

За викладених обставин, суд вважає за необхідне обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Відповідно до ч.1 ст.316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення кримінального провадження до судового розгляду. Судовий розгляд має бути призначений не пізніше 10 днів після постановлення ухвали про його призначення.

Враховуючи, що відсутні підстави для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд вважає за необхідне завершити підготовче провадження, призначити кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.127 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників процесу.

Учасники судового провадження мають право ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, з дотриманням положень ст.317 КПК України, якщо вони про це заявлять клопотання.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 194, 314-317, 370-372, 383, 392, 393 КПК України, суд

у х в а л и в:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2023 року за №0000579, по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.127 КК України, на 21.09.2023 року о 12 годині 45 хвилин у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області, розташованого за адресою м. Кременчук вул. Троїцька буд.37/49.

В судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 12.09.2023 року по 10.11.2023 року включно.

Доручити представнику персоналу Крюківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_9 .

Встановити строк представлення досудової доповіді до 21.09.2023 року.

Копію ухвали направити начальнику Крюківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області для виконання.

Копію ухвали вручити учасникам справи.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

В іншій частині ухвала не підлягає окремому оскарженню, а заперечення можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Повний текст ухвали складений та оголошений13 вересня 2023 року о 12 год. 45 хв.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1 .