Справа №295/2595/22
УХВАЛА

Іменем України

01.05.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участі учасників судового засідання:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0003145 від 24.07.2020, про обвинувачення

ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, -

встановив:

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України. Своє клопотання обґрунтував тим, що згідно обвинувального акта потерпілим у кримінальному провадженні не визнано нікого, при цьому зазначено, що КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради кримінальним правопорушенням завдано збитки в сумі 601 369, 04 грн. Слідчі і прокурор не повідомляли вказане підприємство про можливість визнання потерпілим, а Житомирську міську раду повідомлено лише одночасно із виконанням вимог ст. 290 КПК України.

Крім того, зміст повідмлення про підозру не відповідає змісту обвинувального акта, а до обвинувального акта не додано довідку про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження.

Захисник ОСОБА_6 заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору. В обґрунтування клопотання зазначив, що обвинувальний акт складений та затверджений не уповноваженими особами. Так, начальник відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області не має повноважень доручати проведення досудового розслідування, призначати групу слідчих згідно вимог наказу МВС від 06.07.2017 № 570. Крім того, під час проведення досудового розслідування склад групи прокурорів, безпідставно та немотивовано змінювався. Так, постановою від 17.09.2021 керівник Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_7 немотивовано, всупереч вимог КПК, визначив групу прокурорів та себе призначив старшим цієї групи. Обвинувальний акт затверджений не старшим групи прокурорів і не за його письмовим дорученням.

Крім того, слідчий в обвинувальному акті, у порушення презумпції невинуватості, стверджує, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення та формулювання обвинувачення є суперечливим.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисників про повернення обвинувального акта прокурору.

Прокурор заперечував. Свої заперечення мотивував тим, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, складений та затверджений уповноваженими на те особами. Довідка про юридичну особу не додана до обвинувального акта, оскільки досудове розслідування не здійснювалось відносно юридичної особи. Щодо не залучення до справи потерпілого зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 , як був так і є директором КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, а тому з моменту повідомлення йому про підозру, керівництву підприємства стало відомо про заподіяння збитків, і маючи на це законні підстави він міг самостійно вжити заходів щодо представництва інтересів вказаного підприємства щодо відшкодування завданих збитків. Крім того, прокуратурою вживались заходи щодо повідомлення про завдану шкоду, залучення як цивільного позивача Житомирську міську раду, яка своєю відповіддю повідомила, що вирішувати питання про стягнення з ОСОБА_4 завданої шкоди буде вирішуватись після рішення суду. Також зазначив, що зміна тексту повідомлення про підозру, а також відсутність в обвинувальному акті інформації про весь трудовий шлях ОСОБА_4 не перешкоджає призначенню справи до судового розгляду, та не є підставою для повернення обвинувального акту.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши обвинувальний акт з додатками, суд встановив наступне.

1. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення зокрема про повернення обвинувального акта, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Частини 2, 4 статті 291 КПК України передбачають, що обвинувальний акт має містити: найменування кримінального провадження та його номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого, потерпілого, викривача, ПІБ, займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.

До обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування; розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Наведений зміст ст. 291 КПК України свідчить про те, суд не має права під час підготовчого судового засідання досліджувати зміст підозри та перевіряти його на відповідність змісту обвинувального акта. А тому суд відхиляє доводи захисників про те, що невідповідність змісту підозри обвинувальному акту є підставою для повернення обвинувального акта.

2. Питання наявності чи відсутності повноважень у слідчого, прокурора під час здійснення досудового розслідування також не підлягає вирішенню під час підготовчого судового засідання, оскільки потребує дослідження доказів, що здійснюється під час судового розгляду справи. А тому доводи захисника про відсутність у слідчого та прокурора повноважень на складання та затвердження обвинувального акта не є підставою повернення обвинувального акту і можуть бути предметом оцінки суду під час судового розгляду справи.

3. Відповідно до ч.1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Враховуючи те, що обвинуваченим у справі є керівник КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, який здійснює представництво вказаного підприємства, то суд вважає безпідставним твердження про необізнаність вказаного підприємства про направлення до суду обвинувального акта у даному кримінальному провадженні.

Крім того, сторони погодились із тим, що Житомирську міську раду, яка є засновником вказаного підприємства, повідомлено про існування даного кримінального провадження та про завдану шкоду одночасно із виконанням вимог ст. 290 КПК України.

Наведене свідчить про те, що особи, заінтересовані в поданні заяви про залучення їх до провадження як потерпілих, були повідомлені про дане кримінальне провадження. Обов`язок слідчого, порядок і форма такого повідомлення КПК України не регламентовано.

Оскільки встановленому законом порядку ніхто не набув статусу потерпілого, то суд відхиляє доводи захисників про те, що не зазначено анкетних даних кожного потерпілого.

4. Те, що до обвинувального акта не додано довідку про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, не може бути підставою для повернення обвинувального акта, оскільку кримінальне провадження не здійснюється стосовно юридичної особи.

5. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

На підставі такого законодавчого визначення можна стверджувати, що висунення стороною обвинувачення, твердження про вчинення особою кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею закону про кримінальну відповідальність, якщо воно пред`явлене у порядку, встановленому КПК України, а саме викладене в обвинувальному акті, не може бути витлумачене як порушення принципу, закріпленого у ст. 17 КПК України.

А тому суд відхиляє доводи захисника про порушення прокурором презумпції невинуватості в формулювання обвинувального акта в частині твердження про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

6. Також частиною 1 статті 337 КПК України встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Отже, при складенні обвинувального акта прокурор має право викласти в ньому ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які він вважає встановленими та на підставі цього на свій розсуд здійснити кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта в зазначеному кримінальному провадженні при викладені фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення прокурором зазначено ті обставини вчинення злочину, які він вважає встановленими.

Доводи щодо невірного викладення змісту суб`єктивної сторони обвинувачення та інших зауважень до змісту обвинувального акта не є підставою для його повернення, оскільки кримінальний процесуальний закон не надає суду повноважень до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу та суті обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг. На стадії підготовчого судового засідання суд лише формально перевіряє відповідність обвинувального акта вимогам КПК України. Адже в обвинувальному акті зазначаються ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор (а не суд) вважає встановленими.

Таким чином обвинувальний акт не містить порушень вимог КПК України, що є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Керуючись ст.ст. 291,314 КПК України,

постановив :

У задоволенні клопотання захисників про повернення обвинувального акту прокурору - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Проголошення повного тексту ухвали 05.05.2023 о 9.00

Суддя ОСОБА_1