Справа № 947/1651/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваної - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000383 від 24.06.2016 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, проживаючої за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000383 від 24.06.2016 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надавалась банківська послуга «Екстрені гроші» на підставі наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» № PR-2011-208 від 11.05.2011 «Про введення в експлуатацію сервісу переказу коштів з карти на карту і з карти на видачу через банкоматну мережу без фізичної присутності картки клієнта шляхом звернення до оператора Контакт центру банку». Дана послуга надає можливість клієнтам банку зняти з банківської картки грошові кошти у банкоматі без наявності картки, по унікальному коду, котрий надається на одну транзакцію і надається на телефон клієнта з ознакою «Фінансовий». «Фінансовий» телефон - це номер мобільного телефону, котрий вказаний та підтверджений клієнтом, як номер телефону, за допомогою котрого можуть проводитись фінансові операції. Клієнт банку може мати декілька контактних номерів телефонів у системі ідентифікації, але тільки один номер мобільного телефону може бути «Фінансовий». Операції заказу унікального коду та отримання грошових коштів у банкоматі являються окремими процесами. Перший варіант заказу унікального коду: зателефонувати зі свого номеру телефону, який є «Фінансовий» на номер 3700, у разі необхідності відповісти на питання оператора та назвати суму грошових коштів, необхідних для зняття. Другий варіант - при наявності програми доступу до інтернет мережі зайти в систему «Приват 24», далі в меню «Екстрені гроші», де ввести номер телефону, який є «Фінансовий» та суму грошових коштів, необхідних для зняття. Та третій варіант при наявності програми на смартфоні клієнта «Екстрені гроші» - запустити дану програму, з використанням даних свого облікового запису « Приват 24 », вибрати картку та ввести суму грошових коштів, необхідних для зняття, та ввести номер телефону, який є «Фінансовий». Технологією даної послуги було передбачено, що унікальний код можливо було використати тільки один раз і отримати по ньому грошові кошти тільки в одному банкоматі. Сервіс також надавав можливість простого переводу грошових коштів третім особам, які знаходяться в любій точці України. Для цього необхідно було заказати унікальний код на номер телефону друга (родича) і він зможе по цьому коду зняти грошові кошти в будь-якому банкоматі «ПриватБанк», використавши його тільки один раз. Банківська послуга «Екстрені гроші» припинила надаватись 03.10.2014 на підставі службової записки ПАТ КБ «ПриватБанк» № Э.16.0.0.0/4-9053 від 23.10.2014 «Про реалізацію заходів по факту вчинення збитків по послузі «Екстрені гроші» та припинила існування на підставі наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» № СП-2014-7098024від 08.12.2014 «Про припинення роботи послуги «Екстрені гроші».

Реалізуючи свої злочинні наміри ОСОБА_8 використовуючи методи умовлянь, свого особистого авторитету, знаючи про уразливість банківської послуги «Екстрені гроші» ПАТ КБ «ПриватБанк», що полягала у наступному - заказ послуги «Екстрені гроші», отримання індивідуально коду, створення конференц-зв`язку з іншими співучасниками злочину, одночасне введення в різноманітних банкоматах одного і того самого індивідуального коду для підтвердження послуги, отримання усіма співучасниками злочину грошових коштів, втягнув в групу невстановлених осіб, яким довів єдиний план злочинної діяльності, по заволодінню чужим майном у вигляді грошових коштів ПАТ КБ «ПриватБанк» по банківській послузі «Екстрені гроші» шляхом обману з використанням електронно-обчислювальної техніки в особливо великих розмірах.

Так, ОСОБА_9 , будучи активним членом групи, діючи згідно єдиного плану і вказівок лідера групи - ОСОБА_8 , будучи клієнтом банку «ПриватБанк» та маючи банківську платіжну картку № НОМЕР_1 з 08.07.2014, за допомогою якої в період з 21.07.2014 по 02.10.2014 використовував банківську послугу «Екстрені гроші»ПАТ КБ «ПриватБанк». При оформленні зазначеної банківської платіжної картки ОСОБА_9 вже являвся клієнтом банку «ПриватБанк», так як 31.05.2010 ним була написана «анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку», яка була використана для реєстрації та видачібанківської платіжної картки № НОМЕР_1 . При реєстрації зазначеної банківської картки ОСОБА_9 вказав контактний номер телефону №НОМЕР_2 , який є «Фінансовий», та яким користувався для замовлення банківської послуги «Екстрені гроші», а саме для замовлення індивідуального коду в період з 21.07.2014 по 02.10.2014. Отримавши на свій контактний номер телефону індивідуальний код по банківській послузі «Екстрені гроші»ПАТ КБ «ПриватБанк», який необхідний для введення в банкоматі для подальшого отримання грошових коштів ОСОБА_9 телефонував іншим співучасникам злочину, а саме ОСОБА_8 та іншим співучасникам кримінального правопорушенняна їх контактні номери телефонів, створюючи конференц-зв`язок, та повідомляв їм індивідуальний код. Після цього всі учасники кримінального правопорушення, за вказівкою ОСОБА_8 або ОСОБА_9 направлялись до різноманітних банкоматів «ПриватБанк» на території України, та за командою ОСОБА_8 або ОСОБА_9 одночасно активували опцію банкоматного меню «Операція без карти», далі вибрали опцію «Екстрені гроші», де вводили номер мобільного телефону, який належав ОСОБА_9 , та який являвся «Фінансовим» де в подальшому вводили унікальний код. Після одночасного введення унікального коду та його підтвердження всіма учасниками кримінального правопорушення кожен банкомат видавав грошові кошти кожному співучаснику кримінального правопорушення. При цьому по банківській платіжній карті №НОМЕР_1 відбувалось списання грошових коштів тільки однієї транзакції.

Крім того за вказівкою ОСОБА_8 , всі члени зазначеної групи були взаємозамінні, тобто, до шести членів злочинної групи приймали участь у одній транзакції з заволодінням чужим майном у вигляді грошових коштів ПАТ КБ «ПриватБанк» по банківській послузі «Екстрені гроші» шляхом обману з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Так, в період з 21.07.2014 по 02.10.2014ОСОБА_9 , будучи активним членом групи, діючи згідно єдиного плану і вказівок лідера групи- ОСОБА_8 , будучи клієнтом банку «ПриватБанк» та маючи банківську платіжну картку №НОМЕР_1 , неодноразово телефонував зі свого мобільного номеру, який є «Фінансовий», на номер дистанційного банківського обслуговування ПАТ КБ «ПриватБанк» 3700 , замовляючи банківську послугу «Екстрені гроші»у сумі від 200 до 2000 гривень. Після цього ОСОБА_9 отримував смс-повідомлення з індивідуальними кодами. Отримавши на свій «Фінансовий» номер телефону індивідуальний код по банківській послузі «Екстрені гроші»ПАТ КБ «ПриватБанк», який необхідний для введення в банкоматі для подальшого отримання грошових коштів ОСОБА_9 телефонував іншим співучасникам злочину, а саме ОСОБА_8 та іншим учасникам, в тому числі ОСОБА_10 , на їх номери мобільного телефону, повідомляючи, отримані ним індивідуальні коди. Після цього, ОСОБА_9 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 та іншими співучасникам злочину, в тому числі ОСОБА_10 , перебуваючи у телефонній розмові, направились до різноманітних банкоматів ПАТ КБ «ПриватБанк» на території України. Знаходячись біля банкоматів ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та іншими співучасниками, в тому числі ОСОБА_10 , перебуваючи у телефонній розмові одночасно активували опцію банкоматного меню «Операція без карти», далі вибрали опцію «Екстрені гроші», де вводили номер мобільного телефону, який належав ОСОБА_9 , який є «Фінансовий» де в подальшому вводили унікальні коди. Після одночасного введення унікального коду та його підтвердження ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , та іншими співучасниками в тому числі ОСОБА_10 , кримінального правопорушення перебуваючи у телефонній розмові, банкомати видали грошові кошти в розмірі від 200 до 2000 гривень, відповідно до розміру заказів банківської послуги «Екстрені гроші». При цьому по банківській платіжній карті №НОМЕР_1 відбувалось списання грошових коштів тільки однієї транзакції, тобто 200 гривень.

Отже, учасники очолюваної і керованої ОСОБА_8 групи, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та інші співучасники за попередньою змовоюскоїли злочин в період з 21.07.2014 по 02.10.2014, пов`язаний з заволодінням чужим майном у вигляді грошових коштів ПАТ КБ «ПриватБанк» по банківській послузі «Екстрені гроші» шляхом обману з використанням електронно-обчислювальної техніки в розмірі 1 100 200 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України- заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, що завдало значної шкоди потерпілому.

28.12.2015 старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 , яке погоджено з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_12 .

29.12.2015 слідчим суддею Приморського районного суду м.Одеси винесено ухвалу на надання дозволу на затримання підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою її приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

23.06.2016 постановою про виділення матеріалів досудового розслідування прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_12 , виділено матеріали відносно підозрюваної ОСОБА_6 в окреме провадження.

01.07.2016 підозрювану ОСОБА_6 було оголошено у розшук, у зв`язку із переховуванням останньої від органів досудового розслідування та кримінальне провадження було зупинено.

08.07.2022 додатково повідомлено про раніше повідомлену підозру ОСОБА_6 .

11.07.2022 слідчим суддею Київського районного суду м.Одеси винесено ухвалу про надання дозволу на затримання підозрюваної

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою її приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

07.08.2023 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 оголошено у міжнародний розшук.

Разом з тим, згідно отриманих від оперативного підрозділу Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області матеріалів розшукувана ОСОБА_6 виїхала з території України до російської федерації, а саме до московської області.

На даний час є всі підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_6 перебуває за межами України, з метою уникнення кримінальної відповідальності, а тому переховується на території російської федерації.

Враховуючи викладене, а також що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину та переховується від органу досудового розслідування за межами України постановою слідчого від 07.08.2023 останню оголошено в міжнародний розшук.

Слідча звертається з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 посилаючись на наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні умисного злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, з метою уникнення кримінальної відповідальності переховується від органу досудового розслідування та суду за межами України та знаходиться у міжнародному розшуку, що свідчить про наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор наполягав на задоволенні клопотання, посилаючись на викладені в ньому доводи та наявність ризиків і обґрунтованої підозри.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання заперечував через його безпідставність.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, а також вислухавши думку учасників кримінального провадження, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 28.12.2015 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України та направлено поштовим зв`язком за останнім відомими місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає обов`язку і права слідчого (прокурора) відкласти вручення повідомлення про підозру та чекати настання сприятливих обставин для його вручення особі, яка не може його отримати в день складання в силу об`єктивних причин. В свою чергу, слідчим та прокурором було вчинено всі можливі, передбачені законом дії для того, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.

Таким чином, ОСОБА_6 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК Українивручено у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень, тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ч.1 та ч.2 ст.135 КПК України), а враховуючи те, що згідно ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, за такого слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_6 набула статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №0000110 від 13.11.2014, матеріали досудового розслідування якого, виділено в окреме провадження за №0000383 від 24.06.2016 року.

Таким чином на даному етапі досудового розслідування надані стороною обвинувачення докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК Українита Глави 28 КПК України питання про встановлення наявності вини ОСОБА_6 , відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими відповідно до ст.87 КПК України, не досліджуючи всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності, на даній стадії кримінального провадження в ході досудового розслідування не встановлено.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України, розгляд клопотання у відсутності підозрюваного можливе лише у випадку, коли буде доведено, що підозрюваний оголошений в міжнародний розшук.

Згідно з роз`ясненням Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва НПУ відповідно до статті 84 Правил Інтерполу з обробки даних, затверджених Резолюцією 80-ї сесії Генеральної Асамблеї Інтерполу AG-2011-RES-07, публікацію циркулярного розшукового повідомлення про міжнародний розшук особи з метою її арешту та подальшої екстрадиції має бути погоджено з центральним органом щодо видачі (екстрадиції) та Генеральному секретаріату Інтерполу мають бути надані чіткі та прямі гарантії, що тимчасовий арешт і видачу (екстрадицію) особи буде запитано у випадку її арешту (затримання) на території країн-членів МОКП-Інтерпол у порядку передбаченому чинним законодавством.

На дев`яносто дев`ятій сесії (27.02-03.03.2017) Комісією з контролю файлів Інтерполу ухвало рішення, що запобіжні заходи у вигляді дозволу на затримання підозрюваного з метою приводу не є ордерами на арешт у розумінні ст.83.2 Правил Організації.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.575 КПК України визначено, що видача особи в Україну може бути запитана лише на підставі ухвали суду про тримання особи під вартою.

07.08.2023 року слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 винесено постанову про оголошення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у міжнародний розшук.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ, а саме рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», п.61-817, згідно якого існування обґрунтованої підозри щодо вчинення тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, а також рішення ЄСПЛ у справі «Бєлєвіцький проти Росії», п.101-815, згідно якого серйозність обвинувачення є належним аспектом при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження зайняття злочинною діяльністю.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України та на теперішній час її місце знаходження невідоме, тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 вважаю, що ці обставини свідчать про можливість з боку останньої переховуватися від органів досудового розслідування.

В зв`язку з викладеним, вважаю ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, доведеними.

Враховуючи наведені правові норми та в результаті дослідження матеріалів провадження за клопотанням слідчого, зважаючи на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,та наявність відповідно оформленої постанови слідчого про оголошення підозрюваної у міжнародний розшук, слідчий суддя вважає доведеним факт оголошення підозрюваної ОСОБА_6 в міжнародний розшук, що в сукупності з наявним ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України, являється підставою для обрання відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за її відсутності в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

При цьому слідчий суддя враховує, виходячи із досліджених матеріалів, що вік та стан здоров`я підозрюваної не виключають можливості її тримання під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, слідчим суддею не встановлено.

Разом з цим, слідчий суддя при постановленні ухвали враховує положення абз.6 ч.4 ст.183 КПК України, де зазначено, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000383 від 24.06.2016 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

За відсутності підозрюваної обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

Після затримання ОСОБА_6 і не пізніше, як через 48 годин з часу її доставки до місяця кримінального провадження доставити ОСОБА_6 до слідчого судді для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його заміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1