Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/6617/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року Слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києві клопотання старшого слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000116 від 03.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого директором комунального закладу «Парк культури та відпочинку «Гідропарк», одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, інваліда III групи, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду м. Києва звернувся з клопотанням старший слідчий СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000116 від 03.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до наказу Департаменту культури ВО КМР (КМДА) №428-к від 08 вересня 2021 року призначений на посаду директора комунального закладу «Парк культури та відпочинку «Гідропарк» надалі «Парк» строком на 5 років.

Відповідно до умов контракту від 09.09.2021 року між Департаментом культури ВО КМР (КМДА) та ОСОБА_4 :

- за цим Контрактом Директор зобов`язується здійснювати безпосередньо та через адміністрацію Парку здійснювати поточне керівництвом Парком, забезпечувати його ефективну діяльності, раціональне використання і зберігання закріпленого за парком комунального майна;

- директор є повноважним представником Парку під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків, передбачених положенням парку, законодавством України стосовно парку, іншими НПА;

- директор здійснює безпосереднє керівництво Парком, забезпечує працюючих роботою, організовує фінансово-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання Парком завдань, передбачених законодавством України, Положенням та цим Контрактом;

- директор має право укладати угоди від імені Парку, вчиняти правочини, підписувати документи, пов`язані з діяльністю Парку;

- директор має право оперативно управляти коштами і майном Парку, контролювати їх використання для ведення основної діяльності та соціального розвитку трудового колективу;

- директор зобов`язаний здійснювати заходи запобігання проявам корупції та хабарництва в Парку;

- директор зобов`язаний у разі передачі в оренду майна комунальної власності міста Києва забезпечити перерахування частини надходжень від орендної плати до бюджету міста Києва в порядку, розмірах та строки, визначені КМР;

Враховуючи вищевикладене та відповідно до примітки ст. 18 КК України, директор комунального закладу «Парк культури та відпочинку «Гідропарк» ОСОБА_4 займає посаду у комунальному закладі та його посада пов`язана з організаційно - розпорядчими та адміністративно - господарськими функціями, тобто є службовою особою.

Так, 27.04.2023 з метою отримання дозволу на розміщення дитячого розважального майданчику, ОСОБА_7 , приїхала до парку культури та відпочинку «Гідропарк», де звернулась до директора вказаного парку ОСОБА_4 . Під час розмови з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , розповіла йому, що має на меті розмістити на території парку, дитячий розважальний майданчик. Вислухавши ОСОБА_7 , директор парку ОСОБА_4 , повідомив їй, що може надати їй місце на території парку культури та відпочинку «Гідропарк» для розміщення її об`єкту, та запропонував пройти подивитися на це місце.

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на вимагання неправомірної вигоди у ОСОБА_7 за надання дозволу на розміщення на території Парку дитячого розважального майданчику.

В подальшому, ОСОБА_4 , відвів ОСОБА_7 , до вільної земельної ділянки на території парку культури та відпочинку «Гідропарк», та наголосив, що саме це місце може надати ОСОБА_7 , для розміщення дитячого розважального майданчику, але висунув вимогу, що погодиться надати договір тільки за умови, якщо ОСОБА_7 , передасть йому 50 тисяч гривень готівкою та попередив, що очікує на її відповідь та щоб вона не затягувала з рішенням.

Усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_4 , ОСОБА_7 звернулася з відповідною заявою до УСР в м. Києві ДСР НП України, надалі була залучена в межах кримінального провадження до конфіденційного співробітництва.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 30.05.2023 ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 що може надати останній місце на території Парку шляхом укладання договору згідно якого ОСОБА_7 має сплатити на розрахунковий рахунок комунальному закладу «Парк культури та відпочинку «Гідропарк» 30 000 грн. за розміщення дитячого розважального майданчику, крім того, висунув вимогу про надання йому неправомірної вигоди за вчинення ним таких дій суму у розмірі 20 000 грн..

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_4 за попередньою домовленістю, 07.06.2023 близько 14:50 год., перебуваючи на своєму робочому місці в адміністративному приміщені комунального закладу «Парк культури та відпочинку «Гідропарк», що розташоване за адресою: м. Київ, проспект Броварський, 1, за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 здійснює особисту зустріч з останньою під час якої ОСОБА_4 підписує з ОСОБА_7 договір № 5 про проведення розважальних заходів та отримує неправомірну вигоду від ОСОБА_7 за укладання вказаного договру (дозволу) на розміщення на території Парку дитячого розважального майданчику у сумі 20 000 грн. після чого останнього затримано працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тобто в одержанні неправомірної вигоди службовою особою за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, поєднаного з вимаганням.

07 червня 2023 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення затримано ОСОБА_4

08 червня 2023 року повідомлено ОСОБА_4 , про те, що він підозрюється в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої йому влади чи службового становища, поєднаного з вимаганням за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Зазначає, що повідомлена ОСОБА_4 підозра підтверджується наступними доказами: заявою про злочин ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ; рапортом о/у УСР в м. Києві ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення; наказом Департаменту культури ВО КМР (КМДА) №428-к від 08 вересня 2021 року про призначення ОСОБА_4 на посаду директора комунального закладу «Парк культури та відпочинку «Гідропарк» надалі «Парк» та іншими доказами.

Орган досудового слідства вважає, що з метою забезпечення нормальної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання процесуальних рішень у справі, необхідно застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладені на нього процесуальні обов`язки. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені у п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобігти даним ризикам, з урахуванням тяжкості вчинено злочину та особи ОСОБА_4 може лише обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання за вищевказаними підставами та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на те, що клопотання є необґрунтованим, ризики не доведені, подали відповідні письмові заперечення.

Разом з цим, під час судового засідання повідомив, що 08.06.2023 подано до Подільського районного суду м. Києва скаргу на незаконне затримання та утримання під вартою.

На момент розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя скаргу не розглянув та ухвалою від 09.06.2023 постановив передати її для вирішення питання про об`єднання справи з розглядом клопотання про обрання запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді від 09.06.2023 відмовлено в об`єднанні справ, а вказану скаргу передано слідчому судді для продовження розгляду в порядку ст. 206 КПК України.

У зв`язку з чим, захисником під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подано скаргу на незаконне затримання та утримання особи під вартою.

В обґрунтування скарги вказано, що під час затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України допущено ряд істотних порушень прав людини і основоположних свобод, вимог Конституції України, права на захист, гарантованого і нормами міжнародного права, а тому протокол затримання має бути визнаним складеним з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, а затримання - незаконним.

Слідчий суддя, дослідивши зміст клопотанням про застосування запобіжного заходу та додані до нього матеріали, зміст скарги на незаконне затримання у порядку ст. 206 КПК України, заслухавши доводи сторін, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що слідчим відділом Дніпровського УП ГУНП у місті Києві, здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000116 від 03.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Постановою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , від 31.05.2023 здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні доручено слідчому відділу Подільському УП ГУНП у місті Києві

Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється Подільською окружною прокуратурою у м. Києві.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 07.06.2023 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08.06.2023 ОСОБА_11 повідомлено про те, що він підозрюється в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої йому влади чи службового становища, поєднаного з вимаганням за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів.

Копія клопотання про застосування запобіжного заходу та додатки вручені підозрюваному у встановлений законом термін.

Клопотання подано до суду та судове засідання відбувається у встановлені законом строки.

Щодо скарги захисника на незаконне затримання та утримання особи під вартою.

Згідно з положеннями ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Пріоритет положень Конституції над законами та підзаконними актами є очевидним та не підлягає доведенню. Окрім іншого, це підтверджено у рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» та інших справах.

Згідно п.18 ч.1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання.

Відповідно до ч.1 ст.208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:

1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;

3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України .

Згідно з ч.4 ст.208 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Частина 5 ст. 208 передбачає, що про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Аналіз наведених норм, свідчить, що слідчий суддя повинен перевірити законність фактичних підстав затримання.

Розглядаючи скаргу захисника на незаконне затримання в порядку ст. 208 КПК України з підстав, передбачених ст. 206 КПК України, слідчий суддя відзначає, що відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України « Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції » ( Letellier v France ), 12369 / 86, 26 червня 1991 року).

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_4 затриманий 07.06.2023 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 208 КПК України, тобто у зв`язку з тим, що особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення.

На думку слідчого судді таке формулювання відповідає припису п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, оскільки слідчий відповідно до вимог ч. 5 ст. 208 КПК України не повинен в протоколі затримання детально описувати обставини та факти на підставі яких він зробив висновок про причетність конкретної особи до вчинення злочину, оскільки такі обставини викладаються в повідомленні про підозру.

Свідок у даному кримінальному ОСОБА_7 , яка була залучена в межах кримінального провадження до конфіденційного співробітництва, повідомила орган досудового розслідування про домовленість з ОСОБА_4 зустрітися 07.06.2023 на його робочому місці в адміністративному приміщені комунального закладу «Парк культури та відпочинку «Гідропарк», що розташоване за адресою: м. Київ, пр-т Броварський, 1, для підписання договору та надання неправомірної вигоди за вчинення ним таких дій суму у розмірі 20 000 грн.

Враховуючи встановлені в ході здійснення розслідування кримінально провадження обставини, у слідчого були наявні підстави затримати ОСОБА_4 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 208 КПК України.

Протокол затримання особи від 07.06.2023 складений відповідно до вимог КПК України, містить обов`язкові реквізити, посилання на передбачені законом підстави для затримання особи без ухвали слідчого судді відповідно до положень ст. 208 КПК України. Даний протокол складено у присутності понятих. Під час затримання ОСОБА_4 повідомлено підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, його права і обов`язки, про його затримання повідомлено орган, уповноважений на надання безоплатної правової допомоги, крім цього було повідомлену дружину ОСОБА_12 , що зафіксовано у протоколі затримання особи. Зауваження від учасників затримання протокол не містить.

Істотних порушень прав та свобод людини при складанні такого протоколу слідчим суддею не встановлено.

Фактичний час затримання ОСОБА_4 14:50 год. 07.06.2023, клопотання про обрання запобіжного заходу зареєстровано у Подільському районному суді м. Києва 10:35 год. 09.06.2023. Отже, наразі граничний строк тримання під вартою без ухвали слідчого судді не сплив, зволікання у доставлені особи до суду відсутні.

Відтак, порушень КПК України при затриманні ОСОБА_4 та утриманні його під вартою слідчим суддею не встановлено, а тому скарга адвоката про визнання затримання незаконним задоволенню не підлягає.

Мотиви і оцінка слідчого судді щодо клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Щодо обґрунтованості підозри.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді на даному етапі кримінального провадження доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні вказаного в клопотанні кримінального правопорушення, слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є його причетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту щодо необґрунтованості повідомленої підозри, за своєю суттю зводяться до оцінки наявних у сторони обвинувачення доказів з точки зору їх належності, допустимості і достатності для висновку про остаточну винуватість підозрюваного, що виходить за межі повноважень слідчого судді під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Оцінку таким доказам і кінцевий висновок щодо винуватості особи має надати суд під час розгляду справи по суті.

Враховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру від 08.06.2023, вчинив зазначене кримінальне правопорушення та на даному етапі досудового розслідування є достатні підстави, які поза розумним сумнівом свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри, оскільки в розпорядженні слідчого є зібрані у встановленому законом порядку достатні фактичні данні, які свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, що інкримінується підозрюваному органом досудового розслідування.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги заперечення сторони захисту про необґрунтованість підозри.

Щодо наявності ризиків та їх обґрунтованість.

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Оцінюючи ризик переховування ОСОБА_4 з позиції практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що вивченням даних про особу підозрюваного встановлено, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, перебуває в зареєстрованому шлюбі, офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання.

ОСОБА_4 підозрюється в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої йому влади чи службового становища, поєднаного з вимаганням за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Отже, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» та «Бессієв проти Молдови», в яких зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Отже, слідчий суддя вважає, що, незважаючи на наявність стійких соціальних зв`язків, є достатня вірогідність того, що під важкістю відповідальності підозрюваний може переховуватися від органів слідства та суду, а отже наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КК України.

Наявність ризику знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення обґрунтовується слідчим тим, що санкція частини 3 статті 368 КК України передбачає конфіскацію майна, а отже перебуваючи на свободі підозрюваний може сховати майно, яке йому належить.

Ризик впливу на свідків у даному кримінальному провадженні слідчий суддя також вважає актуальним, оскільки на даному етапі досудового розслідування ще не встановлено та не допитано виключне коло свідків, покази яких мають суттєве значення для досудового розслідування. Разом з цим, враховуючи надані під час досудового слідства показання свідка ОСОБА_7 та те, що свідок та підозрюваний мають контакти один одного, то існують підстави вважати, що підозрюваний може незаконно впливати шляхом вмовляння чи залякування на свідка у кримінальному провадженні

Обґрунтованість вказаного ризику відповідає позиції Європейського суду з захисту прав людини, який у справі «Летельє проти Франції» звертає увагу на актуальність реальної загрози чинення тиску на свідків на початкових стадіях досудового розслідування.

Таким чином, в судовому засіданні підтверджується наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Доводи сторони захисту про відсутність ризиків спростовуються стадією кримінального провадження, в якому досудове розслідування не закінчено, свідки не були допитані безпосередньо судом, у зв`язку з чим наявна потреба у застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою.

Інші доводи сторони захисту будуть перевірятися в судовому засіданні складом суду під час судового розгляду справи по суті та їм буде надана відповідна правова оцінка, з огляду на те, що слідчому судді на момент розгляду клопотання не надається весь обсяг доказів у кримінальному провадженні.

Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою застосування на стадії досудового розслідування запобіжного заходу відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, про які зазначав прокурор у клопотанні.

Підозрюваний відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України відноситься до осіб, до яких можливо бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує особливу тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , обставини вчинення злочину та його наслідки і суспільну небезпеку, особу підозрюваного, а також те, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, зазначених у клопотанні, для запобігання яких слідчий суддя вважає недостатнім застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Крім того, слідчий суддя вважає, що обставина, яка виправдовує тримання особи під вартою, належить введений в країні з 24.02.2022 воєнний стан в зв`язку із військовою агресією рф проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

У зв`язку з наведеним, клопотання прокурора в частині обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді взяття під варту є обґрунтованим, прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 ЦПК України, та наявність яких встановлена в судовому засіданні.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо розміру застави.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначає розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Вирішуючи питання про визначення розміру застави, слідчий суддя виходить з того, що відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 3 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, становить від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час розгляду клопотання дорівнюється від 53 680,00 грн до 214 720,00 грн.

У клопотанні про обрання запобіжного заходу вказано, що на думку органу досудового розслідування та прокурора застава навіть у максимальному розмірі не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, оскільки невиключеним є наявність інших, подібних цьому, злочинів вчинених підозрюваним. Вказують, що випадок із ОСОБА_4 є виключним, а тому відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, необхідно визначити заставу у розмірі не менше 1 000 000 грн.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого (підозрюваного) на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя приймає до уваги доводи захисника про те, що вказаний у клопотанні розмір застави в 1 000 000,00 грн необґрунтований та непомірний для підозрюваного, а тому, враховуючи тяжкість злочину, його суспільну небезпечність та наслідки, особу підозрюваного, обставини вчинення злочину, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному максимальний розмір застави - 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 161 040,00 грн.

Даний розмір застави слідчий суддя вважає достатнім та таким, що забезпечить виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

За наведених вище обставин подане клопотання підлягає частковому задоволенню.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне відзначити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177,178, 182, 183 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу захисника ОСОБА_5 на незаконне затримання та утримання особи під вартою - залишити без задоволення.

Клопотання старшого слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000116 від 03.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого директором комунального закладу «Парк культури та відпочинку «Гідропарк», одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, інваліда III групи, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання, а саме з 14 год. 50 хв. 07 червня 2023 року.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ОСОБА_4 , обов`язків, передбачених КПК України, у 60 (шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить суму у 161 040 (сто шістдесят одну тисячу сорок) гривень 00 копійок.

Роз`яснити, що підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави на ОСОБА_4 у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду на їх першу вимогу;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Строк дії обов`язків, покладених слідчим суддею на підозрюваного у разі внесення застави, визначити до 07 серпня 2023 року, у межах строку досудового розслідування.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Строк дії ухвали - до 07 серпня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1