ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/2907/22 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/543/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 04 квітня 2023 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Новобоварської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000068 від 06 серпня 2022 за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.369-2, ч.3 ст.369-2, ч.1 ст.263 КК України про арешт майна, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим відділом ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному 06.08.2022 року до ЄРДР за № 0000068 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.369-2, ч.3 ст.369-2, ч.1 ст.263 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 05.08.2022 року до Новобаварської окружної прокуратури м.Харкова звернувся ОСОБА_10 , який вказав в своїй заяві про вимагання лікарем-нейрохірургом Харківської обласної лікарні ОСОБА_11 неправомірної вигоди за посередництвом ОСОБА_12 , які, діючи за попередньою змовою, створили умови, в яких він змушений дати їм неправомірну вигоду в розмірі 3 000 доларів США за медичну документацію, за допомогою якої він буде знятий із військового обліку і зможе виїхати за межі України.

З відповіді Управління служби безпеки України в Харківській області, яка надана на доручення процесуального керівника у кримінальному провадженні, встановлено, що особою, про яку зазначає потерпілий ОСОБА_10 та яка причетна до вказаної протиправної діяльності є ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який використовує автомобіль марки «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.03.2023 року надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля, належного ОСОБА_12 , а саме: «Mini Cooper» синього кольору з днз: НОМЕР_1 .

29.03.2023 року слідчим СВ ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області в ході проведення обшуку (слідча дія розпочата о 18:58 та закінчена о 20:27) в автомобілі, належному ОСОБА_12 , вилучено майно, а саме: ніж з рукояткою коричневого бежевого кольору з металевим лезом, ніж з рукояткою чорного кольору пластиковою з металевим лезом, ніж з металевою рукояткою чорного кольору з отворами з металевим лезом, ключі від автомобіля з трьома кнопками.

Постановою слідчого СВ ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 від 29.03.2023 року вилучене майно - 3 ножі, автомобіль та ключі до нього - визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000068 від 06.08.2022.

29.03.2023 року ОСОБА_12 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.3 ст.369-2 КК України, тобто одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вплив на прийняття рішень особами, уповноваженими на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, поєднане з вимаганням такої вигоди, а також ч.1 ст.263 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання та носіння боєприпасів без передбаченого законом дозволу.

31.03.2023 року слідчий подала до суду клопотання, погоджене з прокурором, в якому слідчий просить накласти арешт на майно, шляхом заборони користування, володіння, розпорядження, яке вилучене 29.03.2023 року в ході проведення обшуку автомобіля «Mini Cooper» синього кольору з днз: НОМЕР_1 .

В обґрунтування клопотання посилалась на те, що вказане майно імовірно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, має бути використано для проведення подальших слідчих (розшукових) дій, має значення для подальшого встановлення кола осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення, а також містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. З метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, а також конфіскації майна як виду покарання, для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та використання в подальшому в протиправній діяльності, у сторони обвинувачення виникла необхідність у накладенні арешту на майно.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 04 квітня 2023 року клопотання слідчого про арешт майна задоволено.

Суд вирішив накласти арешт, шляхом заборони користування, володіння, розпорядження, яке вилучене 29.03.2023 року в ході проведення обшуку, а саме: ніж з рукояткою коричнево-бежевого кольору з металевим лезом, ніж з рукояткою чорного кольору, пластиковою, з металевим лезом, ніж з металевою рукояткою, чорного кольору, з отворами, з металевим лезом, автомобіль марки «Mini Cooper» синього кольору з днз: НОМЕР_1 , з номером кузова НОМЕР_2 , ключі від автомобіля з трьома кнопками, власником якого є ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначено місцем зберігання вилученого майна - ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, розташований за адресою: м. Харків, просп. Любові Малої, 45, а місцем зберігання автомобіля - штраф майданчик розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують необхідність застосування арешту тимчасово вилученого автомобіля, як заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки слідчому судді не було надано інформації про те, яке значення має даний транспортний засіб для встановлення обставин по справі, які слідчі дії необхідно з ним провести

Вказує, що слідчий суддя дійшов передчасного висновку про те, що автомобіль підлягає спеціальній конфіскації, оскільки вина ОСОБА_12 не доведена.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників на підтримання вимог апеляційної скарги, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість та законність судового рішення, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.03.2023 року надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля, належного ОСОБА_12 , а саме: «Mini Cooper» синього кольору з днз: НОМЕР_1 .

29.03.2023 року слідчим СВ ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області в ході проведення обшуку (слідча дія розпочата о 18:58 та закінчена о 20:27) в автомобілі, належному ОСОБА_12 , вилучено майно, а саме: ніж з рукояткою коричневого бежевого кольору з металевим лезом, ніж з рукояткою чорного кольору пластиковою з металевим лезом, ніж з металевою рукояткою чорного кольору з отворами з металевим лезом, ключі від автомобіля з трьома кнопками.

Постановою слідчого СВ ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 від 29.03.2023 року вилучене майно - 3 ножі, автомобіль та ключі до нього - визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000068 від 06.08.2022.

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що прокурором доведено, що вилучене майнопідлягає арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання, для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та використання в подальшому в протиправній діяльності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При постановленні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, спеціальна конфіскація та конфіскація майна як виду покарання,розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Так, метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначав забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.369-2, ч.3 ст.369-2, ч.1 ст.263КК України.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертиз.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Крім того, прокурором обґрунтовано доведено, що вилучені під час проведення обшуку 3 ножі підлягають направленню на криміналістичну експертизу, з метою з`ясування питання чи належать вказані ножі до холодної зброї.

Переглядаючи ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на автомобіль з метою забезпечення його можливої конфіскації, то колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на належний ОСОБА_12 автомобіль з метою забезпечення конфіскації, як виду покарання.

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

При цьому, за вимогами п.3 ч.2 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Частиною 2 ст.59 КК України передбачено, що конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Тобто, для перевірки апеляційним судом доцільності застосування такої правової підстави для арешту майна, як його можлива конфіскація, обов`язковими умовами є обґрунтованість підозри, а також можливість застосування конфіскації майна як додаткового покарання за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні та вручена у належний спосіб підозра є підставою для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення. Сформульована підозра встановлює межі, в яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний та його захисник одержують можливість цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України (п.2.2. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №536/2475/14-к, провадження №13-34кс19).

При цьому, статус підозрюваного особа набуває з моменту вручення їй повідомлення про підозру у належний спосіб.

29.03.2023 року ОСОБА_12 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.3 ст.369-2 КК України, тобто одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вплив на прийняття рішень особами, уповноваженими на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, поєднане з вимаганням такої вигоди, а також ч.1 ст.263 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання та носіння боєприпасів без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, ОСОБА_12 в тому числі підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Власником автомобіля марки «Mini Cooper» синього кольору з днз: НОМЕР_1 , є ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується інформацією з бази даних НАІС.

Зважаючи на наведене, слідчий суддя правомірно врахував правову підставу для накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_12 , що передбачена п.3 ч.2 ст.170 КПК України, - забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Крім цього, у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України (ч. 4 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.4 ч.1 ст.96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно використовувалося як засіб вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Колегія суддів погоджується з доводами слідчого судді про те, що з наданих матеріалів встановлено, що автомобіль «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 використовувався ОСОБА_12 як засіб вчинення кримінального правопорушення, оскільки в цьому автомобілі він отримував від потерпілого ОСОБА_10 грошові кошти під час вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується копією протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 15.09.2022.

Таким чином, до вилученого під час проведення обшуку майна може бути застосована спеціальна конфіскація, відповідно до вимог ст. 96-2 КК України.

Доводи апелянта про те, що вина ОСОБА_12 не доведена є необґрунтованими та слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане вилучене майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником, ані його представниками не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.

Колегія суддів, також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим. Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і майно йому може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 04 квітня 2023року про арешт майна- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4