ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 642/3058/23 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-сс/818/867/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю підозрюваного ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме захисника підозрюваного, належним чином повідомленої про розгляд справи, від якої надійшла заява про розгляд справи без неї, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 13 06 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання захисника про негайне звільнення ОСОБА_7 з-під варти.

Клопотання слідчого задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, а саме до 10 серпня 2023 року.

Строк тримання під вартою ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 12 червня 2023 року, з моменту фактичного затримання.

Визначено суму застави у розмірі шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 161040 гривень, з покладенням у разі внесення застави, передбачених законом обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги, з узагальненими доводами особи, яка їх подала.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисником підозрюваного ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування ухвали та постановлення нової, якою ОСОБА_7 звільнити з-під варти.

Обґрунтуовуючи свої апеляційні вимоги захисник вказує, що прокурором в суді не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того, клопотання про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не містить доказів, на підставі яких можна дійти висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно нього не забезпечить досягнення цілей досудового розслідування.

Вказує також, що слідчим суддею не надано оцінки тому факту, що затримання ОСОБА_7 відбулося 11 06 2023 року о 19-40 годині, в той час, як повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України вручене 12 06 2023 року о 21-15 годині, тобто через 25 годин 35 хвилин.

Вважає, що оскільки органом досудового розслідування перевищено строк вручення повідомлення ОСОБА_7 про підозру, вказаний факт є підставою для негайного звільнення останнього з-під варти.

Зазначає, крім іншого, що слідчим суддею не взято до уваги, що ОСОБА_7 після затримання працівниками поліції добровільно надав відомості щодо місця знаходження певної кількості наркотичних засобів, що свідчить про каяття останнього у вчиненому та бажанні співпраці з органом досудового розслідування.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції підозрюваний ОСОБА_7 підтримав вимоги апеляційної скарги свого захисника та просив про їх задоволення.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного, вважаючи рішення слідчого судді законним і обґрунтованим.

В судове засідання апеляційного суду захисник підозрюваного не з`явилася. Про дату та час розгляду апеляційної скарги була повідомлена належним чином. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від останньої не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності захисника підозрюваного, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи підозрюваного, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом поліції №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000950 від 11 06 2023 року, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 06 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , у невстановлений період часу, однак не пізніше 11 06 2023 року, при невстановлених слідством обставинах, незаконно придбав у особи (осіб), особистість якої (яких) процесуально встановити в ході досудового розслідування не виявилось за можливе, з метою подальшого збуту особливо небезпечної психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, розфасовану у 1 (один) полімерний пакет з фіксатором, який обмотаний в ізоляційну стрічку, з порошкоподібною речовиною, білого кольору, який в подальшому почав незаконно зберігати при собі з метою подальшого збуту іншим особам.

Після цього, ОСОБА_7 , у невстановлений період часу, однак не пізніше 11 06 2023 року, зберігаючи при собі придбаний при вищевказаних обставинах 1 (один) полімерний пакет з фіксатором, який обмотаний в ізоляційну стрічку з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено на території України - PVP, прослідував на вул. Пирогова, до будинку № 25 в Індустріальному районі, м. Харкова, за координатами геолокації 49.9335, 36.3664. Далі, незаконно розмістив особливо небезпечну психотропну речовину у загальнодоступному місці, а саме, під деревом в землі серед сміття для невстановленого в ході досудового розслідування споживача. Після схованки полімерного пакету з фіксатором з особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP, ОСОБА_7 здійснив фотографування місця схованки на належний йому мобільний телефон, для подальшої передачі інформації кінцевому покупцю, після чого з місця скоєння злочину зник, тим самим, залишивши незаконно зберігати з метою збуту особливо небезпечну психотропному речовину, обіг якої заборонено - PVP.

У подальшому, злочинні дії ОСОБА_7 були припинені співробітниками правоохоронних органів, які 11 06 2023 року у ході огляду місця події, проведеного у період часу з 22 - 29 години по 23 - 58 години на вул. Пирогова, поблизу будинку № 25 в Індустріальному районі, м. Харкова, за координатами геолокації 49.9335, 36.3664, у присутності двох понятих та за участю ОСОБА_7 , під деревом в землі серед сміття було виявлено та вилучено 1 (один) згорток, який обмотаний в ізоляційну стрічку, в середині якого знаходився полімерний пакет з порошкоподібною речовиною, білого кольору, яка згідно висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України (дослідження матеріалів речовин і виробів за експертною спеціалізацією 8.6 «Дослідження наркотичних засобів психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів») № СЕ-19/121-23/12391-НЗПРАП від 12.06.2023, надана на експертизу порошкоподібна речовина білого кольору, масою 0,5927 грама, містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP, в перерахунку на масу наданої на дослідження речовини, складає 0,4266 грам, відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року, PVP - віднесений до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг якої заборонено.

Таким чином, ОСОБА_7 , всупереч вимогам Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів, та зловживання ними», Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», у зазначену вище дату виконав усі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,4266 грам, відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000.

12 06 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту.

12 062023 року слідчий СВ відділу поліції №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області звернувся до слідчого судді з клопотанням, про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , посилаючись на обґрунтованість повідомленої останньому підозри, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів вважала неможливим.

В обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, слідчий посилався на зібрані у кримінальному провадженні докази, а саме: рапорт від інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП про вчинене кримінальне правопорушення; протоколи огляду місця події; висновки експертизи дослідження матеріалів, речовин і виробів за експертною спеціальністю 8.6 «Дослідження наркозасобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» № СЕ-19/121-23/12391-НЗПРАП від 12 06 2023 року; протокол затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину ОСОБА_7 ; повідомленням про підозру.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та доведеними наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя врахував особу підозрюваного, який, раніше неодноразово засуджений за вчинення корисливих злочинів, не працює, не одружений.

В той же час, слідчий суддя дійшов висновку про недоведення ризику незаконного впливу на свідків з боку ОСОБА_7 .

Слідчий суддя вважав, що, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, вчинення інших кримінальних правопорушень, спростовують доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зокрема щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та існування ризиків передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

При цьому, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а відповідно до вимог п. 4 ч.2 ст. 183 КПК України тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Виходячи з відомостей щодо особи підозрюваного, зокрема враховуючи повідомлену ОСОБА_7 підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, який є тяжким злочином і за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 6 до 10 років з конфіскацією майна, застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст. 177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти зазначеним в клопотанні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Так, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути призначене, є ймовірність ризику того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від суду. Відсутність у останнього джерел існування та його попередня злочинна діяльність, може свідчити про те, що, перебуваючи на волі, підозрюваний може вчинити інше тотожне правопорушення.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

За таких обставин доводи захисника підозрюваного про недоведеність жодного з ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

В обґрунтування своїх доводів щодо необхідності звільнення ОСОБА_7 з-під варти, захисник вказує, що повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України ОСОБА_7 було вручено 12 06 2023 року о 21-15 годині, тобто через 25 годин 35 хвилин з моменту його затримання, у зв`язку з чим тримання останнього під вартою є безпідставним і ОСОБА_7 підлягає негайному звільненню.

На переконання колегії суддів, такі доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження, відповідно до яких моментом затримання ОСОБА_7 є 00-02 година 12 06 2023 року, в той час, як письмове повідомлення про підозру останньому було вручено о 21 05 годині 12 06 2023 року.

Твердження ж захисника про затримання ОСОБА_7 11 06 2023 року о 19-40 годині спростовується даними про його добровільне прибуття до відділку поліції для надання пояснень, як особи, яка володіла інформацією стосовно кримінального правопорушення.

Що стосується посилання апелянта на добровільне надання ОСОБА_7 відомостей щодо місця знаходження певної кількості наркотичних засобів, що свідчить про каяття останнього, то на думку колегії суддів вказані факти не є безумовними підставами для скасування чи зміни підозрюваному запобіжного заходу.

Крім того, колегія суддів констатує, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 фактично повторюють її доводи під час вирішення питання слідчим суддею щодо обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 та не спростовують висновків ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова. Вказаним доводам захисника слідчий суддя дав належну оцінку у відповідності з вимогами кримінально-процесуального закону.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які, на думку захисника підозрюваного є підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Що стосується обґрунтованості призначеного слідчим суддею розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру, викладену у рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року.

У цій справі, ЄСПЛ, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Відповідно до положень п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, при визначенні розміру застави враховуються обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу та ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу.

Як вбачається із мотивувальної та резолютивної частини ухвали зазначених вище вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, визначив заставу в межах, передбачених вищенаведеним п.2 ч.5 ст.182 КПК України, зокрема, у розмірі 161 040 грн., належним чином обґрунтувавши своє рішення та навівши вичерпні підстави для його прийняття.

На даний час саме такий розмір застави, визначений судом першої інстанції як альтернативного запобіжного заходу в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про необхідність, враховуючи обставини кримінальних правопорушень, особу підозрюваного призначення ОСОБА_7 застави саме у такому розмірі.

За таких обставин, з огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст.176-206, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 13206 2023 року про застосування до підозрюваного за ч.4 ст. 307 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 10 08 2023 року, включно, із визначенням застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_4