КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ТОВ "Дніпроінвест-Ч" на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13.02.2023 задоволено клопотання детектива першого відділу детективів підрозділу детективів із захисту економіки у сфері обігу підакцизних товарів Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки ОСОБА_7 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно, вилучене 02.02.2023 під час проведення обшуку за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вулиця Вербицького Михайла, буд. 28, а саме: нафтопродукти, загальним об`ємом 3 527 439 л, з яких у резервуарі № 14 зберігається 420 974 л, резервуарі № 24 зберігається 900 824 л, резервуарі № 32 зберігається 2 205 641 л., із забороною будь-кому і будь-яким чином відчужувати та використовувати вищезазначене майно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ТОВ "Дніпроінвест-Ч" подав апеляційну скаргу, в якій просив

______________________________________________________________________________

Справа № 761/4608/23 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1602/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання детектива.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник вказував на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою.

Станом на момент подання апеляційної скарги повний текст ухвали слідчого судді не отримано, оскільки 13.02.2023 оголошено лише вступну та резолютивну частини оскаржуваної ухвали.

Захисник зазначав, що на території, яка перебуває у господарському користуванні ТОВ «Дніпроінвест-Ч», за адресою: вул. Вербицького Михайла, 28, с. Червона Слобода Черкаського району Черкаської області, проведено обшук без належних на те документів.

Зокрема, слідчим суддею не взято до уваги те, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.01.2023 дозвіл на проведення обшуку за місцем проведення господарської діяльності саме ТОВ «Дніпроінвест-Ч» не надавався, а також даною ухвалою надано дозвіл на проведення обшуку нерухомого майна, а не спеціальних резервуарів для зберігання продукції нафтопродукції.

Детективом ОСОБА_9 в ході проведення обшуку прийнято процесуальне рішення щодо проведення контрольних замірів у резервуарному парку ТОВ «Дніпроінвест-Ч» з метою встановлення кількості нафтопродукції, яка на даний час перебуває у розпорядженні підприємства, що, на думку захисника, є перевищенням повноважень та суперечить ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, якою не надано повноважень органу досудового розслідування вчиняти будь-якого роду маніпуляції щодо замірів, контрольних замірів продукції, нафтопродукції, які перебувають у розпорядженні суб`єкта підприємницької діяльності. При цьому, залученими до вимірів спеціалістами не надано відповідних повноважень та у доданих до клопотання детектива матеріалах вони відсутні.

Апелянт звертав увагу на те, що вищевказані спеціалісти не надали документів щодо проходження ними інструктажів з охорони праці та документів на підтвердження проходження медичного огляду, а також останні не мали при собі протигазу та спеціальних рукавиць, чим фактично поставили під загрозу життя та здоров`я оточуючих.

Крім того, залучені спеціалісти здійснили відповідні заміри з порушенням чинного законодавства України, зокрема порушено положення Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, зареєстрованої Міністерством Юстиції України від 02.09.2008 № 805/15496, положення ДСТУ ГОСТ 31072:2006, положення НПАОП 0.00-4.12-05 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, положення НПАОП 0.00-5.11-85 Типової інструкції з організації безпечного ведення газонебезпечних робіт, положення НПАОП 0.00-1.15-07 Правил охорони праці під час використання робіт на висоті, Положення про медичний огляд працівників певних категорій, затвердженим наказом МОЗ України від 31.03.1994, затвердженого в Міністерстві юстиції України від 21.06.1994 року за № 136/345.

На переконання апелянта, накладений арешт може не тільки потягнути порушення прав третіх осіб, але й вплинути на діяльність об`єктів критичної інфраструктури, що в умовах військового стану є недопустимим.

Слідчим суддею не взято до уваги долучені стороною захисту документи, а саме копії договорів поставки нафтопродуктів, видаткові накладні, акти приймання передачі, товаро-транспортні накладні, а також паспорти якості та сертифікати відповідності, які підтверджують, що у даних резервуарах знаходились нафтопродукти, які поставлені від інших постачальників, зокрема ТОВ «Альянс Енерго Трейд» та ТОВ «Стратеджі Девелопмент».

Апелянт вказував на відсутність підстав для накладення арешту на майно, оскільки тимчасово вилучені нафтопродукти не належать ПАТ «Укртатнафта», а тому не можуть бути речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Слідчим суддею не надано належної оцінки тому факту, що з клопотання про арешт майна, яке може належати третім особам, звернувся детектив, а не прокурор.

Органом досудового розслідування не доведено законність підстав для проведення обшуку, а також законність дій щодо вилучення та звернення з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Клопотання детектива не містить відомостей про власника вилученої речовини.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_6 в інтересах ТОВ "Дніпроінвест-Ч", який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000012 від 21.10.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 205-1, ч. 3 ст. 212 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ТОВ «Нафтасіті», АТ «Одеснафтопродукт» та АТ «Ексімнафтопродукт», зловживаючи своїм службовим становищем, діючи за попередньою змовою зі службовими особами ПАТ «Укртатнафта», вчинили розтрату паливно-мастильних матеріалів, які були передані на зберігання зазначеним суб`єктам господарювання на підставі договорів про надання послуг, в особливо великих розмірах.

Зокрема, встановлено, що службовими особами ПАТ «Укртатнафта» (у змові з акціонерами компанії створено механізм заволодіння, розтрати вироблених на потужностях підприємства ПАТ «Укртатнафта» паливо-мастильних матеріалів шляхом передачі виготовлених нафтопродуктів на зберігання ТОВ «Нафтасіті», АТ «Одеснафтопродукт», АТ «Ексімнафтопродукт» та подальшої реалізації.

Станом на січень 2023 року ТОВ «Нафтасіті» має зберігати 692 194, 405 т паливо-мастильних матеріалів, АТ «Одесанафтопродукт» - 26500, 644 т паливо-мастильних матеріалів, а АТ «Ексімнафтопродукт» - 76714, 585 т паливо-мастильних матеріалів, які належать ПАТ «Укртатнафта».

Однак, фактично встановлено відсутність зазначених товаро-матеріальних цінностей у місцях їх фактичного зберігання.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28.01.2023 надано дозвіл на проведення обшуку нерухомого майна за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. М. Вербицького, буд. 28.

Згідно даних протоколу обшуку від 02.02.2023, цього ж дня проведено обшук за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. М. Вербицького, буд. 28, на території, яка використовується ТОВ "Дніпроінвест-Ч" на підставі договору оренди, в ході якого виявлено та вилучено документи, а також нафтопродукти, загальним об`ємом 3 527 439 л, з яких у резервуарі № 14 зберігається 420 974 л, резервуарі № 24 зберігається 900 824 л, резервуарі № 32 зберігається 2 205 641 л.

Постановою детектива першого відділу детективів підрозділу детективів із захисту економіки у сфері обігу підакцизних товарів Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки ОСОБА_7 від 03.02.2023 вилучені під час обшуку 02.02.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , нафтопродукти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000012.

03.02.2023 детектив першого відділу детективів підрозділу детективів із захисту економіки у сфері обігу підакцизних товарів Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , в якому просив накласти арешт на майно, вилучене 02.02.2023 під час проведення обшуку за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вулиця Вербицького Михайла, буд. 28, а саме: нафтопродукти, загальним об`ємом 3 527 439 л, з яких у резервуарі № 14 зберігається 420 974 л, резервуарі № 24 зберігається 900 824 л, резервуарі № 32 зберігається 2 205 641 л.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13.02.2023 задоволено клопотання детектива, та накладено арешт на майно, вилучене 02.02.2023 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нафтопродукти, загальним об`ємом 3 527 439 л, з яких у резервуарі № 14 зберігається 420 974 л, резервуарі № 24 зберігається 900 824 л, резервуарі № 32 зберігається 2 205 641 л., із забороною будь-кому і будь-яким чином відчужувати та використовувати вищезазначене майно.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання детектива про накладення арешту майно, вилучене 02.02.2023 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000012, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке детектив просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучені нафтопродукти, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна призвести до його втрати.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про відсутність підстав для арешту майна, спростовуються даними поданого клопотання, яке містить відповідні обґрунтування наявності підстав, передбачених п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Посилання апелянта на те, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.01.2023 не надавався дозвіл на проведення обшуку саме за місцем проведення господарської діяльності саме ТОВ «Дніпроінвест-Ч», та на проведення обшуку спеціальних резервуарів для зберігання продукції нафтопродукції, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Так, як убачається із даних ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28.01.2023, вказаним судовим рішенням прямо надано дозвіл на проведення обшуку нерухомого майна за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. М. Вербицького, буд. 28, за якою, як встановлено в ході обшуку, здійснює свою діяльність ТОВ «Дніпроінвест-Ч».

Крім того, як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

З урахуванням наведеного, відсутність вилучених нафтопродуктів у переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28.01.2023 про дозвіл на обшук за адресою: АДРЕСА_1 , не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна за умови дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Посилання захисника на те, що слідчим було порушено вимоги закону при проведенні контрольних замірів у резервуарному парку ТОВ «Дніпроінвест-Ч» в ході проведеного обшуку, а також доводи про відсутність відповідних повноважень у спеціалістів, які здійснювали виміри резервуарів, та порушення спеціалістами вимог чинного законодавства України при здійсненні вимірів резервуарів, фактично зведені до доводів про неналежність та недопустимість зібраних у справі доказів, зокрема даних протоколу обшуку, що на даному етапі досудового розслідування є передчасними та не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність відповідності вилученого майна речовим доказам в розумінні ст. 98 КПК України, є безпідставними, оскільки встановлені фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучені нафтопродукти можуть бути об`єктом кримінальних правопорушень або набуті кримінально протиправним шляхом, а отже дане майно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Беручи до уваги обгрунтованість клопотання про арешт майна, та враховуючи, що клопотання погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про порушення органом досудового розслідування вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України такими, що не можуть бути безумною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ТОВ "Дніпроінвест-Ч" залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3