20.07.2023
справа №642/2424/23
провадження №1-кс/642/2113/23
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
В С Т А Н О В И В:
Досудовим розслідуванням встановлено, що Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України, як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканою і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.
Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України Конституції України.

Зокрема положення статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократично, соціальною, правовою унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Законом України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 визначено, що обороноздатність держави - здатність держави до захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту. Вона складається з матеріальних і духовних елементів та є сукупністю воєнного, економічного, соціального та морально-політичного потенціалу у сфері оборони та належних умов для його реалізації.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

На території України не допускається розташування іноземних військових баз.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (далі рф) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним правовим діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, рф та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування, як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується, як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала

в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Порушуючи вказані норми Президент рф ОСОБА_8 , а також інші представники влади рф, діючи всупереч вимогам пп. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил рф на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зсрф шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою змін меж території та державного кордону України всупереч порядку, встановленому Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким внесено часткову зміну до ст. 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX), строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 год 30 хв 25.04.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 25.05.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 23.08.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 21.11.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 19.02.2023 строком на 90 діб.Указом Президента України № 254/2023 «Про продовження строку діївоєнного стану в Україні» продовжено строк діївоєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 20.05.2023 строкомна 90 діб.

У частині 2 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» зазначено, що Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Відповідно до Закону України від 22.05.2022 за № 2265-IX «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії рф як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» визначено, що рф є державою-терористом, однією з цілей політичного режиму якої є геноцид Українського народу, фізичне знищення, масові вбивства громадян України, вчинення міжнародних злочинів проти цивільного населення, використання заборонених методів війни, руйнування цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, штучне створення гуманітарної катастрофи в Україні або окремих її регіонах.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України.

У статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Одночасно у частині 4 вказаної статі зазначено, що під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до частини 1 статті 18 зазначеного Закону, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Так, згідно з наказом Головного Управління Національної поліції в Харківській області від 09.02.2021 № 76 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_7 переміщено на посаду поліцейського відділу реагування патрульної поліції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

Вступаючи до лав Національної поліції України, 07.11.2015 ОСОБА_7 присягнув вірно служити Українському народу, дотримуватися норм Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь Держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

У період збройного конфлікту, 06.03.2022збройними силами країни агресора РФ частково окуповано м. Ізюм Харківської області.

У період часу з 09.03.2022 по травень 2022 року, більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи на території міста Ізюм Харківськоїобласті, будучи працівником правоохоронного органу України, протиправно, умисно, за власним бажанням, не маючи на те відповідних встановлених законодавством повноважень, без отримання будь-яких вказівок від керівництва Національної поліції України, з метою надання допомоги ворожій державі РФ та заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, державній та інформаційній безпеціУкраїни, в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, вступив у контакт з невстановленими вході досудового розслідування представниками збройних формувань РФ. В подальшому, у не встановленому місці, у невстановлені дату та час, ОСОБА_7 отримав від вказаних осіб пропозицію про співпрацю з представниками РФ, з метою становлення та зміцнення окупаційноївлади РФ та недопущення контролю України над територією міста Ізюм Харківської області, тобто переходу на бік ворога, що виражалося у здійсненні чергування разом із військовослужбовцями РФ на незаконно встановлених блок-постах, які знаходились на території містаІзюм.

Реалізуючи свійзлочиннийумисел, спрямований на вчиненнядержавноїзради шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовахвоєнного стану, на початку травня 2022 року, більшточну дату та час в ходідосудовогорозслідування не встановлено, ОСОБА_7 добровільно погодився активно співпрацювати з представниками окупаційної держави РФ та почав заступати на чергування разом із військовослужбовцями РФ на незаконно встановлених блок-постах, які знаходились на території міста Ізюм, чим здійснив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення державної зради шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану,в період часу з травня по вересень 2022 року, більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні колишнього Центру надання адміністративних послуг, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , в якому представниками окупаційної адміністрації території міста Ізюм Харківської області незаконно створено «Отделение полиции № 2 (дислокация г. Изюм) Управления внутренних дел Военно-гражданской администрации Харьковской области», прийняв пропозицію від невстановлених в ході досудового розслідування представників збройних формувань РФ та окупаційної адміністрації території міста Ізюм Харківської області про перехід на їх сторону та здійснення функцій «старшегоучастковогоуполномоченнногополицииотделенияучастковыхуполномоченныхполиции и по деламнесовершеннолетних» на окупованій території міста Ізюм Харківської області в незаконно створеному органі «Отделение полиции № 2 (дислокация г. Изюм) Управления внутренних дел Военно-гражданской администрации Харьковской области», за умови співпраці вказаного органу з представниками РФ та за законодавством РФ. При цьому, ОСОБА_7 , з метою забезпечення зміцнення окупаційної влади РФ на вказаній території та безпечного перебування військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань РФ, представників окупаційної влади РФ на окупованій території міста Ізюм Харківської області, своїми діями повинен був проводити роботу з населенням на адміністративній дільниці щодо охорони громадського порядку, громадської безпеки, забезпечення громадського порядку та громадської безпеки, попередження та розкриття злочинів та адміністративних правопорушень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення державної зради шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 прийняв пропозицію невстановлених представників збройних формувань РФ та окупаційної адміністрації території міста Ізюм Харківської області і обійняв посаду «старшого участкового уполномоченнного полиции отделения участковых уполномоченных полиции и по делам несовершеннолетних» в незаконно створеному окупаційною адміністрацією РФ органі «Отделение полиции № 2 (дислокация г. Изюм) Управления внутренних дел Военно-гражданской администрации Харьковской области».

В подальшому, перебуваючи на вказаній посаді, у період з травня по вересень 2022 року, більш точну дату та час органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу України, з особистих антидержавницьких мотивів, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, добровільно погодившись на співпрацю з представниками окупаційної влади РФ, користуючись повноваженнями представника окупаційної адміністрації, здійснював функціональні обов`язки «старшого участкового уполномоченнного полиции отделения участковых уполномоченных полиции и по делам несовершеннолетних» та проводив роботу з населенням на адміністративній дільниці щодо охорони громадського порядку, громадської безпеки, забезпечення громадського порядку та громадської безпеки, попередження та розкриття злочинів та адміністративних правопорушень, в тому числі з участю представників збройних формувань РФ та окупаційної адміністрації території міста Ізюм Харківської області.

Тобто, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу України, порушуючи вимоги ст. ст. 17, 19, 65 Конституції України, якими передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, суверенітету, незалежності й територіальної цілісності України, та зобов`язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не дотримуючись присяги вірно служити Українському народу, забезпечив становлення і зміцнення окупаційної влади РФ, з метою недопущення здійснення контролю українською владою на території м. Ізюм Харківської області, здійснивши тим самим перехід на бік ворога в період збройного конфлікту з РФ, в умовах воєнного стану, тобто умисно вчинив діяння на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану.

24.04.2023р. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України підтверджується:

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 02.08.2022, який проходив стажування на посаді поліцейського батальйону конвойної служби Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області та повідомив, що у період часу з 24.02.2022 по 07.06.2022, перебував у м. Ізюм Харківської області. За час окупації він бачив співробітників Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, які перейшли на бік ворога та стояли на ворожих блок-постах. Цих співробітників він не знає особисто, проте, може впізнати за фотознімками;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_9 від 02.08.2022, в ході якого свідок впізнав ОСОБА_7 , як особу, що несла чергування на ворожому блок-пості у період окупації м. Ізюм Харківської області;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 14.04.2023, який повідомив, що у період окупації м. Ізюм, працівники незаконного правоохоронного органу, що виконував функції «народної поліції», які представилися дільничними, проводили його опитування, про що склали відповідний документ. При пред`явленні ОСОБА_10 документу «Объяснения», вилученого в ході обшуку приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (місце дислокації незаконного органу окупаційної адміністрації, що виконував функції поліції), свідок підтвердив, що він ставив свій підпис в цьому документі і він складався особою на прізвище ОСОБА_11 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_10 від 14.04.2023, в ході якого свідок впізнав ОСОБА_7 , як особу, що відбирала у нього пояснення під час окупації м. Ізюм, у якості працівника незаконного правоохоронного органу;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 14.04.2023, який повідомив, що за фактом його сварки з дружиною ОСОБА_13 04.08.2022 у нього відбиралися пояснення особою, яка представлялася працівником поліції;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_12 від 14.04.2023, в ході якого свідок впізнав ОСОБА_7 як особу, що у період окупації м. Ізюм Харківської області, 04.08.2022 відбирала у нього пояснення, представившись працівником поліції;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 14.04.2023, яка повідомила, що 01.08.2022, у період окупації м. Ізюм Харківської області, вона звернулася до ОСОБА_7 , якого знала як працівника Національної поліції України і який став працівником поліції при окупаційній владі російської федерації. При зверненні, ОСОБА_7 надав їй бланк написання заяви, відібрав її. При цьому, ОСОБА_7 представлявся дільничним поліції;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 27.01.2023, який повідомив, що у період окупації м. Ізюм Харківської області він перебував у місті. Йому відома особа ОСОБА_7 , як працівника Національної поліції України. За час окупації він бачив ОСОБА_7 декілька разів та від місцевих жителів дізнався, що той працює в незаконному органі окупаційної адміністрації, що виконує функції поліції. Крім того, від сусіда, на ім`я ОСОБА_15 , йому відомо, що ОСОБА_7 , перед деокупацією м. Ізюм Харківської області залишив місто та виїхав до Московської області російської федерації;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 23.05.2023, яка повідомила, що проживає по сусідству із громадянином ОСОБА_7 . У вересні 2022 року ОСОБА_7 разом із родиною залишив місце проживання і з того часу свідок його не бачила;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 23.05.2023, який повідомив, що проживає по сусідству із громадянином ОСОБА_7 . У вересні 2022 року ОСОБА_7 разом із родиною залишив місце проживання і з того часу свідок його не бачив;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 09.06.2022, який повідомив, що ОСОБА_7 приходив до нього разом з іншим співробітником Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_19 декілька разів за місцем мешкання, агітував співпрацювати з військовими рф та вступати в окупаційні органи поліції;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 22.07.2022, який повідомив, що низка співробітників Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, зокрема, ОСОБА_7 , перейшли на бік ворога і працюють в окупаційній поліції м. Ізюм;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_21 від 20.09.2022, яка повідомила, що з червня 2022 рокунизка співробітників Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, зокрема, ОСОБА_7 , перейшли на бік ворога і працюють в окупаційній поліції м. Ізюм;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_22 від 15.09.2022р., яка обіймала посаду начальника сектору моніторингу Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області та повідомила, що в період окупації м. Ізюм Харківської області, ОСОБА_7 особисто говорив їй, що працює в «Народній міліції».

- протоколом допиту свідка ОСОБА_23 від 20.09.2022, яка повідомила, що частина співробітників Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, у тому числі ОСОБА_7 , працювали в окупаційній поліції м. Ізюм Харківської області;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_24 від 16.09.2022, який повідомив, що працював завгоспом в окупаційній поліції м. Ізюм. Він знає, що частина співробітників Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, у тому числі ОСОБА_7 , перейшли на бік ворога та стали працювати в окупаційній поліції;

- відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91-22835/18/23-Вих від 17.05.2023, згідно якої відсутні відомості про перетин державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- рапортом старшого оперуповноваженого другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві, ОСОБА_25 від 29.05.2023, згідно якого, на даний час, ОСОБА_7 перебуває у м. Воскресенськ Московської області російської федерації;

- матеріалами обшуку приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснював свою діяльність незаконний орган окупаційної адміністрації «Ізюмське районне управління поліції», в ході якого виявлені та вилучені документи, складені ОСОБА_7 , як представником вищевказаного органу та іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні, у своїй сукупності.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_26 від 01.06.2023р. надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

Постановою заступника керівника Харківської обласної прокуратури від 21.06.2023р. строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, а саме до 24.07.2023р.

Проте, завершити досудове розслідування до спливу зазначеного вище трьохмісячного строку не представляється можливим внаслідок особливої складності кримінального провадження, оскільки під час подальшого досудового розслідування необхідно виконати значний обсяг слідчих та процесуальних дій.

Отже, результати перелічених слідчих (розшукових) та процесуальних дій мають суттєве значення для правильної правової кваліфікації злочину та забезпечення повноти як досудового розслідування так і судового розгляду в подальшому.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини, закінчити досудове розслідування у трьохмісячний строк неможливо внаслідок особливої складності кримінального провадження.

Прокурор клопотання підтримав.

Адвокат заперечував проти клопотання вважаючи його необгрунтованим.

Дослідивши матеріали клопотання суд встановив наступне.

Для здобуття належних і допустимих доказів та прийняття законного рішення у кримінальному провадженні необхідно провести ще низку слідчих (розшукових) дій на території м. Харкова та Харківської області, а саме:

- отримати висновок Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за результатом проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної 06.07.2023 з метою ідентифікації підписів ОСОБА_7 на документах, що були вилучені в ході обшуку приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснював свою діяльність незаконний орган окупаційної адміністрації «Ізюмське районне управління поліції»;

- виконати вимоги ст. 290 КПК України, шляхом повідомлення сторони захисту про завершення досудового розслідування та надання доступу стороні захисту до матеріалів кримінального провадження.

Об`єктивно вищевказані дії можуть бути виконані в шестимісячний строк, з урахуванням чого, необхідним є продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000897 від 08.05.2023р.за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до шести місяців.

Обставинами, які перешкоджали здійсненню цих процесуальних дій раніше, стало перебування особової справи поліцейського відділу реагування патрульної поліції Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_7 , матеріали якої використані в якості зразків почерку та підпису ОСОБА_7 ,в евакуації за межами Харківської області.

Відповідно до ст. 294 КПК України якщо з дні повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування ( досудове слідство) неможливо закінчити в строк зазначений у п. 4 ч.3 ст. 219 цього Кодексу такий строк може бути продовжений у межах строків встановлених пунктами 2 і 3 частини четвертої ст. 219 цього Кодексу … 2)до шести місяців - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженого з керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступниками генерального прокурора.

Так, слідчий суддя вважає доведеним, що з об`єктивних причин завершити досудове розслідування у строки, визначені ст.219 КПК України не виявилось можливим, через складність кримінального провадження, необхідність проведення зазначених в клопотанні слідчих та процесуальних дій.

При цьому, слідчий суддя також враховує характер вчиненого кримінального правопорушення, обсяг проведених слідчих (розшукових) та процесуальних дій у кримінальному провадженні.

Конституційний Суд України в рішенні у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого вказав, що поняття «розумний строк досудового слідства» є оціночним, тобто таким, що визначається у кожному конкретному випадку з огляду на сукупність усіх обставин вчинення і розслідування злочину (злочинів). Визначення розумного строку досудового слідства залежить від багатьох факторів, включаючи обсяг і складність справи, кількість слідчих дій, число потерпілих та свідків, необхідність проведення експертиз та отримання висновків тощо. Обов`язковість урахування цілого ряду конкретних обставин справи при визначенні розумності строку зумовила також необхідність вироблення Європейським судом переліку взаємопов`язаних критеріїв. Згідно з практикою Європейського суду розумність тривалості провадження повинна визначатись з урахуванням відповідних обставин справи та з огляду на такі критерії, як, зокрема, складність справи, поведінка учасників кримінального провадження. (рішення у справах «Олексій Бугайов проти України», «Юрій Іванов проти України»).

У рішенні по справі «Шиянов проти України» від 02.06.2016 р. Європейський суд з прав людини вказав, що вимоги щодо проведення розслідування не є обов`язком досягнення результату, але обов`язком вжиття заходів. Іншими словами, державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, серед іншого, висновки судових експертиз та інше.

У зв`язку з цим, враховуючи обсяг необхідних процесуальних та слідчих дій, наведених в клопотанні, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення останнього та продовження строків досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 219, 294, 295-1 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000897 від 08.05.2023р. за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2ст. 111 КК України, до шести місяців,тобто до 24.10.2023р.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1