Справа № 711/1184/23
Номер провадження 1-кп/711/296/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2023 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 04.01.2023, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дочку - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з професійно-технічною освітою, молодшого сержанта, командира міномету військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , проходячи військову службу за мобілізацією у військовому званні «молодший сержант», діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст.ст.11, 16, 49, 216, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІУ від 24.03.1999, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, 15.10.2022, о 14 год. 00 хв. самовільно, без дозволу командування в умовах воєнного стану залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 31.01.2023 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_2 і заявив про себе та вчинений злочин.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що він проходячи військову службу за призивом під час мобілізації, дійсно 15.10.2022, самовільно, без дозволу командування залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 31.01.2023. В подальшому усвідомлюючи наслідки своїх дій повернувся до ВЧ НОМЕР_2 і заявив про себе та вчинений злочин. Наміру повністю ухилитися від військової служби у нього не було.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, що ніким не оспорюється.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчинених діянь, будь-які заперечення відсутні.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, покази якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочинів, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст.407 КК України - самовільне залишення військової частини в умовах воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів. Обставини його вчинення, що злочин припинено діями самого обвинуваченого. Також суд враховує особистісні дані обвинуваченого, який раніше не судимий, даний про притягнення до адміністративної відповідальності не надано, посередньо характеризується за місцем проходження служби, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, групи інвалідності не має, провину визнав, у вчиненому покаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

У зв`язку з чим згідно зі ст.66 КК України суд, в якості обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини. Про ці обставини, на думку суду, свідчать показання ОСОБА_4 , які не спростовані стороною обвинувачення, зокрема, що він визнав вину, щиро покаявся у вчиненому злочині, активно сприяв розкриттю злочину.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Також суд враховує, що активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово вибачався за вчинене та висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та висловлював свою готовність нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з її вини. Також у судовому засіданні обвинувачений зазначив, що він співпрацював з органами досудового розслідування, що не спростовано стороною обвинувачення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладених обставин по справі, особистості обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактично відсутності завданої шкоди, покарання, яке передбачено за вчинене кримінальне правопорушення, обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, надавши оцінку усім обставинам кримінального провадження, враховуючи, відсутність тяжких наслідків від кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому злочину, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, при цьому не намагаючись нічого спотворити або будь-яким чином перешкоджати проведенню необхідних слідчих дій, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою вину, з урахуванням співпраці обвинуваченого зі стороною обвинувачення, наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне з урахуванням встановлених декількох пом`якшувальних обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, на думку суду є обґрунтовані підстави для застосування положень ст.69 КК України, перейшовши до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.5 ст.407 КК України за це кримінальне правопорушення та призначити ОСОБА_4 покарання на підставі ст.60 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці, з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_3 , тобто покарання, необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення останнім нових правопорушень, що відповідатиме положенням ст. 50 КК України.

Згідно ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання більш м`якого виду основного покарання.

Покарання, призначене судом із застосуванням статті 69 Кримінального кодексу України, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині Кримінального кодексу України, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.

Призначення саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи те, що під час досудового розслідування запобіжний захід у відношенні обвинуваченого не обирався, клопотань про обрання запобіжного заходу від учасників судового провадження на розгляд суду не надходили, а тому підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає. Заходи забезпечення кримінального провадження у відношенні обвинуваченого, не обирались.

Цивільні позови у встановленому законом порядку в даному кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати та речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 7, 349, 368-374, 376, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, призначивши йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України більш м`який вид основного покарання, ніж передбачено законом та призначити покарання з урахуванням положень ст. 60 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_3 .

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили - не обирати.

Строк відбування покарання рахувати з моменту поміщення ОСОБА_4 на гауптвахту на виконання вироку суду.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ст.376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1