УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , вивчивши матеріали скарги адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора відділу Офісу Генерального прокурора у кримінальному провадженні № 420 220 000 000 004 80,

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора відділу Офісу Генерального прокурора у кримінальному провадженні № 420 220 000 000 004 80 в частині здійснення нагляду за дотриманням законів під час здійснення виклику у кримінальному провадженні особи, яка проживає за кордоном.

В той же час, адвокат просить зобов`язати прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 здійснити виклик ОСОБА_3 у відповідності до ч.7 ст.135 КПК України, як особи, що проживає за кордоном.

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що зазначено у ст. 26 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, а саме:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником;

3) рішення слідчого, дізнавача, про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача, про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Як вбачається зі змісту скарги та доданих до неї матеріалів, адвокатом ОСОБА_2 оскаржується бездіяльність прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 420 220 000 000 004 80 в частині здійснення нагляду за дотриманням законів під час здійснення виклику у кримінальному провадженні особи, яка проживає за кордоном.

При цьому, адвокат у своєму клопотанні просить слідчого зобов`язати прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 здійснити виклик ОСОБА_3 у відповідності до ч.7 ст.135 КПК України, як особи, що проживає за кордоном.

Однак, виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід в силу Глави 11 КПК України є процесуальною дією та не відноситься до слідчих (розшукових дій), негласних слідчих (розшукових) дій, а тому означена захисником бездіяльність не може бути оскаржена до слідчого судді, а відтак слідчий суддя не наділений повноваженнями щодо скасування такого рішення слідчого.

Таким чином, адвокат ОСОБА_2 звертається до слідчого судді із скаргою на рішення прокурора, яке не підлягає вирішенню в порядку ст.303 КПК України.

В той же час, вимоги скарги в частині прохання зобов`язати прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 здійснити виклик ОСОБА_3 у відповідності до ч.7 ст.135 КПК України, як особи, що проживає за кордоном також підлягають залишенню без розгляду з огляду на таке.

Положення ст. 40 КПК України прямо вказують, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Так, частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 55 Конституції України, гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Разом з тим, чинним законодавством не передбачено повноважень слідчого судді надавати оцінку діям слідчого, визнавати його дії неправомірними, надавати вказівки щодо вчинення тих чи інших конкретних процесуальних дій, за виключенням випадків, що прямо передбачені законом, чи вчинення тих чи інших конкретних слідчих (розшукових) дій під час розслідування кримінального провадження, за виключенням випадків, що прямо передбачені законом, тощо. Більш того, спроба вчинення таких дій з боку суду була б невиправданим втручанням в роботу органу досудового розслідування в цілому, та в заплановану слідчим стратегію досудового розслідування, що прямо суперечить принципу диспозитивності.

Таким чином, адвокат ОСОБА_2 звертається до слідчого судді із скаргою на рішення прокурора, яка не підлягає вирішенню в порядку ст.303 КПК України, а тому слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за даною скаргою.

Керуючись ст.ст. 2, 18, 24, 26, 303, 304, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора відділу Офісу Генерального прокурора у кримінальному провадженні № 420 220 000 000 004 80 ОСОБА_5 .

Матеріали скарги - повернути.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя: