У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2023 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора Київської міської прокуратури, яка полягає у не розгляді клопотання № VYН--01-02 від 04 липня 2023 року

У С Т А Н О В И В:

Зі змісту скарги вбачається, що 04 липня 2023 року ОСОБА_2 засобами електронного зв`язку звернувся до Київської міської прокуратури із клопотанням № VYН--01-02 від 04 липня 2023 року в порядку ст. ст. 36, 40, 55, 115, 214, 220, 221, ч. 4 ст. 535 КПК України.

Не отримавши від уповноваженого прокурора Київської міської прокуратури у кримінальному провадженні № 0000123 відомостей про розгляд клопотання № VYН--01-02 від 04 липня 2023 року ОСОБА_2 звернувся за допомогою підсистеми «Електронний суд» до суду зі скаргою на допущену на його думку бездіяльність прокурора.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя вважає, що вона підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Пунктами 1-11 частини 1 статті 303 КПК визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, а згідно частини 2 статті 303 КПК скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування та можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Бездіяльність, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена.

Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до слідчого судді зі скаргою не на будь-яку бездіяльність слідчого, прокурора, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований КПК.

Згідно із ч. 1 ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй (ч. 2 ст. 220 КПК України).

Відповідно до п. 16-1 ч. 1 ст. 3 КПК України інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, - особа, стосовно якої (в тому числі щодо її майна) здійснюються процесуальні дії, визначені цим Кодексом.

Бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, зокрема, щодо невиконання вимог ст. 220 КПК України, є предметом оскарження в порядку ст. 303 КПК України, а суб`єкти звернення до суду зі скаргою визначені ст. 220, п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу.

Для того, щоб встановити чи має особа право подавати скаргу слідчий суддя має встановити процесуальний статус цієї особи на підставі доданих до скарги документів.

Так, у поданій скарзі ОСОБА_2 чітко не вказано, який на його думку він має статус, більш того, до матеріалів скарги не долучено відповідних документів на підтвердження його процесуального статусу у кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи, що долучені до матеріалів клопотання документи не підтверджують, що ОСОБА_2 є стороною захисту, потерпілою чи іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, приходжу до висновку, що при зверненні до слідчого судді зі скаргою не доведено, що ОСОБА_2 наділений процесуальним правом в порядку ст. 220 КПК України звертатися до прокурора із клопотанням та що він може бути суб`єктом оскарження бездіяльності прокурора, яка полягає у не розгляді такого клопотання.

Слідчий суддя акцентує увагу, що ОСОБА_2 звертається до слідчого судді із вимогою визнати незаконною бездіяльність уповноважених осіб особи (прокурорів) Київської міської прокуратури, яка полягає зокрема, у неврученні йому витягу із ЄРДР у кримінальному провадженні №0000123 від 07 лютого 2022 року. Разом із тим, у додатках до поданої скарги до слідчого судді ОСОБА_2 в якості додатку самостійно долучає витяг із ЄРДР у кримінальному провадженні №0000123 від 07 лютого 2022 року, що по суті нівелює мету і ціль, з якою ОСОБА_2 звертався до Київської міської прокуратури та до слідчого судді.

Враховуючи наведене, слідчий суддя доходить висновку, що скарга ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора Київської міської прокуратури, яка полягає у не розгляді клопотання № VYН--01-02 від 04 липня 2023 року підлягає поверненню останньому.

Окрім цього, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити таке.

Кримінальний процесуальний закон України не містить окремого положення, яке визначає випадки та наслідки зловживання процесуальними правами. Водночас, як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Верховний Суд, заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства (ухвала від 07.02.2022 у справі № 266/108/22, від 07.11.2022 у справі № 757/9655/22-к, та ін.).

Отже, відсутність визначеного законом переліку зловживань процесуальними правами учасників кримінального провадження, не означає, що такі зловживання не можуть бути встановлені судом або слідчим суддею під час здійснення правосуддя, а особи які їх вчиняють не зазнають негативних наслідків своєї поведінки.

З урахуванням завдань кримінального провадження та з огляду на визначені процесуальним законом повноваження, суд, слідчий суддя може визнати зловживанням процесуальними правами будь-які дії, які мають відповідну спрямованість.

Як свідчить судова практика, серед найпоширеніших видів зловживань учасниками кримінального провадження своїми процесуальними правами є дії, що полягають у поданні клопотання, скарги для вирішення питання, яке вже вирішено судом або слідчим суддею, за відсутності інших підстав або нових обставин чи доказів.

У постанові Вищого спеціалізованого суду України від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначається, що оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати існування випадків зловживання процесуальними правами. Водночас слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

Заборона зловживання правами закріплена і у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до ЄСПЛ є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви. Як наслідок - позбавлення суб`єктивного права на звернення до ЄСПЛ, що певним чином є заходом відповідальності заявника. У свою чергу, критерії зловживання правом визначаються не в Конвенції, а в рішеннях ЄСПЛ. Встановлення наявності зловживання правом ЄСПЛ в кожному конкретному випадку вирішує виходячи із прецедентів, які загалом сформували систему випадків зловживання правом.

Так, наприклад, у рішенні від 13.10.2020 по справі «Kovaleva v. Russia» ЄСПЛ зазначив про те, що неповна, а отже, оманлива інформація є зловживанням правом на подання заяви, особливо якщо інформація стосується самої суті справи. Суд дійшов висновку, що поведінка заявниці, яка не повідомила про важливі та відомі їй обставини справи, суперечила меті права на індивідуальне звернення, як це передбачено у ст. 34 Конвенції, а отже, заява є неприйнятною (схожі висновки відображені у рішеннях: Poznanski and Others v. Germany від 03.07.2007, і Hadrabova and Others v. the Czech Republic від 25.09.2007).

З урахуванням можливості використання практики ЄСПЛ як джерела права в Україні, вважаю, що такі підходи у питанні протидії процесуальним зловживанням мають бути сприйняті і у судовій практиці України.

Оскільки зловживання правом не становить собою правопорушення, його наслідком повинно бути переважно не застосування відповідних санкцій національними судами, а відмова у захисті права, яке спрямоване на зловживання.

Повертаючись до обставин цієї справи, слідчий суддя зазначає, що у поданих скаргах заявник ОСОБА_2 приховав від слідчого судді обставини, щодо неодноразового звернення до слідчих суддів Шевченківського районного суду міста Києва, які за змістом є ідентичними або подібними до даної скарги, яку скаржник ідентифікує як - № VYН--01 від 14 липня 2023 року.

Також заявник не повідомив слідчому судді про низку рішень слідчих суддів за скаргами, аналогічними до тієї, з якою він знову звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва.

Отже, має місце введення слідчого судді в оману шляхом подання завідомо неповних фактичних даних, які мають значення для розгляду справи, що призводить до затрат часу та засобів для перевірки таких неправдивих даних.

Зазначене є очевидною ознакою, яка характеризує дії заявника, як такі, що спрямовані на зловживання процесуальними правами.

На переконання слідчого судді, неодноразове подання заявником ОСОБА_2 до слідчих суддів аналогічних за змістом скарг містить ознаки зловживання, спрямованого не на захист порушеного права, а на створення підстав для постановлення мабуть різних судових рішень в однакових правовідносинах, що очевидно перешкоджає нормальному руху кримінального провадження. Таке зловживання процесуальним правом, без сумніву, не відповідає принципу верховенства права.

Отже, встановлене слідчим суддею у цій справі зловживання заявником ОСОБА_2 своїми процесуальними правами на звернення до суду зі скаргами на бездіяльність щодо невнесення відомостей до ЄРДР полягає: у поданні скарги для вирішення питання, яке вже вирішено слідчим суддею, за відсутності інших підстав або нових обставин та поданні завідомо неповних фактичних даних, які мають значення для розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 115, 116, 214, 303, 304 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора Київської міської прокуратури, яка полягає у не розгляді клопотання № VYН--01-02 від 04 липня 2023 року - повернути особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1