Провадження № 1-в/127/507/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 про надання дозволу на короткочасний виїзд за межі виправної колонії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області 07.08.2023 року надійшло клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 про надання дозволу на короткочасний виїзд за межі виправної колонії.

Своє клопотання засуджений мотивує тим, що він перебуває під вартою, як особа засуджена до довічного позбавлення волі. Від адміністрації установи має дипломи та грамоти, які його позитивно характеризують. В установі виконує роботи з поліпшення житлово-побутових умов засуджених та роботи з благоустрою установи. ОСОБА_4 зазначає, що діючим Кримінально виконавчим кодексом України, передбачено, що засуджені, які працюють та перебувають у виправних колоніях, мають право на щорічний короткочасний виїзд за межі колонії, в зв`язку з чим просив задовольнити його клопотання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 своє клопотання підтримав в повному обсязі, просив прийняти відповідне рішення посилаючись на доводи зазначені ним у письмовому клопотанні. Також зазначив, що вже звертався до Вінницького міського суду Вінницької області про надання йому дозволу на відпуску на підставі п. 2 ч. 1 ст. 111 КВК України, однак йому було відмовлено. З цього приводу він звернувся до Конституційного Суду України. На даний час підстави для звернення до суду інші, а саме він просить надати дозвіл на виїзд на підставі ч. 4 ст. 111 КВК України, як особа що працює. Він розуміє, що йому буде відмовлено у дозволі на підставі ч. 4 ст. 111 КВК України, однак потребує даного рішення, щоб надалі звернутись до Конституційного Суду України щодо визнання неконституційними положень ч. 4 ст. 111 КВК України КВК України, оскільки вона застосовується лише до засуджених осіб, які перебувають у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 клопотання свого підзахисного підтримала та зазначила, що ОСОБА_4 заслуговує на надання дозволу на короткочасний виїзд за межі виправної колонії, в зв`язку з чим просила задовольнити клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 , оскільки воно не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Так, діючим КВК України врегульовано порядок короткочасного виїзду засуджених за межі виправних колоній, який не передбачає надання такого виїзду засудженим, що відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_4 , думки захисника та прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно ч. 4 ст. 111 КВК України засудженим, які працюють та перебувають у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, мають право на щорічний короткочасний виїзд за межі колонії тривалістю 14 календарних днів.

Вказане свідчить, що Законом чітко та однозначно визначено, що право на щорічний короткочасний виїзд за межі колонії мають не всі засуджені, а лише засуджені, які перебувають у колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання.

ОСОБА_4 до такої категорії засуджених не відноситься, оскільки відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у виправній установі, що не відноситься до колонії мінімального рівня безпеки.

Так, п. 4 ч. 2 ст. 18 КВК України визначено, що чоловіки, засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі відбувають покарання у виправних колоніях максимального рівня безпеки.

ОСОБА_4 є засудженим до довічного позбавлення волі, відбуває покарання у ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1).

Таким чином, ОСОБА_4 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у виправній установі максимального рівня безпеки і положення ч. 4 ст. 111 КВК України на короткочасний виїзд за межі колонії на нього не розповсюджуються, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Враховуючи наведене та керуючись, ст. 111 КВК України, ст. ст. 370, 371, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про надання дозволу на короткочасний виїзд за межі виправної колонії відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою протягом того ж строку з дня вручення копії ухвали.

Суддя :