Справа № 308/8454/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000218 старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про арешт майна в межах кримінального провадження №0000218, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.10.2022 року.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_1 за співучасті із цивільними особами організували в умовах воєнного стану незаконне переправлення громадян призовного віку (18-60 років) через державний кордон України до Угорської Республіки за матеріальну винагороду (від 5 до 7 тис. доларів США за кожну переправлену особу).

Відповідно до чіткого розподілу ролей, цивільні особи займаються пошуком осіб, які мають намір в незаконний спосіб виїхати за межі України, організовують їх доставку до обумовлених місць з метою передачі іншим учасникам групи та отримують за це відповідні грошові кошти, які в подальшому (після успішного незаконного переправлення), розподіляють між усіма учасниками організованої злочинної групи. В свою чергу, військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_1 , організовують та сприяють в незаконному перетині вказаних громадян, яких переправляють через пункти пропуску в межах відповідальності загону. Схема полягає в безперешкодному перетині державного кордону через пункти пропуску громадян призовного віку (18-60 років) без внесення до підсистеми Ризик ГАІС «Гарт-1» працівниками (військовослужбовцями), які несуть службу в міжнародних автомобільних пунктах пропуску в зоні обслуговування ІНФОРМАЦІЯ_2 , за що отримують неправомірну вигоду.

Під час досудового розслідування встановлено цивільну особу, громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який займається пошуком осіб, які під час дії воєнного стану, організували злочинну схему з незаконного переправлення осіб призовного віку, які підлягають мобілізації та намагаються уникнути від проходження служби в лавах Збройних Сил України, через пункти пропуску державного кордону України до країн ЄС. В подальшому під час організації переправлення осіб через кордон, ОСОБА_6 передає частину неправомірної вигоди військовослужбовцям пунктів пропуску, через територію яких проводилась незаконна діяльність.

Також встановлено, що ОСОБА_5 організовує та підшукує співучасників для незаконного переправлення осіб призовного віку, які підлягають мобілізації та намагаються уникнути від проходження служби в лавах Збройних Сил України. Встановлено, що ОСОБА_5 створив стійку організовану злочинну групу з числа військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_1 та цивільних осіб. ОСОБА_5 було залучено до злочинної схеми різних військовослужбовців прикордонної служби з метою проведення системної роботи, спрямованої на переправлення осіб через різні пункти пропуску Закарпатської області.

В ході досудового розслідування допитано в якості свідка ОСОБА_7 , який повідомив про всі обставини роботи осіб, які займаються незаконним переправлення осіб через пункти пропуску.

Під час досудового розслідування також допитано в якості свідка ОСОБА_8 , який повідомив про незаконну діяльність ОСОБА_5 спільно із працівниками прикордонної служби за допомогою та сприянням яких впроваджено вищеописану злочинну схему. Також допитано в якості свідка ОСОБА_9 , якого було залучено в рамках кримінального провадження до конфіденційного співробітництва та який розповів про особливості діяльності злочинної групи. Аналогічно допитано та залучено в рамках кримінального провадження до конфіденційного співробітництва ОСОБА_10 , який також надав покази з приводу вищеописаної протиправної діяльності.

В ході досудового розслідування також проведено ряд НСРД відносно всіх фігурантів, матеріли яких розсекречено та долучено до кримінального провадження, згідно яких підтверджено протиправну діяльність осіб, які діють спільно та за сприянням військовослужбовців прикордонної служби.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 з метою здійснення організації переправлення осіб через державний кордон залучив до протиправної схеми ОСОБА_11 , який у свою чергу діє спільно із своєю дружиною ОСОБА_12 , сином ОСОБА_13 , дочкою ОСОБА_14 .

В ході проведення НСРД встановлено, що ОСОБА_11 здійснює перевезення осіб яких йому доставляє ОСОБА_15 від ОСОБА_16 із м. Мукачево до лінію кордону після чого, ОСОБА_17 (син) лісовими масивами здійснює переведення осіб в пункті пропуску «Дзвінкове». У свою чергу ОСОБА_12 із ОСОБА_14 здійснюють перевезення осіб із пунктів пропуску країни Угорщини до місцевих вокзалів з метою не виявлення осіб правоохоронцями іншої держави.

Слідчий вказує, що 28.06.2023 у ході проведення обшуку помешкання ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , у було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Ксіомі» імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 з сімкартками з номерами абонентів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; грошові кошти в сумі 17500 доларів США у конверті з аркушем паперу; грошові кошти в сумі 11000 доларів США у конверті із 2 квитанціями про купівлю 10.06.2023 грошових коштів в сумі 2000 доларів США та 11.06.2023 грошових коштів в сумі 2000 доларів США, та 11 квитанціями зняття грошових коштів.

З огляду на викладене виникла необхідність у зверненні до слідчого суді із клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно, так як таке має значення в якості речового доказу у даному кримінальному провадженні, а тому слідчий просить накласти арешт на таке.

Слідчий у судове засідання не з`явився та подав заяву, відповідно до якої просив клопотання задовольнити та розглянути у його відсутності.

ОСОБА_18 та його представник ОСОБА_19 також не скористалися правом на участь у судовому засіданні та подали спільну заяву, згідно якої просили проводити розгляд справи без їх участі та відмовити у задоволенні клопотання. Додатково адвокат ОСОБА_19 подала заперечення на клопотання.

Згідно поданих заперечень вказує, що вилучене майно та грошові кошти є особистим майном її довірителя, який не є фігурантом кримінального провадження та йому не повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, за ознаками яких здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні. Наголосила, що вилучені грошові кошти є власними коштами ОСОБА_18 , які він заробив перебуваючи на службі у ЗСУ за шість місяців.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Витягом з ЄРДР підтверджено, що Шостим слідчим відділом (із дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000218 від 27.10.2022 року, попередня правова кваліфікація ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 332 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що 28.06.2023 року у ході проведення обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_18 , було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Ксіомі» імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 з сімкартками з номерами абонентів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; грошові кошти в сумі 17500 доларів США у конверті з аркушем паперу; грошові кошти в сумі 11000 доларів США у конверті із 2 квитанціями про купівлю 10.06.2023 грошових коштів в сумі 2000 доларів США та 11.06.2023 грошових коштів в сумі 2000 доларів США, та 11 квитанціями зняття грошових коштів.

Постановою слідчого від 28.06.2023 вказане вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Частиною 1 статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини 6 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя констатує, що клопотання та додані до нього матеріали не містять будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, про який ідеться в клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання арешту майна, визначеного ст. 170 КПК України, для виконання якого останній звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту.

Крім того, відповідно до узагальненої судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 07.02.2014, арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому, таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Щодо осіб, які не є підозрюваними, слідчим суддею не може бути прийнято ухвалу про арешт майна, навіть якщо у нього є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

Одночасно, матеріали клопотання не містять відомостей про повідомлення ОСОБА_18 про підозру вчиненні кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, тобто він є третьою особою.

З огляду на наведене, подане клопотання не містить підстав для арешту майна, що встановлені КПК України, з посиланням на відповідні положення процесуального закону та мету накладення арешту, що свідчить про недоведеність необхідності накладення арешту на майно, а клопотання таким, що не підлягає задоволенню.

Разом з тим, слідчий суддя констатує, що згідно з вимогами ч. 2 ст. 64-2 КПК України, звернутися з клопотанням про арешт майна має право прокурор, а не слідчий.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 про накладення арешту на майно залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1