Справа № 953/4595/23
Провадження № 1-кс/953/4400/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Харків Київський районний суд міста Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові клопотання слідчого 2 відділення слідчого відділу Управління СБУ в Харківській області майора юстиції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000409 від 23.03.2023 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку Азербайджанської Республіки, громадянина України, командира розрахунку ГРВ 1 стрілецького батальйону 202 стрілецького полку мобілізаційного резерву 4 окремої мотострілкової бригади 2 армійського корпусу 8 загально-військової армії південного військового округу ЗС РФ (рядового), який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,

в с т а н о в и в:

Органом досудового розслідування громадянин України ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, тобто інше порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинене за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин.

24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ) та ін.)».

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Досудовим розслідуванням встановлено, що починаючи з 08.03.2022 по 09.09.2022 військовослужбовці ЗС РФ і представники підконтрольних ЗС РФ незаконних збройних формувань «ДНР» та «ЛНР» (далі за текстом представники НЗФ «ДНР» та «ЛНР») повністю контролювали територію населених пунктів Савинської селищної об`єднаної територіальної громади Ізюмського району Харківської області, де розмістили бойову техніку, безперешкодно пересувалися вулицями, користувалися майном місцевих жителів, спілкувались з ними, залякували їх та погрожували фізичною розправою, контролювали їхні переміщення в межах населеного пункту, проводили рейди по домоволодіннях з метою повного підкорення жителів волі представників окупаційної влади.

Зокрема, зазначена територія була окупована військовослужбовцями 202 стрілецького полку мобілізаційного резерву 2 армійського корпусу ЛНР, який у подальшому реорганізований у 202 стрілецький полк мобілізаційного резерву 4 окремої мотострілкової бригади 2 армійського корпусу 8 загально-військової армії південного військового округу ЗС РФ.

Маючи повний контроль над населеним пунктом Савинської селищної об`єднаної територіальної громади, військовослужбовці ЗС РФ і представники НЗФ «ДНР» та «ЛНР» переконались, що на території населеного пункту проживає цивільне населення, яке не бере участі у збройному конфлікті та не може чинити будь-якого супротиву волі окупантів, а також що на території села не розміщені військові об`єкти та підрозділи Збройних Сил України.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаної у м. Женеві 12.08.1949, учасниками якої є, зокрема Україна та РФ, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Статтею 147 Конвенції передбачено, що серйозними порушеннями є дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції.

Відповідно до положень ст. 27 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

Жінки потребують особливого захисту від будь-якого зазіхання на їхню честь і, зокрема, захисту від зґвалтування, примушування до проституції чи будь-якої іншої форми посягання на їхню моральність.

Також, ч. 1 ст. 76 Протоколу, передбачено, що жінки користуються особливою повагою і їм забезпечується захист, зокрема, від зґвалтування, примусу до проституції і будь-яких інших форм непристойних посягань.

Статтею 31 Конвенції передбачено, що жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Статтею 32 Конвенції встановлено, що Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року (далі Протокол), заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: a) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: a.1) вбивство; a.2) катування всіх видів фізичні чи психічні; a.3) тілесні покарання; a.4) каліцтво; b) знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, примус до проституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі; e) погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Таким чином, військовослужбовці ЗС РФ і представники НЗФ «ДНР» та «ЛНР», які контролювали територію населеного пункту Савинської селищної об`єднаної територіальної громади Ізюмського району Харківської області, були обізнані та повинні були дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права, а керівництво військових частин, які окупували населені пункти Харківської області, зобов`язані забезпечити дотримання норм міжнародного гуманітарного права їх підлеглими.

Однак, зазначеними особами умисно здійснювалися дії, які порушували закони та звичаї ведення війни, що закріплені в Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатку до неї, Конвенції про захист цивільного населення під час війни, а також в інших міжнародних договорах, що визначають права і обов`язки військовослужбовців, а також цивільного населення.

Так, 22.08.2022 приблизно о 18 годині командир розрахунку ГРВ 1 стрілецького батальйону 202 стрілецького полку мобілізаційного резерву 2 армійського корпусу ЛНР ОСОБА_6 (позивний « ОСОБА_7 »), у форменому одязі з автоматичною зброєю в руках, перебуваючи на перехресті вулиць населеного пункту Савинської селищної об`єднаної територіальної громади Ізюмського району Харківської області, поблизу приміщення сільської ради, зупинив автомобіль ВАЗ 2109, в якому рухались мешканці вказаного населеного пункту ОСОБА_8 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_9 , під приводом порушенням останніми комендантської години.

Після зупинення транспортного засобу ОСОБА_6 висловив зауваження щодо порушення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заборони пересуватися населеним пунктом під час дії комендантської години, на що останні заперечили, оскільки на момент їхнього зупинення комендантська година ще не настала.

У подальшому, ОСОБА_6 , продовжуючи утримувати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під своїм контролем, запропонував останнім вирішити їхні побутові потреби, зокрема придбати пальне, розуміючи при цьому, що внаслідок окупації місцеве населення позбавлене такої можливості.

Погодившись на пропозицію останнього, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 22.08.2022 приблизно о 18 год 30 хв прибули до за місцем тимчасового проживання ОСОБА_6 на території Савинської селищної об`єднаної територіальної громади Ізюмського району Харківської області, де після отримання пального висловили бажання повернутися додому.

Однак, ОСОБА_6 , тримаючи автоматичну вогнепальну зброю у руках, привів її у бойовий стан та висловлюючи погрози фізичною розправою стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , не дозволив останнім залишити територію домоволодіння, де тимчасово проживав.

Під час перебування на території домоволодіння, ОСОБА_6 , в ході спілкування з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пересвідчився, що вони є цивільними особами, не виконували та не сприяли виконанню будь-яких бойових задач, одягнені у цивільний одяг та не мали можливості чинити опір і будуть підкорюватись будь-яким вимогам внаслідок загрози їхньому життю, та які захищені нормами ст. 4 Конвенції.

У подальшому, не пізніше 19 години ОСОБА_6 , разом із двома іншими невстановленими досудовим розслідуванням представниками НЗФ «ЛНР» , які прибули за його проханням за місцем тимчасового проживання останнього, та усвідомлювали що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є цивільним особами і не беруть участі у збройному конфлікті, домовилися про спільне вчинення порушення законів та звичаїв війни у вигляді насильства над ОСОБА_9 та вчинення насильницьких дій сексуального характеру, в тому числі зґвалтування стосовно ОСОБА_8 .

Цього ж дня, після 19 години (більш точний час в ході досудового розслідування встановити не вбачається за можливе) ОСОБА_6 разом з іншими двома невстановленими досудовим розслідуванням представниками НЗФ «ЛНР», перебуваючи на території домоволодіння населеного пункту Савинської селищної об`єднаної територіальної громади Ізюмського району Харківської області, де тимчасово проживав, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на насильство над особою та усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою усунення можливих перешкод щодо вчинення сексуального насильства стосовно ОСОБА_8 без її згоди, змусив пройти ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до входу підвалу, розташованого на території зазначеного домоволодіння, погрожуючи їм при цьому автоматичною вогнепальною зброєю. Після чого, коли ОСОБА_9 перебував на порозі входу до підвалу, розташованого на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_6 наніс удар прикладом автоматичної вогнепальної зброї по тильній частині голови ОСОБА_9 , внаслідок якого останній втратив свідомість та впав до підвалу.

Впевнившись, що ОСОБА_9 втратив свідомість, ОСОБА_6 зачинив двері вказаного підвалу.

Такими діями ОСОБА_6 здійснив фізичне насильство стосовно ОСОБА_9 , тим самим допустив насильство над особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, за чим порушив вимоги ст. ст. 31, 32 Конвенції та п. а ч. 2 ст. 75 Протоколу.

Надалі, цього ж дня після 19 години (більш точний час в ході досудового розслідування встановити не вбачається за можливе) ОСОБА_6 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на вчинення зґвалтування ОСОБА_9 , демонструючи автоматичну вогнепальну зброю та користуючись тим, що ОСОБА_8 не здатна чинити опір, висловив словесні погрози ОСОБА_8 вчинити стосовно неї зґвалтування разом з іншими двома невстановленими досудовим розслідуванням представниками НЗФ «ЛНР», та наказав пройти у будинок.

Скориставшись моментом, коли ОСОБА_6 разом з іншими військовими відволіклись, ОСОБА_8 побігла в сторону вхідних воріт та сховалась за автомобілем, проте після того, як двоє інших військових, які прибули на виклик ОСОБА_6 пішли з території вказаного домоволодіння, ОСОБА_6 почав шукати ОСОБА_8 .

Надалі, ОСОБА_6 , помітивши ОСОБА_8 , схопив останню за волосся та, погрожуючи автоматичною вогнепальною зброєю, потягнув її до будинку.

Знаходячись у будинку, в період з 19 години до 21 години (більш точний час у ході досудового розслідування встановити не вбачається за можливе) ОСОБА_6 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, усвідомлюючи протиправність їх вчинення відносно цивільного населення в умовах окупації населеного пункту, демонструючи автоматичну вогнепальну зброю, висловлюючи погрози щодо фізичної розправи, користуючись тим, що ОСОБА_8 не здатна чинити опір, наказав ОСОБА_8 лягти на диван у одній з кімнат вказаного будинку та роздягатись. На прохання потерпілої не вчиняти стосовно неї насильство ОСОБА_6 розлютився та відповів відмовою, погрожуючи розстрілом її чоловіка.

Будучи наляканою за своє життя та життя свого чоловіка, побоюючись здійснення фізичної розправи, ОСОБА_8 лягла на диван, після чого ОСОБА_6 вчинив непристойне торкання своїми руками її частин тіла (плечі, тулуб, ноги). Надалі, ОСОБА_6 продовжуючи злочинні дії, обурившись через те, що ОСОБА_8 не виконала його вимог, свідомо ігноруючи положення Конвенції щодо недопущення зазіхання на сексуальну свободу, автономність та недоторканість жінки, здійснив насильницькі дії з метою зґвалтування ОСОБА_8 , які полягали у стимуляції власного статевого органу в присутності ОСОБА_8 (мастурбації).

Проте спільний злочинний намір, спрямований на зґвалтування ОСОБА_8 , ОСОБА_6 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки до приміщення будинку зайшов чоловік ОСОБА_8 ОСОБА_9 , який шукав дружину. Будучи наляканою за своє життя та життя свого чоловіка, ОСОБА_8 підкорилась вимогам озброєного ОСОБА_6 та мовчала.

Після того, як ОСОБА_9 вийшов з будинку, ОСОБА_6 , одягнувшись, вийшов із будинку за чоловіком ОСОБА_8 та, повернувшись, в грубій формі наказав ОСОБА_8 вийти з будинку та йти геть, а також, розуміючи, що його дії є порушенням норм міжнародного гуманітарного права (законів та звичаїв війни), з метою уникнення відповідальності під загрозою фізичної розправи на нею, наказав нікому не розповідати про вчинене стосовно неї сексуальне насильство.

Як наслідок, ОСОБА_6 вчинив насильницькі дії сексуального характеру, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 27 Конвенції та п.b ч.2 ст.75, ч. 1 ст. 76 Протоколу.

13 червня 2023 року слідчий 2 відділення слідчого відділу Управління СБУ в Харківській області майор юстиції ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_10 , про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, що підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

В обґрунтування клопотання слідчий також посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення. Так, на даний час підозрюваний переховується від органів досудового розслідування та суду, знаходячись на тимчасово окупованій території Луганської області («ЛНР») з метою ухилення від кримінальної відповідальності, за викликом слідчого не прибув, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, який згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким, тобто підозрюваний, перебуваючи на волі ,може вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також слідчий просив під час вирішення цього клопотання врахувати наступні обставини: наявність доказів про вчинення ОСОБА_6 інкримінованого злочину є вагомими; тяжкість покарання - позбавлення волі на строк до дванадцяти років; вік та стан здоров`я підозрюваного, які не перешкоджають останньому вчиняти злочини, перешкоджати виконанню завдань кримінального провадження та ухилятися від слідчого, прокурора і суду, а також ту обставину, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем ЗС РФ та в нього наявна вогнепальна зброя. З урахуванням викладених обставин на думку слідчого, жоден інший більш м`який запобіжний захід, не зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор просить розглянути клопотання за відсутності підозрюваного з тих підстав, що матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 умисно переховується від слідства та суду на тимчасово окупованій території Луганської області («ЛНР») з метою уникнення кримінальної відповідальності. Притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законодавством, неможливо. Здійснити повідомлення про підозру шляхом безпосереднього вручення, надіслання поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення по телефону або телеграмою також не вдалося можливим, у зв`язку з чим повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про його виклик у відповідності до ч. 8 ст. 135 КПК України 01.06.2023 опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр», яка згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1425-р «Про друкований засіб масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в якому у 2022 році розміщуються повістки про виклик осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, та інші відомості» є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в якому розміщуються повістки про виклик осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, та інші відомості.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та просив обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання з підстав необґрунтованості та недоведеності прокурором існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід з а відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Слідчим надані достатні відомості, які свідчать про перебування на цей час підозрюваного на тимчасово окупованій території Луганської області України («ЛНР»), у зв`язку з чим слідчий суддя вважає наявними правові підстави для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 193 КПК України.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників кримінального провадження та дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку про необхідність обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наступних підстав.

Слідчим відділом Управління СБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000409 від 23.03.2023.

01.06.2023 у відповідності до ст. ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 438 КК України, яке вручено останньому у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про виклик останнього відповідно до вимог ч. 8 ст. 135 КПК України 01.06.2023 опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

Надані стороною обвинувачення докази у їх обсязі свідчать про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 438 КК України, а саме: протокол допиту потерпілої ОСОБА_8 від 03.04.2023; протокол допиту потерпілого ОСОБА_9 від 03.04.2023; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 25.04.2023; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 25.04.2023; протокол пред?явлення особи для впізнання від 03.04.2023 за участі ОСОБА_8 (особа, яку впізнають ОСОБА_6 ); протокол пред?явлення особи для впізнання від 03.04.2023 за участі ОСОБА_9 (особа, яку впізнають ОСОБА_6 ); протокол огляду місця події від 23.03.2023; протокол огляду інтернет ресурсу від 31.03.2023; відповідь оперативного підрозділу на доручення від 24.04.2023 № 70/6-3088; протокол огляду речей та документів від 19.04.2023 з додатками; протокол проведення слідчого експерименту від 28.04.2023 за участі потерпілої ОСОБА_8 ; протокол проведення слідчого експерименту від 28.04.2023 за участі потерпілого ОСОБА_9 ; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 05.05.2023; протокол огляду інтернет ресурсу від 02.06.2023; відповідь оперативного підрозділу на доручення від 12.06.2023; постанова про уточнення анкетних даних від 12.06.2023.

Зазначені докази на думку слідчого судді не містять ознак очевидної недопустимості та неналежності та є достатніми для висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.1, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду; можливість вчинення інших кримінальних правопорушень.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному суд враховує його особистість, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчиненого в умовах воєнного стану та збройної агресії Російської Федерації. Зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у виді позбавлення волі на строк від восьми до двадцяти років, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем ЗС РФ - командиром розрахунку ГРВ 1 стрілецького батальйону 202 стрілецького полку мобілізаційного резерву 4 окремої мотострілкової бригади 2 армійського корпусу 8 загально-військової армії південного військового округу ЗС РФ (рядового) та на цей час перебуває на тимчасово окупованій території України, слідчим суддею не встановлено наявність будь-яких зав`язків підозрюваного з державою Україною, суддя вважає доведеним існування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування та суду.

Виходячи зі змісту формулювання підозри, зокрема обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, який є військовослужбовцем ЗС РФ відповідно має можливість використувавати вогнепальну зборю, слідчий суддя також вважає доведеним існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливість вчинити інші кримінальні правопорушення.

Разом з тим, суд вважає недоведеним та необґрунтованим прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 2,3 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні;.

Враховуючи вищенаведене, наявність зазначених ризиків, передбачених п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, є виключними обставинами та у їх сукупності виправдовують тримання підозрюваного під вартою та свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість вирішення питання про обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Прокурором під час судового розгляду клопотання доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому слідчий суддя дійшов висновку про необхідність обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

При постановленні даної ухвали суд, керуючись абз. 8 ч. 4 ст. 183, ч. 6 ст. 176 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави відносно ОСОБА_6 при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення під час дії воєнного стану.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 197, 199 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого 2 відділення слідчого відділу Управління СБУ в Харківській області майора юстиції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000409 від 23.03.2023 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Після затримання ОСОБА_6 не пізніше як через 48 годин з часу доставки до місця кримінального провадження забезпечити його доставку до слідчого судді Київського районного суду міста Харкова для вирішення питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід..

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст судового рішення складений 14 червня 2023 року.

Слідчий суддя - ОСОБА_1