Справа № 739/868/23
Провадження № 1-в/739/23/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника УВП ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність до законодавства шляхом заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк,

В С Т А Н О В И В:

Захисник засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 звернулася до суду з клопотанням про приведення вироку Апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2002 року, яким її підзахисного було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених пунктами 6, 12 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187, частиною третьою статті 289 КК України та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, у відповідність до законодавства шляхом заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Своє клопотання мотивує тим, що 08 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» від 07 вересня 2016 року, яким було змінено правила призначення покарання та визначено, що довічне позбавлення волі за готування до злочину і за замах на злочин не застосовується, крім випадків скоєння злочинів проти основ національної безпеки, передбачених статтями 109-114, проти миру, безпеки людей і міжнародного порядку, передбачених статтями 437-439, частиною першою статті 442, статтею 443 КК України. Захисник зазначає, що ОСОБА_6 засуджено за скоєння злочинів у співучасті з ОСОБА_9 . При цьому судом встановлено, що дії, які призвели до смерті потерпілого, вчинені виключено ОСОБА_9 , а ОСОБА_6 був лише присутній при скоєнні вбивства потерпілого і його дії були спрямовані лише на приховування злочину, вчиненого ОСОБА_9 , однак у вироку судом не розмежовувалися їхні дії і злочини кваліфіковано як закінчені, хоча дії ОСОБА_6 були спрямовані на приховування злочину, скоєного ОСОБА_9 і сам він жодних тілесних ушкоджень потерпілому не заподіював. Відповідно на думку захисника до ОСОБА_6 мають бути застосовані норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» від 07 вересня 2016 року та замінено призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

У судовому засіданні засуджений та його захисник клопотання підтримали і просили його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні, захисник засудженого обґрунтовуючи своє клопотання також послалася на показання засудженого, що містяться у вироку суду від 03 вересня 2002 року та пояснення останнього і засудженого ОСОБА_9 , копії яких додані до клопотання, про те, що спільної домовленості між ОСОБА_6 і ОСОБА_9 щодо вбивства потерпілого не було і сам ОСОБА_6 дій, направлених на вбивство потерпілого, не вчиняв.

Прокурор у судовому засіданні висловився проти його задоволення, мотивуючи свою позицію тим, що воно є необґрунтованим.

Представник УВП у судовому засіданні заявив, що клопотання є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення засудженого, його захисника, прокурора та представника УВП, дослідивши матеріали справи та особову справу засудженого ОСОБА_6 , суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, вироком Апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2002 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених пунктами 6, 12 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187, частиною третьою статті 289 КК України та призначено кожному з них покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного їм майна.

Частиною третьою статті 74 КК України передбачено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» №1492-VIII від 07 вересня 2016 року статтю 68 КК України було доповнено частиною четвертою, відповідно до якої довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених у статтях 437-439, частині першій статті 442 та статті 443 цього Кодексу.

Зі змісту вироку Апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2002 року вбачається, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення саме закінчених злочинів, зокрема й злочину, передбаченого пунктами 6, 12 частини другої статті 115 КК України, за який йому призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. При цьому дії останнього не були кваліфіковані судом як готування до злочину чи замах на його вчинення. З вироку також вбачається, що судом в ході судового розгляду фактично було встановлено, що ОСОБА_6 виконував об`єктивну сторону вказаного злочину, утримуючи потерпілого, якому інший співвиконавець злочину ОСОБА_9 завдавав удари ножем в область голови, внаслідок чого і настала смерть потерпілого.

З цих підстав суд вважає необґрунтованими доводи засудженого та його захисник про необхідність застосування до засудженого ОСОБА_6 положень частини четвертої статті 68, частини третьої статті 74 КК України та заміни йому довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Суд також зазначає, що захисником засудженого фактично висловлюється незгода з кваліфікацією дій її підзахисного, які кваліфіковані за пунктами 6, 12 частини другої статті 115 КК України як закінчений злочин у вироку Апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2002 року, однак Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області, як суд першої інстанції, не наділений повноваженнями переглядати вироки, постановлені іншими судами на предмет правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність і такі питання не можуть вирішуватися під час виконання вироку.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 371, 372, 532, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність до законодавства шляхом заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Повний текст ухвали оголошено о 08 год. 00 хв. 26 травня 2023 року.