Справа №592/4490/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/655/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
УХВАЛА

Іменем України

18 квітня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/4490/22 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.10.2022 щодо відмови в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

установила:

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та звільнити його умовно-достроково від відбування призначеного покарання, оскільки відбув 3/4 строку покарання, має дванадцять стягнень, які зняті та погашені у встановленому законом порядку, офіційно працевлаштований в установі відбування покарання, умови режиму тримання не порушує, має два заохочення у виді подяки, а характеристика та відомість про стягнення та заохочення, надані представником виправної колонії не відповідають дійсності.

18.07.2022 до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 , в якому він просив звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання, яке обґрунтоване тим, що він за період відбування покарання характеризується позитивно, має дванадцять стягнень, які погашені та зняті у встановленому законом порядку, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, працевлаштований різноробочим в майстернях при установі, до роботи ставиться сумлінно, добровільно, бере участь в роботах по благоустрою, вину в скоєному кримінальному правопорушенні визнає повністю, щиросердно розкаюється у вчиненому, своєю сумлінною поведінкою, чесним ставленням до праці довів своє виправлення, а тому вважає за можливе звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.10.2022 у задоволенні вказаного клопотання засудженому відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що ОСОБА_8 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів виправлення та можливість застосування до нього ст. 81 КК.

Приймаючи до уваги те, що учасники кримінального провадження, будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились, прокурор ОСОБА_9 надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, а засуджений не виявив бажання бути присутнім в судовому засіданні, то колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі сторін судового провадження та без фіксації судового засідання технічними засобами, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, відповідно ч. 1-2 ст. 1 КПК, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а згідно ч. 3 цієї статті зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Завданнями кримінального провадження, крім іншого, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК).

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КК).

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували т/з у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували т/з у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання (ч. 2-3 ст. 81 КК).

«Сумлінна поведінка» означає: зразкове дотримання вимог режиму; правил внутрішнього розпорядку; додержання дисципліни; виконання вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявність заохочень і відсутність стягнень; участь у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених, а також передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а й те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під «сумлінним ставленням до праці» необхідно розуміти: добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на засуджену особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо. При визначенні сумлінності у поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та сталий спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Розглянувши клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення та відмовивши у його задоволенні, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_8 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки матеріали кримінального провадженні позбавляють можливості дійти безумовного і беззаперечного висновку, що мета покарання досягнута та виправлення настало раніше строку визначеного вироком суду.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 засуджений вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05.10.2016 за ч. 3 ст. 187 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією всього належного майна. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02.02.2016 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17.01.2017 вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05.10.2016 залишений без змін.

Постановою Верховного Суду від 20.09.2018 касаційні скарги прокурора та засудженого були залишені без задоволення, а вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05.10.2016 та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 17.01.2017 без зміни.

Відповідно характеристики від 28.09.2022 ОСОБА_8 до ДУ «Сумська виправна колонія (№ 116) прибув 01.10.2017 і за час перебування в установі характеризувався негативно, допускав порушення вимог режиму відбування покарання, за що мав два стягнення, які погашені в установленому законом порядку. Мав одне заохочення. З 05.12.2020 характеризувався посередньо. Порушень вимог режиму відбування покарання та розпорядку дня установи не допускав. Стягнень та заохочень не мав. З 23.03.2021 в установі відбування покарання характеризується не задовільно. Порушує вимоги режиму відбування покарання та розпорядку дня установи, за що має 2 стягнення, одне з яких погашене в установленому законом порядку, інше стягнення на даний час не зняте та не погашене. Має одне заохочення. В установі не працевлаштований, до робіт з благоустрою колонії, поліпшення житлово-побутових умов засуджених, допоміжних робіт із забезпечення засуджених продовольством без оплати праці не залучався. За характером не завжди спокійний, хитрий. Не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, яким користується, не здійснює за ними належний догляд. До заходів, що сприяють становленню засуджених на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності ставиться задовільно. Не приймає особисту участь у організації виховних заходів, які проводяться в установі. Не прагне до підвищення певного професійно-технічного рівня, не займається самоосвітою, не відвідує бібліотеку установи. Не приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених. Не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи. Підтримує доброзичливі родинні зв`язки з рідними шляхом побачень, отримує від них посилки та передачі. У відношенні до працівників адміністрації установи не завжди ввічливий та тактовний, виконує їх законні вимоги під контролем. Вимог загальної санітарії та особистої гігієни дотримується не завжди, зовні не завжди охайний. Перебуває в установі на профілактичному обліку як особа, яка «схильна до втечі». У відношенні до інших засуджених безконфліктний, підтримує стосунки із засудженими різної соціальної спрямованості. Вину у скоєному злочині не визнає, вирок суду вважає не справедливим.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 не досяг ступеня виправлення, визначеного вимогами ст. 81 КК, та відповідно не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Колегія суддів звертає увагу і на той факт, що засуджений відбуває покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК, а тому не лише зовнішні дії засудженого, а й його свідомість мають бути таким чином змінені аби мета покарання (ст. 50 КК) була досягнута. При цьому покаранням є захід примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ст. 51 КК до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі види покарань: 1) штраф; 2) позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу; 3) позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 4) громадські роботи; 5) виправні роботи; 6) службові обмеження для військовослужбовців; 7) конфіскація майна; 8) арешт; 9) обмеження волі; 10) тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців; 11) позбавлення волі на певний строк; 12) довічне позбавлення волі.

Відповідно ч. 2, 4-6 ст. 12 КК, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Нетяжким злочином є діяння, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше 5 років. Тяжким злочином є діяння, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 25000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше 10 років. Особливо тяжким злочином є діяння, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад 25000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад 10 років або довічного позбавлення волі.

Згідно редакції ч. 1 ст. 81 КК, яка діяла до 16.09.2021, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, але рішення Конституційного Суду України № 6-р(II)/2021 від 16.09.2021 цю ч. 1 ст. 81 КК визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

Таким чином, на національному рівні Конституційний Суд України визнав, що норми закону України про кримінальну відповідальність (ч. 1 ст. 81 КК) не містять положень, які надають суду повноваження для застосування до осіб, яких засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, тому ч. 1 ст. 81 КК не відповідає Конституції України (є неконституційною). При цьому, оскільки ч. 1 ст. 81 КК не відповідає Конституції України (є неконституційною), то це унеможливлює її застосування й до інших видів кримінальних покарань виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі до внесення законодавцем відповідних змін чи нової редакції ч. 1 ст. 81 КК (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КПК).

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для скасування ухвали суду та застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення, як про це поставлене питання в апеляційній скарзі, оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та умотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.10.2022 відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4