Дата документу 17.07.2023 Справа № 318/2261/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 318/2261/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1024/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор»,

розглянула 17 липня 2023року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 5 червня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час досудового розслідування ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 14.09.2022 № 49/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Василівського районного суду Запорізької області на Заводський районний суд м. Запоріжжя.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду та незаконний вплив на потерпілого, свідків, не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 5 червня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 03 серпня 2023 року включно задоволено. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого обвинувачення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, заперечує доводам клопотання прокурора про продовження строку тримання його під вартою, яке, на його думку, ґрунтується на припущеннях та не підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Зазначає, що тривалий час утримується під вартою та після повномасштабного вторгнення РФ його справа взагалі не розглядається, оскільки справа перебуває на окупованій території.

Ризики, на наявність яких посилається прокурор, не доведені.

Просить змінити запобіжний захід на більш м`який, зобов`язується сумлінно виконувати покладені на нього обов`язки.

Крім того, обвинувачений стверджує, що в м. Запоріжжя у нього є близька людина (хрещена), яка може надати йому житло.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання його хрещеної мати, яка надала на це свою згоду.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання не з`явилися, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора та адвоката, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Апеляційний суд зауважує на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ч.2 ст. 8, ч.5 ст.9 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства.

Так, у рішенні «Боротюк проти України» (п.62) Суд вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції не дотримався наведених вище вимог.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 вже досить тривалий час перебуває на розгляді суду, матеріали провадження до цього часу знаходяться на тимчасово окупованій території, що істотно впливає на оперативність розгляду справи та негативно відображається на правах обвинуваченого.

При цьому матеріали справи не містять обставин, які вказують на здійснення прокурором заходів, скерованих на відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження. Прокурор до апеляційної інстанції не з`явився, доказів протилежного не надав.

Вказана обставина суттєво впливає на розуміння перспективи судового розгляду.

Як встановлено апеляційним судом, з 28 липня 2019 року у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 тримається під вартою і строк дії запобіжного заходу неодноразово продовжувався, останній раз оскаржуваною ухвалоюЛенінського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2023 року

Обґрунтовуючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції послався на наявність зазначених прокурором ризиків, виходячи із тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, тимчасовою окупацією території, де проживає обвинувачений.

Між тим, не можна віднести до провини обвинуваченого перебування його місця проживання на тимчасово окупованій території, що не залежало від волі останнього, а тяжкість висунутого обвинувачення також само по собі не є єдиним визначальним елементом задля продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Слід зазначити, що важливим елементом при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а й ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення про обрання запобіжного заходу вони не зменшилися або з`явилися нові. В даному кримінальному провадженні прокурором такі обставини не доведені.

При цьому, доводів, які б свідчили про те, що на даний час здійснюється судовий розгляд у даному кримінальному провадженні прокурор в своєму клопотанні не зазначив, посилаючись тільки на сплив строків застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 .

Тривале знаходження обвинуваченого під вартою за фактичної відсутності судового розгляду є неприпустимим. Здійснення судового розгляду в цьому кримінальному провадженні не відповідає його завданням, оскільки не є відповідним принципу розумності строків кримінального провадження.

Оскільки прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим у даній справі ризикам, колегія вважає, що подальше тримання ОСОБА_6 під вартою є невиправданим.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення у справі «Харченко проти України», «Єлоєв проти України», «Фельдман проти України»).

Право на свободу та особисту недоторканість може бути обмежене, однак таке обмеження має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та пропорційності, із забезпеченням балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених чинним законодавством, з урахуванням актів міжнародного права, позицій Європейського суду з прав людини за вмотивованим рішенням суду.

Водночас ч. 4 ст. 28 КПК України визначає, що кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

За встановлених обставин відсутності у розпорядженні суду негативних характеризуючих обвинуваченого даних, з урахуванням тривалого часу його перебування під вартою, колегія суддів вважає, що ступінь ризиків, встановлених судом, зменшився та є підставою для розгляду питання про застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу.

Крім того, до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_8 , яка являється хрещеною матір`ю обвинуваченого, про надання згоди на проживання ОСОБА_6 в належному їй на праві власності житлі за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально віднесено до Вознесенівського району м. Запоріжжя.

В судовому засіданні під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 підтвердила свою згоду на проживання її похресника ОСОБА_6 в її квартирі.

При цьому надані ОСОБА_8 матеріали підтверджують приналежність даного житла саме ОСОБА_8 , яка і надає згоду на проживання в її квартирі обвинуваченого.

Отже, з урахуванням встановленого апеляційний суд вважає за доцільне застосувати до раніше не судимого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки такий запобіжний захід є доцільним для забезпечення дієвості даного кримінального провадження та він зможе повною мірою забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби , та може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 196 КПК України, вухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на обвинуваченого.

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий, негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів не може визнати законною та обґрунтованою ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , оскільки вона ухвалена без врахування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення клопотання, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 5 червня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 3 серпня 2023 року включно, скасувати.

Постановити нову, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , з покладенням на ОСОБА_6 обов`язку, передбаченого ч. 5 ст. 194 КПК України, з`являтися за кожною вимогою до суду.

Встановити строк дії даної ухвали до 03 серпня 2023 року включно.

Виконання ухвали покласти на відділ поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області за місцем проживання обвинуваченого.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4