Провадження №1-кп/127/465/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вінниці матеріали кримінального провадження №0000034, які надійшли з Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону з обвинувальним актом по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка, українця, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, має на утриманні неповнолітню дитину, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає та за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 09.12.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 317 солдата ОСОБА_4 направлено на лікування до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (м. Вінниця) (далі - ВМКЦ ЦР) з 09.12.2022.

Після цього, у солдата ОСОБА_4 виник злочинний умисел тимчасово незаконно ухилитися від проходження військової служби, та реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, без поважних причин, в умовах воєнного стану, маючи об`єктивну можливість прибути вчасно до ВМКЦ ЦР не з`явився вчасно до ВМКЦ ЦР, який дислокується за адресою: вул. Князів Коріатовичів, 185, м. Вінниця.

Реалізовуючи злочинний умисел на тимчасове ухилення від проходження військової служби, солдат ОСОБА_4 перебував за адресою місця свого проживання: АДРЕСА_1 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби до 24.02.2023, коли прибув до військової частини НОМЕР_1 , що знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 , та заявив про себе.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами вказаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним нез`явлення вчасно на службу без поважних причин не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому.

Суду пояснив, що 03 березня 2022 року його було призвано на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та 25.04.2022 призначено на посаду старшого навідника 1-го мінометного взводу мінометної батареї.

В грудні 2022 року, відповідно до наказу командира військової частини, обвинуваченого було направлено на лікування до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, однак на лікування до даного закладу не прибув, а перебував за адресою своєї реєстрації та проживання. Повернувся до частини 24 лютого 2023 року.

Обвинувачений визнає, що за період часу, що був відсутній, обов`язки військової служби не виконував, дозволу на неявку обвинуваченому ніхто з командирів не давав.

Обвинувачений достовірно знаючи про те, що йому потрібно вчасно з`являтися до Військово-медичного центру, без поважних причин не з`явився та перебував за адресою свого проживання в АДРЕСА_1 .

У вчиненому щиро кається, розуміє що вчинив злочин, просить суд його суворо не карати, призначити йому мінімальну міру покарання та дати можливість продовжити службу.

Відповідно до вимог ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, з`ясувавши чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до довідки КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» ОСОБА_4 під диспансерним спостереженням не перебуває, за медичною допомоою не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував.

За місцем служби ОСОБА_4 характеризується посередньо, дисциплінарних стягнень та заохочень немає.

Оцінивши досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому суд кваліфікує його дії за ч.5 ст. 407 КК України, тобто у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає повне визнання вини обвинуваченим, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Суд вважає, що ОСОБА_4 щиро покаявся у скоєному, тому, відповідно до вимог ст.66 КК України, враховує цю обставину як пом`якшуюче покарання обвинуваченому.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Поведінка ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд. Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

Обставини що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, посередньо характеризується за місцем служби, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Також суд враховує вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання виду та розміру покарання та інтелектуальна вольова владна діяльність суду з вирішення питань призначення покарання, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Підставами для судового розсуду (судової дискреції) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), при визначенні «інших обставин справи»; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським Судом з прав людини, який у рішенні в справі «Довженко проти України» від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З урахуванням викладеного, конкретних обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, враховуючи вік та стан здоров`я обвинуваченого, виходячи з загальних засад призначення покарання, зокрема, законності його призначення, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вбачає підстави для застосування до обвинуваченого ст.69 КК України, і призначення покарання більш м`якого, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього кодексу

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 62, 65-67, 69, КК України, 370, 371, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання з застосуванням ч.1 ст. 62, ст. 69 КК України у виді одного року тримання у дисциплінарному батальйоні.

Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

На вирок суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: