ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №621/2717/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/1050/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю захисника ОСОБА_6 ,

-прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 18 липня 2023 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою слідчого судді клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області задоволено та застосовано до ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 вересня 2023 року із визначенням розміру застави - 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 805 200 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та обрати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації. В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник зазначила, що обраний запобіжний захід є занадто суворим та суперечить вимогам ч.2 ст.183 КК України. Зазначила, що ОСОБА_8 визнав себе винним, але зазначив, що не знав про вік потерпілої та вступив у статевий зв`язок за бажанням потерпілої, яка його кохає. На думку захисника наявність ризиків переховування та впливу на свідків ґрунтується виключно на припущеннях та спростовується тим, що ОСОБА_8 самостійно прибув за викликом до слідчого, надавав пояснення та приймав участь в усіх слідчих діях, а ризик впливу на свідків та потерпілу спростовується тим, що з моменту події пройшов місяць, що свідчить про наявність реальної можливості у ОСОБА_8 впливу на останніх, однак не скористався цим.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині визначення розміру застави, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Наголосив, що відповідно до вимог ч.4 ст.177 КПК України суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненому із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Зазначив, що ОСОБА_8 не має стійких соціальних зав`язків, тимчасово проживає на територіях Чугуївського району, що свідчить про неможливість іншого запобіжного заходу забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. На думку прокурора суд визначив розмір застави не виклавши мотивів ухвалення такого рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, яка підтримала свою апеляційну скаргу, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, за який останньому може бути призначено покарання до 15 років позбавлення волі.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, який вчинений щодо малолітньої особи, на думку колегії суддів у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання сторони захисту на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Доводи захисника про відсутність ризику впливу на свідків та потерпілу, є безпідставними, оскільки в разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, буде проживати по сусідству з потерпілою та свідками, з якими останній мав дружні відносини та буде мати змогу здійснення на них впливу.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_8 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Згідно ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно положень до ст.182 КПК України, слідчий суддя, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового стану обвинуваченого, наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, визначив достатньою суму застави для забезпеченням обвинуваченим виконання своїх обов`язків, передбачених КПК України, відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України саме в максимальному розмірі - 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Доводи прокурора про порушення слідчим суддею вимог ч.4 ст.177 КПК України є безпідставними, оскільки не визначення розміру застави щодо злочинів, які пов`язані із застосуванням насильства чи погроз його застосування, є правом суду, а не обов`язком.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 18 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: