Справа № 487/2605/23
Провадження № 1-кс/487/1280/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2023 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000180 від 15.05.2023 за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України про накладення арешту на вилучене майно

ВСТАНОВИВ:

15.05.2023 прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 в рамках здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000180, звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив про накладення арешту на вилучене в ході огляду місця події від 14.05.2023 посвідчення водія серії НОМЕР_1 в рамках розслідування кримінального провадження №0000180 від 15.05.2023.

Підставою для внесення клопотання стало те, що вказана річ могла зберегти на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, предмет буде в подальшому оглянутий, направлений на відповідне експертне дослідження, та використаний в якості речового доказу для встановлення істини по справі, а також той факт, що при поверненні володільцю вказаного посвідчення серії НОМЕР_1 він зможе його знищити або приховати, тим самим не дати органу досудового розслідування довести вину у вчиненні вищевказаного проступку, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України на нього необхідно накласти арешт.

Прокурор до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

На підставі ст. 172 КПК України клопотання розглянуто без участі власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Із матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні СД Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування за №0000180 від 15.05.2023, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Крім того досудовим розслідуванням встановлено, що 14.05.2023 до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшов рапорт від УПП про те, що під час перевірки документів у громадянина ОСОБА_4 виявлено ознаки підробки водійського посвідчення.

Даний факт зареєстровано до ЖЕО Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за № 5617 від 14.05.2023 та в подальшому внесено до ЄРДР за №0000180 від 15.05.2023 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Із наданих матеріалів вбачається, що 14.05.2023 року о 15 год 17 хв, під час несення служби у складі екіпажу "Корвет 101" на службовий планшет надійшов виклик « Порушення ПДР» за адресою: вул. Даля 23 на ВАЗ 2101 зеленого кольору. Прибувши за вищевказаною адресою виявлено т.з. ВАЗ 2101 зеленого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням, як пізніше встановлено, водія ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час перевірки документа, а саме водійського посвідчення серії НОМЕР_3 були помічені ознаки підробки, а саме: відсутні захисні голограми, шрифт товщий, відсутнє в базі ІПНП, прізвище не таке ж як у військовому квитку.

14.05.2023 в ході огляду місця події за адресою: м. Миколаїв, вул. Даля 20, виявлено та вилучено водійське посвідчення серії НОМЕР_1 , яке поміщено до сейф-пакету № WAR0013033.

Таким чином в органу досудового розслідування виникла необхідність в арешті вилученого в ході огляду місця події майна, яке є речовим доказом та має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч.2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимогами ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так прокурором доведено, що майно, вилучене в ході огляду місця події, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використано у якості доказів у кримінальному провадженні, а також доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

З урахування викладеного слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 про накладення арешту на вилучене майно задовольнити.

Накласти арешт на вилучене в ході огляду місця події від 14.05.2023 посвідчення водія серії НОМЕР_1 в рамках розслідування кримінального провадження №0000180 від 15.05.2023.

Місцем зберігання вилученого майна визначити кімнату речових доказів Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити прокурору Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1