У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2023 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву обвинуваченої ОСОБА_5 про відвід головуючого судді ОСОБА_6 , в рамках розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000105 від 09 квітня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні судді Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_6 перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000105 від 09 квітня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України.

25 травня 2023 року обвинувачена ОСОБА_5 у судовому засіданні подала письмову заяву про відвід головуючому судді ОСОБА_6 .

Вказана заява мотивована тим, що у судовому засіданні, яке відбулося 28 березня 2023 року, на стадії виконання вимог статей 348, 349, 350 КПК України щодо визначення обсягу та порядку дослідження доказів, сторона захисту заявила письмові клопотання, у тому числі про дослідження доказів захисту. Однак, головуючий суддя ОСОБА_6 , діючи упереджено, безпідставно надаючи необґрунтовані переваги лише заявам і доводам сторони обвинувачення та представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , фактично застосувавши положення ч. 2 ст. 89 КПК України, безпідставно відмовив у допиті шести заявлених у суді свідків захисту, посилаючись на те, що ці свідки не відкриті стороною захисту в поряду, визначеному ст. 290 КПК України. Окрім того, головуючий суддя ОСОБА_6 також відмовив у дослідженні письмових доказів сторони захисту, зазначених у клопотанні про дослідження доказів від 20 січня 2023 року, фактично надавши наперед їм оцінку. На переконання сторони захисту, головуючий суддя ОСОБА_6 безпідставно послався на необхідність повторного ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування у прокурора для отримання і належного завірення їхніх копій.

Також, обвинувачена зазначає, що сторона захисту надала до суду наступні належно вмотивовані клопотання: 1) від 16 вересня 2022 року про дослідження доказів сторони захисту, що одержане судом 19 вересня 2022 року; 2) від 17 вересня 2022 року про долучення до матеріалів кримінальної справи і дослідження доказів сторони захисту, що одержане судом 19 вересня 2022 року; 3) від 17 вересня 2022 року про долучення до матеріалів кримінальної справи і дослідження доказів сторони захисту, що одержане судом 20 вересня 2022 року; 4) від 19 вересня 2022 року про забезпечення законності і недопущення порушення права особи на справедливий суд, що стосувалось необхідності забезпечення розгляду п. 1 прохальної частини одержаного судом 16 лютого 2022 року і наявного в матеріалах цієї справи клопотання від 14 лютого 2022 року про визнання з причин очевидної недопустимості доказів сторони обвинувачення недопустимими, припинення їх дослідження та припинення кримінального провадження шляхом закриття; 5) від 19 вересня 2022 року додаткове обґрунтування до клопотання про дослідження доказів сторони захисту, що одержане судом 19 вересня 2022 року, яке містило також і вступну промову сторони захисту, передбачену положеннями ч. 1 ст. 349 КПК України. Однак, головуючий суддя ОСОБА_6 не лише не надав, а і не забезпечив права сторони захисту проголосити вступну промову, та не забезпечив розгляд наведених вище клопотань захисту в порядку визначеної процедури, відмовивши таким чином повністю стороні захисту у дослідженні не лише заявлених в цих клопотаннях та наданих з ними як додатки доказів захисту, а й фактично в дослідженні будь-яких заявлених в суді і наданих стороні обвинувачення та суду доказів сторони захисту, надавши їм наперед оцінку, передбачену лише положеннями ч. 2 ст. 89 КПК України.

На думку обвинуваченої, ці обставини та поведінка суду є самостійним і незаперечним доказом відсутності у головуючого навіть намірів виконувати вимоги ч. 6 ст. 22 КПК України по відношенню до сторони захисту, що, за об`єктивними і суб`єктивними критеріями, викликає у сторони захисту обґрунтований сумнів у його неупередженості та дає обґрунтовані підстави вважати наявною особисту зацікавленість головуючого у результатах провадження.

Окремо обвинувачена наголошує на тому, що всі зазначені вище процесуальні рішення головуючий суддя ОСОБА_6 ухвалював не лише без виходу до нарадчої кімнати, а й без дотримання вимог ч. 2 ст. 372 КПК України, чим позбавив сторону захисту права на легітимні очікування та на правову визначеність.

Разом з тим, обвинувачена зазначає, що при визначенні обсягу доказів, які будуть досліджуватись, та порядку їх дослідження, суд безпідставно, не заслуховуючи думку сторони захисту з цього приводу, врахував трьох свідків сторони обвинувачення, від яких докази отримані неповноважним слідчим.

Також, обвинувачена звертає увагу суду на те, що в даній справі стороною захисту заявлене клопотання про визнання з причин очевидної недопустимості доказів сторони обвинувачення недопустимими, припинення їх дослідження та припинення кримінального провадження шляхом закриття від 14 лютого 2022 року, прохальна частина якого містила дві окремі вимоги. Факт наявності вищевказаного клопотання в матеріалах кримінальної справи, як і сукупність заяв, клопотань і доводів захисту щодо необхідності забезпечення належного розгляду новим складом суду цього клопотання в частині п. 1 його прохальної частини, що не розглядалась попереднім складом суду, головуючий суддя фактично проігнорував.

На переконання сторони захисту дані факти є сукупністю взаємопов`язаних доказів системності упереджених дій головуючого судді ОСОБА_6 та його особистої заінтересованості в забезпеченні за його допомогою результатів цього провадження не на користь сторони захисту.

Такі дії головуючого судді ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні, на думку обвинуваченої, уже призвели до порушення та безпідставного обмеження прав і законних інтересів сторони захисту, у тому числі права на справедливий суд, на легітимні очікування та на юридичну (правову) визначеність, і їх слід вважати доказом системного упередженого ставлення головуючого до неї та сторони захисту.

З урахуванням наведеного, обвинувачена стверджує, що на даний час наявні обґрунтовані об`єктивні підстави вважати, що ризик позбавлення сторони захисту права на справедливий суд, у разі продовження подальшого розгляду цієї справи саме цим складом суду, на даний час зріс та є очевидним, а тому він має бути виключений шляхом розгляду і задоволення даної заяви про відвід.

Автоматизованою системою документообігу суду 25 травня 2023 року визначено головуючу суддю ОСОБА_1 та того ж дня передано їй дану заяву для розгляду.

Вказану заяву призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10 годину 00 хвилин 26 травня 2023 року.

У судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 підтримав заяву про відвід та просив її задовольнити, виходячи з наведених у ній підстав.

Прокурор ОСОБА_3 категорично заперечив щодо заяви про відвід головуючому судді ОСОБА_6 , зазначивши, що для цього немає правових підстав, оскільки доводи заяви є необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами і зводяться виключно до непогодження сторони захисту із процесуальними рішеннями головуючого у справі судді ОСОБА_6 .

Особа, якій заявлено відвід, - суддя Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_6 , не виявив бажання приймати участь у судовому засіданні.

Обвинувачена ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Будь-яких заяв чи клопотань від них не надходило.

Неявка учасників справи не перешкоджає вирішенню заяви про відвід судді, а тому суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явилися у судове засідання.

Суд, вивчивши доводи заяви про відвід, заслухавши думку учасників судового провадження, вважає необхідним зазначити наступне:

Виходячи з положень частин першої та другої статті 80 КПК України, з підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

За приписами частини четвертої статті 80 КПК України заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

Відповідно до частини п`ятої статті 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Статтями 75, 76 КПК України визначено вичерпний перелік обставин, за яких суддя не може брати участь у кримінальному провадженні.

Згідно з пунктами 3 та 4 частини 1 статті 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості», є оціночними, використання яких залежить від правосвідомості особи, яка їх застосовує та з`ясовує їх сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді під час розгляду справи.

Наявність безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення у справі "Хаушильд проти Данії" від 24.05.1989).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" зазначено, що у кожній окремій справі необхідно вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Отже, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Таким чином, необхідно у кожній окремій справі вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Тобто для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Наявність підозр у заявника без подання доказів не є безумовною підставою для відводу, зважаючи на дію презумпції особистої неупередженості суддів, яка діє до тих пір, поки не доведено інше.

Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що, з одного боку, дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а, з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників.

Аналізуючи викладені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що доведення факту наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, шляхом подання суду відповідних належних та допустимих доказів, є обов`язком учасника провадження, яким заявлено відвід, у даному випадку сторони захисту.

Слід наголосити, що неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді, але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості. У будь-якому випадку, припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді.

Суд переконаний, що у цій справі недостатньо ознак для того, щоб вирішити, що суддя Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_6 проявляв особисту упередженість.

Крім того, з причин, викладених нижче, суд вважає, що у цій справі також відсутня небезсторонність суду за об`єктивним критерієм.

Так, перевіривши наведені заявником підстави для відводу, суд констатує, що в своїй заяві обвинувачена у справі фактично висловлює свою незгоду з діями головуючого судді ОСОБА_6 щодо організації і ведення судового процесу; не погоджується із прийнятими ним процесуальними рішеннями, зокрема, щодо: відмови у допиті заявлених у суді свідків захисту та у дослідженні письмових доказів сторони захисту, але врахування при цьому трьох свідків сторони обвинувачення, від яких, на думку захисту, докази отримані неповноважним слідчим; відхилення клопотань сторони захисту; висловлює свого незгоду з постановленням суддею зазначених процесуальних рішень без виходу до нарадчої кімнати; а також вказує на не забезпечення права сторони захисту проголосити вступну промову та зазначає про не забезпечення, на її думку, належного розгляду клопотання сторони захисту про визнання з причин очевидної недопустимості доказів сторони обвинувачення недопустимими, припинення їх дослідження та припинення кримінального провадження шляхом закриття від 14 лютого 2022 року в частині п. 1 його прохальної частини.

Вказані вище обставини не є підставою для відводу судді, що передбачені ст. 75 КПК України, та не можуть оціночно визначатись стороною як сумніви у його об`єктивності, неупередженості та незаінтересованості при розгляді кримінального провадження.

Як уже наголошувалося, особиста думка або незгода з процесуальними рішеннями судді не є доказом упередженості, а заява про справжню або можливу упередженість, за виключенням надзвичайних обставин, не є питанням поведінки судді.

Відтак, прийняття того чи іншого процесуального рішення, у тому числі і з приводу заявлених стороною захисту клопотань, не може свідчити про упередженість судді, оскільки вирішення зазначених питань процесуально віднесено до компетенції суду. Оцінка щодо наявності чи відсутності процесуальних порушень при розгляді провадження надається судами вищих інстанцій при перегляді судових рішень в апеляційному чи касаційному порядку.

Також слід звернути увагу, що незгода з постановленням суддею саме протокольної ухвали про вирішенні клопотання сторони захисту, не визнається у розумінні чинного законодавства підставою для відводу.

Cумнів у безсторонності судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечну недовіру до суду та, відповідно, змін його складу.

Суд не вбачає жодної обставини, яка давала б підстави для сумніву в об`єктивності, неупередженості та незаінтересованості судді ОСОБА_6 при розгляді даного кримінального провадження, а тому побоювання заявника щодо небезсторонності судді Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_6 не можна вважати об`єктивно виправданими, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях та суб`єктивній оцінці заявником обставин.

Інших обставин, які б слугували підставою для відводу судді, учасниками процесу не наведено.

Підсумовуючи, суд наголошує на важливості інституту відводу судді для забезпечення безстороннього розгляду справи, але вмотивованість заяви про відвід судді є процесуальним обов`язком учасника, який повинен добросовісно реалізовувати надане йому право.

З огляду на вищевикладене, заяву обвинуваченої ОСОБА_5 про відвід головуючого судді ОСОБА_6 суд вважає необґрунтованою, непереконливою та не доведеною, а тому вона не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 80-81 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви обвинуваченої ОСОБА_5 про відвід головуючого судді ОСОБА_6 , в рамках розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000105 від 09 квітня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1