Справа №463/6164/23
Провадження №1-кс/463/6780/23
У Х В А Л А

про накладення арешту

19 вересня 2023 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого детектива Відділу детективів із захисту фінансів у бюджетній сфері Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління БЕБ у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000128, відомості про яке 18.07.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України про арешт майна,

в с т а н о в и в :

Старший детектив Відділу детективів із захисту фінансів у бюджетній сфері Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління БЕБ у Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за №0000128, відомості про яке 18.07.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Клопотання мотивує тим, що Детективами Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління БЕБ у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000128 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, відомості про яке 18.07.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Досудовим розслідуванням встановлено, щоОСОБА_5 перебуваючи, відповідно до наказу №76-к від 11.06.2018 ДК «Укроборонпром», на посаді директора Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» з 12.06.2018, яку обіймав до 23.03.2022, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету незаконного збагачення, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи добре обізнаним про діяльність підприємства та вмістом дорогоцінних металів у нестандартному обладнанні (стендах) виробах, вузлах незавершеного виробництва та купованих комплектувальних виробів, призначених для виготовлення обчислювальної техніки комплексів ПВО, які перебувають на балансі дільниці 012 цеху 003, зловживаючи своїм службовим становищем, вчинив злочин, який полягав у незаконній розтраті майна ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на користь невстановлених досудовим розслідуванням осіб.

Встановлено, що згідно із Статутом ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», затвердженим наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 18.04.2017 № 154, Державне підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА» є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності відповідно до наказу Мінпромполітики України від 29.07.1998 № 261 «Про створення підприємства «Львівського державного заводу «ЛОРТА» та передане в управління Державного концерну «Укроборонпром» .

Зібраними матеріалами досудового розслідування встановлено, що у період із 01.11.2018 по 05.07.2019 ОСОБА_5 , обіймаючи посаду Керівника Державного підприємства та будучи відповідальною за збереження майна підприємства, перебуваючи на території ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», що за адресою: м. Львів, вул. Патона, 1, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, всупереч п.п. 4.1, 4.2., 4.5, 4.7, 6.2, 4.13 Статуту ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», п. 2.6 Розділу 2 Контракту, розтратив майно на користь невстановлених досудовим розслідуванням осіб, яке перебувало на дільниці 012 цеху 003 ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», а саме: брухт дорогоцінних металів, які містилися в стенді С-8 БМ2.763.748 ПС, чим спричинив шкоду державі в особі ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на суму 2 398 516,16 грн.

Своїми діями ОСОБА_5 міг вчинити розтрату майна ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на загальну суму 2 398 516,16 грн., що є особливо великим розміром, та згідно з п. 4 примітки до ст. 185 КК України, становить 600 і більше неоподаткованих мінімумів доходів громадян на момент вчинення злочину та є майновою шкодою у особливо великих розмірах.

У ході здійснення досудового розслідування з метою повного, всебічного та неупередженого проведення досудового розслідування, забезпечення цілісності та належності майна підозрюваного до вирішення питання про його конфіскацію, виникла необхідність у накладенні арешту на рухоме майно, котре перебуває у приватній власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з позбавленням права на його відчуження та розпорядження будь-яким фізичним та/або юридичним особам, а саме на транспортний засіб «MERCEDES-BENZ E 250 4MATIC 2143 (2015)», кузов коричневого кольору № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .Без накладення арешту на рухоме майно підозрюваного його може бути відчужено, що у разі винесення обвинувального вироку може унеможливити його виконання в частині конфіскації майна.

Детектив в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутності та накласти арешт на майно вказане у клопотанні.

Суд погоджується, що з метою забезпечення арешту майна, з врахуванням положень ч.2 ст.172 КПК України, слід здійснити розгляд клопотання без повідомлення власника майна та осіб, у фактичному володінні яких перебуває це майно, оскільки існує ризик того, що дізнавшись про внесення та розгляд цього клопотання, здійснюватимуться перешкоди у накладені арешту на нього і майно може бути відчужене чи перереєстроване на інших осіб, що унеможливлять накладення подальшого арешту, а також унеможливить досягнення мети арешту.

Згідно з ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Окрім цього суд погоджується з думкою детектива, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном в цьому випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Суд також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Слідчий суддя дослідив та оцінив наступні матеріали клопотання.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.07.2019, підтверджується факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за № 0000128, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч.5 ст.191 КК України.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, у приватній власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває транспортний засіб «MERCEDES-BENZ E 250 4MATIC 2143 (2015)», кузов коричневого кольору № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , що відображено у листі РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області № 31/13-3162зп від 15.09.2023.

Згідно з вимогами ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Підставою для накладення арешту на майно, є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що майно підлягатиме конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи із наведених у клопотанні обставин.

Метою накладення арешту на вказане у клопотанні майно, відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України є те, що на даний час існують достатні підстави вважати, що суд, у випадку передбаченим Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Враховуючи вище наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що є підстави у накладені арешту на рухоме майно підозрюваного ОСОБА_5 , з метою можливої конфіскації такого майна, а тому клопотання слідзадовольнити.

Керуючись вимогами ст. ст. 117, 170-173, 309, 395 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на рухоме майно, котре перебуває у приватній власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з позбавленням права на його відчуження та розпорядження будь-яким фізичним та/або юридичним особам, а саме на транспортний засіб «MERCEDES-BENZ E 250 4MATIC 2143 (2015)», кузов коричневого кольору № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Виконання ухвали покласти на детективів Відділу детективів із захисту фінансів у бюджетній сфері Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління БЕБ у Львівській області, детективів, які входять до складу слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000128 від 18.07.2019, а саме на ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1