Справа № 466/9851/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/716/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 29 травня 2023 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинська, Донецької області, тимчасово зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.4 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_7 за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутого покарання за попереднім вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 01 листопада 2022 року визначено остаточне покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.3 ст. 72 КК України вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 01 листопада 2022 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. в дохід держави постановлено виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з часу його затримання, з 17 жовтня 2022 року.

Вирішено питання з речовими доказами.

Ухвалою судді Львівського апеляційного суду від 25 липня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до вступу вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 29 травня 2023 року в законну силу.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 19 вересня 2022 року близько 12 год., перебуваючи в приміщенні СЗШ №100 за адресою: м. Львів, вул. Величковського, 58, знайшов банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , якою користувалася ОСОБА_9 , та забрав із собою. Після цього, у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення грошових коштів із знайденої банківської карти «ПриватБанк». Реалізовуючи свій умисел, ОСОБА_7 встановив, що на картковому рахунку є грошові кошти і він має можливість розпоряджатись наявними коштами на карті. 19 вересня 2022 року в період часу з 18:40 год. до 18:43 год. ОСОБА_7 маючи умисел на крадіжку чужого майна, в умовах воєнного стану, таємно, умисно, з корисливих мотивів, використавши привласнену банківську картку «ПриватБанк», належну ОСОБА_9 , шляхом зняття готівки через банкомат за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 115, викрав із банківської картки грошові кошти в сумі 5181 грн. 06 коп., після чого, залишив місце вчинення злочину.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 19 вересня 2022 року в період часу з 19:40 год. до 19:54 год., прибувши до банкомату за адресою: м. Львів, вул. Степана Бандери, 81, маючи умисел на крадіжку чужого майна, в умовах воєнного стану, таємно, умисно, з корисливих мотивів, використавши привласнену банківську картку «ПриватБанк», належну ОСОБА_9 , шляхом зняття готівки, викрав із неї грошові кошти в сумі 11 440,00 грн., після чого залишив місце вчинення злочину.

Внаслідок вчинення злочину потерпілій ОСОБА_9 заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 16 621 грн. 06 коп.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 покликається на те, що вирок є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

Наголошує, що потерпіла ОСОБА_9 у своїх показаннях у суді зазначила про те, що законним володільцем банківської карти є її мама ОСОБА_10 . Також ствердила, що обвинувачений ОСОБА_11 добровільно з власної ініціативи на стадії досудового слідства почав їй здійснювати відшкодування, шляхом перерахунку коштів.

Вважає, що дійсною особою, яка зазнала матеріальних втрат у кримінальному провадженні повинен бути законний володілець банківської карти - ОСОБА_10 .

Акцентує, що матеріалами справи не встановлено законності підстав володіння банківською карткою потерпілою ОСОБА_9 , а тому немає підстав для обґрунтованого твердження про завдання їй майнової шкоди.

На думку апелянта, часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини в тому, що він двічі знімав кошти з використанням банківської картки, не може слугувати підставою для визнання його винним у викраденні грошових коштів у власника картки, оскільки за неспростованими твердженнями він не знав і не міг знати такого власника, відтак, заволодіння знайденим не є крадіжкою.

Зазначає, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення ґрунтується на припущеннях про його обізнаність про те, що банківська картка, з використанням якої він проводив розрахункові операції, належала ОСОБА_9 .

Наголошує, що умисел ОСОБА_7 на заволодіння майном ОСОБА_9 не доведено.

Також акцентує на істотному порушенні вимог кримінального процесуального закону, що полягає у тому, що суд першої інстанції здійснив розгляд судового провадження за відсутності належного потерпілого, законного володільця банківської карти ОСОБА_10 .

Крім цього, покликається на те, що суд застосувавши положення ст. 71 КК України, долучив роздруківку вироку, без підпису, посвідчення автентичності, що не можна вважати належним і допустимим доказом для застосування у правозастосовній практиці.

Просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 29 травня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 і закрити кримінальне провадження, на підставі ч.1 п.п.2, 3 ст. 409, ч.2 п.5 ст. 412, ч.1 ст. 417 КПК України.

Повторно дослідити докази та дати їм відповідно ст. 94 КПК України належну оцінку, а саме, допитати потерпілу ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 покликається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги свідчення потерпілої ОСОБА_9 , у якої немає претензій щодо нього.

Наголошує, що частково відшкодував завдані потерпілій збитки і в подальшому, готовий відшкодувати такі повністю.

Вважає, що у його діях відсутній склад кримінального правопорушення, а відтак, підлягає застосуванню адміністративне покарання у вигляді штрафу, який він бажає сплатити на користь держави.

Також акцентує, що перебуває на обліку в тубдиспансері м. Дзержинське, Донецької області, втратив жінку і до війни працював у шахті.

Просить суд ознайомитись із протоколами судового розгляду, скасувати вирок Шевченківського суду м. Львова від 29 травня 2023 року та призначити більш м`яке покарання у вигляді штрафу.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , який підтримав мотиви своєї апеляційної скарги, однак змінив її вимоги та просить, які і обвинувачений ОСОБА_7 , пом`якшити призначене покарання, думку прокурора про заперечення апеляційних скарг та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За правилами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_7 були дотримані.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, за яке його засуджено за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана об`єктивна оцінка.

Зокрема, показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , який в суді першої та апеляційної інстанцій вину свою визнав частково та пояснив, що він 19 вересня 2022 року, в обідній час, перебуваючи в СЗШ №100 за адресою: м. Львів, вул. Величковського, 58 знайшов банківську картку «ПриватБанк» і в подальшому, через банкомати, двічі знімав кошти з цієї картки в сумі 5181,06 грн. та 11 440 грн.

У вчиненому щиро розкаявся, зазначивши, що шкоду потерпілій відшкодував частково, у сумі 1000 грн. та просив суворо не карати.

Показаннями потерпілої ОСОБА_9 про те, що ввечері 19 вересня 2022 року виявила відсутність банківської карти, якою користується на постійній основі зі згоди власника картки її матері ОСОБА_10 , зазначила, що із картки обвинуваченим ОСОБА_7 двічі було знято грошові кошти, що визнав і обвинувачений. Підтвердила факт часткового відшкодування шкоди в розмірі 1000 грн.

Речовим доказом по справі DVD-R диском, на якому зафіксовано зняття 19 вересня 2022 року обвинуваченим ОСОБА_7 готівки з банкомату по вул. Бандери, 81 у м. Львові.

Дані докази, в сукупності, на думку колегії суддів, належно оцінені місцевим судом та вірно покладені в основу обвинувального вироку, а відтак, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо об`єктивності та достовірності встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції доведена суб`єктивна сторона вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, що характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном, так як за наявності, у даному конкретному випадку, об`єктивної реальної можливості в обвинуваченого виявити та ідентифікувати законного власника майна, останній, з корисливих мотивів, використавши привласнену банківську картку з метою розпоряджатись наявними на ній коштами, зняв готівку.

Отже, колегія суддів не приймає до уваги версію сторони захисту про те, що заволодіння знайденим не є крадіжкою, і розцінює таку, як спосіб уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності за вчинене та намагання спростувати або поставити під сумнів належність і допустимість отриманих під час досудового розслідування доказів, так як незаконне таємне заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника є крадіжкою, а не привласненням знахідки.

Що стосується покликання сторони захисту про здійснення судового розгляду за відсутності належного потерпілого, а саме законного володільця банківської карти ОСОБА_10 , то колегія суддів звертає увагу на те, що предметом інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення є чуже для винного майно, а відтак ОСОБА_9 , яка зі згоди своєї матері ОСОБА_10 власника картки, вважається належним її користувачем та, відповідно, розпорядником коштів, підставно визнана потерпілою у кримінальному провадженні, що, з огляду на часткове відшкодування ОСОБА_7 саме ОСОБА_9 завданих злочином збитків, не заперечується і обвинуваченим.

Крім цього, виходячи з положень ч.3 ст. 404 КПК України, безпідставним, на думку колегії суддів, є клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про необхідність повторного дослідження доказів і допиту потерпілої, оскільки такі повно та без порушень досліджені судом першої інстанції і їм надана належна правова оцінка, про що мотивовано у вироку суду, з чим погоджується і колегія суддів.

Таким чином, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції вірно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 185 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, часткове відшкодування заподіяної шкоди та обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів і призначив таке у межах санкції даної частини статті, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 71 КК України, є необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що у мотивувальній та резолютивній частинах вироку суду допущена описка у даті постановлення вироку Дзержинського міського суду Донецької області, яку слід усунути суду першої інстанції в порядку ст. 379 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 29 травня 2023 року відносноОСОБА_7 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4