КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/633/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ч. 2 ст. 392 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,, ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому апеляційному провадженні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2023 року, якою у межах кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,продовжено строк дії запобіжного заходу до 07 листопада 2023 року включно, із визначенням застави у розмірі 45 400 гривень.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Долинського районного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням, зокрема, ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, (ЄУН 388/253/21).

У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, за клопотанням прокурора, у порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати можливість переховування обвинуваченого від суду, вчиняти нові кримінальні правопорушення; враховано судом тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке є тяжким, умисним, корисливим, особу обвинуваченого без міцних соціальних зв`язків, судимого, негативно характеризованого.

Із судовим рішенням судді не погоджується обвинувачений, тож, адвокат обвинуваченого ОСОБА_5 оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 .

Свої вимоги обґрунтовує такими доводами.

ОСОБА_6 тримається під вартою тривалий час більше двох з половиною років.

Існування ризиків втратило актуальність; прокурором ці ризики не доведені.

Доказів того, що ОСОБА_6 має намір переховуватись від суду, не надано, і цей ризик, фактично, ґрунтується лише на суворості можливого покарання; впливати на учасників судового провадження обвинувачений не може, оскільки їх позиція викладена в судовому засіданні, свідки обвинувачення допитані судом.

Аналогічно не надано доказів щодо ризику вчинити нове кримінальне правопорушення.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

У провадженні суду першої інстанції перебуває судова справа про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

Як наразі слідує із наявних матеріалів, ОСОБА_6 , 08.01.2021, за попередньою змовою з іншими обвинуваченими у цьому провадженні, шляхом відчинення дверей № НОМЕР_1 .1.9. проникли до приміщення об`єкта № 1.9 «Корпус огрудкування та випалу № 1» огородженої, охоронюваної території промислового майданчика румунського підрядника філії фірми «ARCOM S.A.» на території Державного підприємства «Криворізький гірничо-збагачувальний комбінат окислених руд», за допомогою інструменту, що принесли із собою, демонтували та намагалися таємно викрасти з приміщення відрізки мідних та алюмінієвих дротів в оболонці, але не вчинили всіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця з причин, які не залежали від їх волі, оскільки 09.01.2021 о 02.00 годині виявлені та затримані на місці вчинення кримінального правопорушення працівниками поліції та охороною підприємства.

Кримінальне правопорушення є тяжким, умисним, корисливим, карається позбавленням волі до шести років.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 , зважаючи на складність справи, не перебуває за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, а його продовження, - є співрозмірним меті заходу, і має на меті забезпечення виконання засад судочинства.

Обвинувачений ОСОБА_6 негативно характеризується по місцю проживання, безробітний, тож не має джерела доходу для існування й проживання, неодружений, без утриманців, а відтак не має міцних соціальних зв`язків.

ОСОБА_6 судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності, притягався до кримінальної відповідальності, стосовно нього судами ухвалювались обвинувальні вироки, а також обвинувачений відбував покарання у місцях позбавлення волі.

Зауважується: 13.05.2020 обвинувачений звільнений умовно-достроково на строк 11 місяців та 1 день, однак вже 08.01.2021 обвинувачується у вчиненні нового кримінального правопорушення під час умовно-дострокового звільнення,

Вказані обставини свідчать про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, схильність ОСОБА_6 до вчинення протиправних вчинків, нехтування правом законного володіння майном, вчинення кримінальних правопорушень, а, зважаючи на безробіття обвинуваченого та відсутність джерела до існування, також свідчать про ризик вчиняти нові корисливі кримінальні правопорушення.

Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, що відноситься й до медичної документації про неможливість подальшого тримання обвинуваченого під вартою за станом здоров`я.

Слід також зауважити, що при обранні запобіжного заходу, судом визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у розмірі, із урахуванням вимог ст. 182 КПК України, який не є непомірним.

За таких обставин, колегія суддів не убачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, залишаючи її без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2023 року, якою у межах кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,продовжено строк дії запобіжного заходу до 07 листопада 2023 року включно, із визначенням застави у розмірі 45 400 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3