УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000220 від 28.06.2023 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джанкой, АРК, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на момент ймовірного вчинення кримінального правопорушення обіймаючого посаду інспектора ПС перекладача ВПС «Ізмаїл» ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 , якого відповідно до наказу начальника ПДРУ ДПС України від 22.05.2022 № 227-ОС призначено на посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії перекладачем групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 та в зв`язку із чим повинен твердо знати та правильно застосовувати законодавство України; точно виконувати вимоги законів та інших нормативно-правових актів України, а також розпорядчих актів Адміністрації Держприкордонслужби, що регламентують організацію та здійснення охорони державного кордону; постійно знати обстановку і вчасно реагувати на її зміни; особисто брати участь в охороні державного кордону та інше, діючи всупереч взятих на себе обов`язків, достовірно розуміючи суть кримінального правопорушення та передбачену за його скоєння кримінальну відповідальність, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, усупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого систематичного збагачення став на шлях злочинної діяльності за наступних обставин.

Так, під час виконання своїх службових обов`язків в невстановлений досудовому розслідуванні час та місці, у начальника ВПС «Ізмаїл» ОСОБА_6 , виник злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди від представників агентуючих компаній під час прикордонного контролю кожного судна, прибуваючого чи вибуваючого з України через державний кордон в зоні діяльності ВПС «Ізмаїл».

Діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого систематичного збагачення, точний час та дату досудового розслідування не встановлено, але не пізніше 28.06.2023 ОСОБА_6 вступив в злочинну змову з інспектором ПС перекладачем ВПС «Ізмаїл» ОСОБА_5 .

З метою виконання вказаної злочинної діяльності ОСОБА_6 шляхом примушення залучив до вказаної злочинної діяльності у якості посередника вого підлеглого - начальника кінологічного відділення ВПС «Ізмаїл» ОСОБА_7 , якому доручив збирати неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів від представників агентуючих компаній у сумі по 100 доларів США після чого передавати їх йому особисто, або через ОСОБА_5 ОСОБА_7 діючи на виконання злочинних вказівок ОСОБА_6 отримував від представників агентуючих компаній вказані грошові кошти для передачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ..

Так діючи на грунті спільного з ОСОБА_6 умислу, ОСОБА_5 28.07.2023 приблизно о 14:40 годині перебуваючи у м. Ізмаїл по вул. Придунайська отримав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду у сумі 400 доларів США, раніше зібрані ним від представників агентуючих компаній за вказівкою ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_6 діючи на грунті спільного з ОСОБА_5 умислу 01.08.2023 приблизно о 16:30 годині, перебуваючи у своєму службовому кабінеті у м. Ізмаїл по вул. Придунайска, 284 отримав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду у сумі 1250 доларів США, раніше зібрані ним від представників агентуючих компаній за вказівкою ОСОБА_6 .

Також ОСОБА_6 діючи на грунті спільного з ОСОБА_5 умислу 17.08.2023 приблизно о 16 годині, перебуваючи у своєму службовому кабінеті у м. Ізмаїл по вул. Придунайска, 284 отримав від ОСОБА_7 частину неправомірної вигоду у сумі 100 доларів США, від раніше зібраних ним від представників агентуючих компаній за вказівкою ОСОБА_6 .

Так діючи на грунті спільного з ОСОБА_6 умислу, ОСОБА_5 17.08.2023 приблизно о 19:00 годині перебуваючи у м. Ізмаїл по вул. Портова, 1 отримав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду у сумі 1350 доларів США, раніше зібрані ним від представників агентуючих компаній за вказівкою ОСОБА_6 .

Загальна сума неправомірної вигоди, отриманої ОСОБА_6 та ОСОБА_5 склала 3100 доларів США.

Після цього, ОСОБА_5 викрито у вчиненні злочину працівниками правоохоронних органів та затримано в порядку ст. 208 КПК України.

18.08.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 368 КК України та одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене групою осіб.

Вважаючи, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованому йому тяжкого кримінального правопорушеня, в цілях запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які стороною обвинувачення зазначається в рамках даного клопотання, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з таким клопотанням про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні -

Прокурор ОСОБА_3 оголосив клопотання, вимоги клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, застосувати запобіжний захід тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 1 001 132 гривні. без визначення застави.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 з клопотанням сторони обвинувачення не погодився, зазначив, що підозра є необґрунтованою, прокурор в судовому засіданні не обґрунтував підозру. ОСОБА_5 має стійкі соціальні зв`язки одружений, нагороджувався грамотами за мужність та героїзм, позитивно характеризується за місцем проходження служби. Застава про яку просить прокурор є занадто завишеною для його підзахисного та його родичів. Грошові кошти які вилучені за місцем проживання підозрюваного належать його батькові, який залишив їх на зберігання.

Підозрюваний ОСОБА_5 з підозрою не погодився, зазначив, що грошових коштів не отримував, під час його затримання грошові кошти у нього не вилучалися. Просив відмовити та обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання та додані в його обґрунтування матеріали, також приймаючи до уваги заперечення сторони захисту приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК України, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 18.08.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за кваліфікуючими ознаками - одержання службовою особою, неправомірної вигоди завчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене групою осіб.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушеня, слідчим суддею встановлено таке.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Слідчий суддя наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_5 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для застосування відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України підтверджується: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, матеріалами оперативного підрозділу ГВВ ВБ «Південь» ДПС України, заявою про вчинення злочину ОСОБА_7 , протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , протоколом обшуку від 17.08.2023 на ВПС «Ізмаїл», протоколом освідування особи від 17.08.2023, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.08.2023.

Слідчим суддею встановлено, що матеріали кримінального провадження, що долучені до клопотання вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих йому злочинів.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні, а також те, що ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем, використовуючи наявні у нього засоби та можливості, знайомства з іншими співробітниками правоохоронних органів Одеської області, може отримати відповідні паролі для безперешкодного проходження пунктів пропуску та здійснити виїзд на непідконтрольні Україні території, а також в напрямку Республіки Молдова, слідчий суддя вважає доведеним прокурором існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Враховуючи також те, що підозрюваному ОСОБА_5 відомі анкетні дані свідків, на показання яких сторона обвинувачення посилається в обґрунтування пред`явленої йому підозри та які в подальшому будуть допитуватися безпосередньо судом, у випадку направлення обвинувального акту до суду, слідчий суддя приходить до переконання про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого незаконного впливу підозрюваною на свідка, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності. Також слідчий суддя враховує, що як зазначив в сойому виступу прокурор, свідки під час допиту повідомляли, що побоюються тиску з боку підозрюваного на них.

Також слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведений ризик п.2 ч. 1 ст. 177 КПК України знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення підозрюваним ОСОБА_5 так як посада яку він займає інспектрра ПС перекладач ВПС «Ізмаїл» НОМЕР_1 Прикордоного загону, дає змогу останньому знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів відповідного підрозділу прикордонної служби, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Також слідчий суддя вважає доведеним ризик можливого перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як враховуючи довготривалий час перебування підозрюваного в органах прикордонної служби, також те що він займає відповідальну посаду у структурі державного органу, дає йому можливість перешкоджати кримінальному провадженю.

Щодо зазначеного стороною обвинувачення ризику, передбаченому п.5 ч.1 ст. 177 КПК України може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, слідчий суддя вважає, що вказаний ризик стороною обвинуваченя не доведений будь якими доказами. Підозрюваний ОСОБА_5 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим слідчий суддя вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_8 .

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_5 у судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

Посилання сторони захисту на те, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, є необґрунтованим, так як захисником не доведено можливості обраня запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Встановлені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування і руху кримінального провадження. Слідчий суддя враховує суспільний інтерес у швидкому, повному і об`єктивному досудовому розслідуванні цього кримінального провадження, яке можливе за умов нівелювання ризиків кримінального провадження

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, зокрема ризику можливого переховування підозрюваного, забезпечити належну процесуальну поведінку останнього можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

Так відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право визначати розмір застави, достатньої для виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків.

Таким чином слідчий суддя звертає увагу, що міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для підозрюваного ОСОБА_5 не буде безальтернативною, оскільки передбачатиме можливість внесення останнім відповідного розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010р., суд зазначив: «п.78. Гарантії передбачені п. 3 статті 5 Конвенції покликані забезпечить не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, вказана сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. П. 80. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

Така ж позиція щодо помірності розміру грошової застави міститься і в рішенні по справі «Єлоєв проти України»: «Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватись слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами зокрема є майновий та сімейний стан підозрюваного. Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) підозрюваного, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішення суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, що загроза її втрати утримувало підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язків, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людяного проживання».

Як вбачається з наявних у слідчого судді матеріалів, які долучені стороною обвинувачення в обґрунтування поданого клопотання, ОСОБА_5 інкримінується можливе вчинення в умовах воєнного стану корупційного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень.

Так, згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, між тим згідно зазначеної статті у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину та покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вказані розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен враховувати положення ст. ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя при визначені розміру застави, враховує те, що ОСОБА_5 займає посаду інспектора прикордонної служби «Ізмаїл», цьому підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушеня, пов`язаного з корупцією, з метою забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, що створює у суспільстві негативне враження про хабарництво, вседозволеність та використання свого службового становища під час воєнного стану у країні та вважає вказаний випадок виключним.

Слідчим суддею було встановлено, що дійсно обставини імовірного вчинення кримінального правопорушення у своїй сукупності обумовлюють необхідність виходу слідчого судді за межі застави, передбаченої абзацом п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України з огляду на характер інкримінованого підозрюваному ОСОБА_5 кримінального правопорушеня (одержання службовою особою, неправомірної вигоди завчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене групою осіб, а також той факт, що вчинення останнім кримінального правопорушення створює в суспільстві негативнее враження безладдя, безкарності та отримання з корисливих мотивів грошових коштів злочинним шляхом, у системі державних та правоохоронних органів.

Слідчий суддя враховуючи викладені обставини, прийшов до висновку, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 слід визначити заставу у розмірі 373 (триста сімдесят три) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 001 132 ( один мільой одна тисяча сто тридцять дві гривні), яка на думку слідчого судді в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного у випадку її внесення, під загрозою звернення застави в дохід держави, у випадку порушення покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, надавши правову оцінку всім доводам, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність задоволення поданого стороною обвинувачення клопотання.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193-194, 196, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000220 від 28.06.2023 року відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 14.10.2023 року, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 373 (триста сімдесят три) розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 001 132 (один мільйон одна тисяча сто тридцять дві) гривні.

Роз`яснити підозрюваному, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 строком до 14.10.2023 року, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1. прибувати до органу досудового розслідування та/або суду за першою вимогою;

2. не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора та/або суду;

3. повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4. утримуватися від спілкування зі свідками, іншими підозрюваними та іншими особами з приводу обставин кримінального правопорушення в рамках даного кримінального провадження;

5. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1