Справа № 156/602/23
Провадження № 1-кп/156/45/23
ВИРОК

Іменем України

07 липня 2023 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарями судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в смт. Іваничі Волинської області кримінальне провадження (№ за ЄРДР 0000111 від 15.02.2023) за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лежниця Волинської області, є громадянином України, здобув повну загальну середню освіту, не є працевлаштованим, не є одруженим, на утриманні не має неповнолітніх дітей, попередніх судимостей не має, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1.1. ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

1.2. Обвинувачений був неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо свого батька ОСОБА_5 постановами суддів Іваничівського районного суду Волинської області від 09.02.2022, від 13.04.2022, від 20.09.2022, від 04.11.2022 (правова кваліфікація правопорушень - ч.1 ст. 173-2, ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення /КУпАП/), однак належних для себе висновків не зробив і продовжив вчиняти домашнє насильство стосовно власного батька.

1.3.Зокрема, 14.02.2023 близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_6 перебував за місцем свого проживання (в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 ) та в порушення вимог ст. 28 Конституції України, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, вчинив умисні дії психологічного насильства відносно свого батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме безпричинно чіплявся до потерпілого, ображав його грубою нецензурною лайкою, принижував людську честь та гідність потерпілого, висловлював йому погрози фізичною розправою, чим спричинив потерпілому психологічні страждання та погіршення якості його життя. Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 24.04.2023 № 174 у ОСОБА_5 виявлені негативні психологічні зміни в виді функціональних порушень (погіршення сну і апетиту, нервування, головний і м`язовий біль, підвищення артеріального тиску, втомлюваність, погіршення пам`яті), а також відчуття розгубленості, розпачу, страху, непевності, тривоги, субдепресивності, зниження соціальної активності; ці зміни перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з пережитими потерпілим випадками домашнього насильства з боку власного сина.

1.4.В такому діянні ОСОБА_6 вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України (домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань, розладів здоров`я, погіршення якості життя потерпілої особи).

2.Позиція обвинуваченого та його захисника

2.1.Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою винуватість у систематичному вчиненні домашнього насильства щодо ОСОБА_5 , пояснив, що у нього з батьком неодноразово виникають конфлікти на побутовому підґрунті, зокрема, 14.02.2023 в другій половині дня він прийшов додому напідпитку, батько зробив йому зауваження, став «чіплятися» з приводу вживання спиртного, у відповідь ОСОБА_8 ображав батька грубою нецензурною лайкою, висловлював йому погрози фізичною розправою. Між обвинуваченим і потерпілим раніше виникали періодичні конфлікти (принаймні, раз на місяць), під час цих конфліктів ОСОБА_8 «обзивав поганими словами» свого батька, кричав на нього, одного разу навіть ударив дерев`яною палицею. Свідками цих сварок часто ставали сестра та брат обвинуваченого. ОСОБА_8 просив пробачення у батька, однак потерпілий досі його не пробачив.

2.2.Захисник - адвокат ОСОБА_7 під час судового розгляду кримінальної справи наголошував, що ОСОБА_6 відчуває каяття з приводу випадків домашнього насильства стосовного власного батька, він визнав свою вину й активно сприяв розкриттю злочину, сумлінно брав участь у проведенні слідчих та інших процесуальних дій, тому захисник не вбачав підстав для застосування щодо обвинуваченого надто суворого покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, просив суд надати ОСОБА_6 можливість виправити свою поведінку, відбуваючи покарання в громаді.

3.Позиція потерпілої особи

3.1.Потерпілий ОСОБА_5 під час допиту в судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_6 є його рідним сином, мешкає разом з ним на території приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; син ОСОБА_8 неодноразово влаштовував сварки в родині, це пов`язано з тим, що обвинувачений зловживає алкоголем, свідками таких конфліктів неодноразово були рідні донька та син потерпілого, неповнолітня онука потерпілого. ОСОБА_8 неодноразово ображав батька грубою нецензурною лайкою, завдавав умисних ударів, вимагав у батька гроші та крав батькові речі, щоб придбати собі алкогольні напої. Останній випадок такої сварки стався з вини ОСОБА_6 14.02.2023, на ґрунті надмірно випитого спиртного, внаслідок систематичного домашнього насильства ОСОБА_5 почав відчувати погіршення стану власного здоров`я.

3.2.Потерпілий повідомив, що обвинувачений так і не попросив у нього пробачення з приводу своєї негідної поведінки, не вбачав, що його син розкаявся, вважав за необхідне застосувати до ОСОБА_6 більш суворе покарання з числа тих, що передбачені законом.

4.Досліджені під час судового розгляду справи докази на підтвердження встановлених судом обставин

4.1.Згідно зі ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання, подання до суду доказів, які відповідно до приписів ст. 23 КПК, суд досліджує безпосередньо.

4.2.За загальним правилом (ч.1 ст. 92 КПК України) обов`язок доказування в кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора. Суд, після допиту обвинуваченого та потерпілого, здійснив дослідження письмових доказів, запропонованих прокурором.

4.3.Ст. інспектором СРПП Відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_9 14.02.2023 було прийнято від потерпілого ОСОБА_5 повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення - систематичні випадки домашнього насильства зі сторони сина потерпілого ОСОБА_6 , при цьому потерпілий прямо вказав на обвинуваченого як на свого кривдника.

4.4.На підставі заяви потерпілого ОСОБА_5 відомості про можливу подію кримінального правопорушення внесені до ЄРДР за № 0000111 від 15.02.2023, розпочато досудове розслідування.

4.5.Постановою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 09.02.2022 у справі № 156/1125/21 ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні домашнього насильства щодо свого батька ОСОБА_5 (правова кваліфікація порушення - ч.1 ст. 173-2 КУпАП), до винної особи застосоване адміністративне стягнення у виді 40 годин громадських робіт. Згадана постанова судді набрала законної сили і на теперішній час є чинною.

4.6.Постановою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 13.04.2022 у справі № 156/229/22 ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні домашнього насильства щодо свого батька ОСОБА_5 (правова кваліфікація порушення - ч.2 ст. 173-2 КУпАП), до винної особи застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн.. Згадана постанова судді набрала законної сили і на теперішній час є чинною.

4.7.Постановою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 20.09.2022 у справі № 156/594/22 ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні домашнього насильства щодо свого батька ОСОБА_5 (правова кваліфікація порушення - ч.2 ст. 173-2 КУпАП), до винної особи застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.. Згадана постанова судді набрала законної сили і на теперішній час є чинною.

4.8.Постановою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 04.11.2022 у справі № 156/702/22 ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні домашнього насильства щодо свого батька ОСОБА_5 (правова кваліфікація порушення - ч.2 ст. 173-2 КУпАП), до винної особи застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн.. Згадана постанова судді набрала законної сили і на теперішній час є чинною.

4.9.Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 24.04.2023 № 174, наданим Волинською філією судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків» МОЗ України під час досудового розслідування, у ОСОБА_5 виявлені негативні психологічні зміни в виді функціональних порушень (погіршення сну і апетиту, нервування, головний і м`язовий біль, підвищення артеріального тиску, втомлюваність, погіршення пам`яті), а також відчуття розгубленості, розпачу, страху, непевності, тривоги, субдепресивності, зниження соціальної активності; такі зміни перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з пережитими потерпілим випадками домашнього насильства з боку власного сина.

5.Оцінка суду

5.1.Суд дійшов переконання, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, не лише його власними показаннями й показаннями потерпілого, але й письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, його діяння містять ознаки ст. 126-1 КК України.

5.2.З показань обвинуваченого та потерпілого, зі змісту копій протоколів у справах про адміністративні правопорушення та постанов суддів, отриманих слідчим на стадії досудового розслідування, вбачається, що ОСОБА_6 впродовж тривалого часу умисно систематично застосовує щодо свого батька ОСОБА_5 , з кортим мешкає в одному домоволодінні, фізичне, психологічне насильство, неодноразово за випадки домашнього насильства ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної відповідальності, але заходи стягнення не спонукали обвинуваченого змінити на краще свою поведінку; висновком експертизи доведені психологічні страждання та погіршення якості життя потерпілого саме внаслідок неодноразових випадків домашнього насильства зі сторони сина.

5.3.Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п.65 рішення від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

5.4.В розглядуваній справі суд дійшов висновку про те, що винуватість ОСОБА_6 у скоєнні домашнього насильства доведена власними показаннями обвинуваченого, показаннями потерпілого, інформацією, що міститься в досліджених письмових доказах, «поза розумним сумнівом». Обвинувачений є суб`єктом кримінального правопорушення (осудною фізичною особою, котра досягла 16-річного віку); з об`єктивної сторони діяння обвинуваченого у формі активних дій полягали в систематичних конфліктах з батьком, безпричинних образах потерпілого грубою нецензурною лайкою, приниженні людської честі та гідності потерпілого (в присутності інших членів родини), висловленні потерпілому погроз фізичною розправою; між такими діями ОСОБА_6 та настанням несприятливих наслідків для психічного здоров`я ОСОБА_5 існує причинний зв`язок; обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно небезпечні наслідки такої бездіяльності (батько відчуватиме себе пригніченим у колі власної родини), бажав настання цих наслідків; таке діяння обвинуваченого посягало на суспільні відносини в сфері охорони життя та здоров`я особи. Діяння, що ставиться в вину ОСОБА_6 , судом кваліфіковане саме за ст. 126-1 КК України.

6.Призначення покарання

6.1.При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії нетяжких злочинів, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, котрі б пом`якшували покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання.

6.2. ОСОБА_6 з його слів у судовому засіданні - є фізично здоровою особою, не перебуває на диспансерному чи профілактичному обліку у лікаря- психіатра за зареєстрованим місцем проживання, але звертався у 2020 році до лікаря -нарколога (з приводу поведінкових розладів на фоні зловживання алкоголем). Водночас варто відзначити, що в судовому засіданні ОСОБА_6 надавав досить повні та узгоджені показання щодо обставин скоєння ним протиправного діяння. В Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні рішення судів щодо можливого обмеження дієздатності вказаної особи чи визнання вказаної особи недієздатною.

6.3.Ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть котрої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. На цьому ж наголосив і Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 у справі № 552/5808/17 (провадження № 61-19076св19).

6.4.У постановах Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 213/1425/17 (провадження № 51-7003кмо18), від 28.05.2020 у справі № 686/25855/18 (провадження № 51 - 365км20) висловлені правові позиції, згідно з якими під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які, хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення. Самі собою певний медичний діагноз і перебування особи на лікуванні через вживання наркотичних засобів, психостимуляторів, алкоголю за відсутності установлених конкретних ознак хворобливого стану психіки не є такими обставинами, що ускладнюють повноцінну участь особи в судовому засіданні й здійснення захисту від пред`явленого обвинувачення. При здійсненні судового провадження це питання необхідно вирішувати, виходячи з конкретних обставин справи з урахуванням установлених характеру розладів, психічного або соматичного стану здоров`я особи, особливостей її поведінки, стилю комунікації з оточуючими тощо. Перебування особи на спеціальному обліку не означає, що вона не може самостійно реалізувати своє право на захист.

6.5.За таких обставин суд не вбачає обставин, котрі б дозволяли стверджувати про неосудність ОСОБА_6 обвинувачений повинен нести кримінальну відповідальність за домашнє насильство.

6.6.Обвинувачений не має попередніх судимостей, не є працевлаштованим, не є одруженим, не має на утриманні неповнолітніх дітей, негативно характеризується територіальною громадою за місцем проживання, зловживає алкоголем, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Згідно з досудовою доповіддю, підготовленою 27.06.2023 за дорученням суду уповноваженим органом з питань пробації, щодо ОСОБА_6 констатовано наявність високого ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, високого рівня небезпеки для суспільства (в т. ч. для окремих осіб), виправлення цієї особи не є можливим без ізоляції від суспільства.

6.7.Як вказав Верховний Суд у постанові від 15.11.2021 у справі № 199/6365/19 (провадження № 51-3198км21), щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації; факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Натомість потерпілий ОСОБА_5 у своїх показаннях вказав, що ОСОБА_6 навіть не вибачився перед ним, жодним чином не намагався загладити свою провину, не вчинив цього обвинувачений і в судовому засіданні, хоча мав таку можливість, в досліджених матеріалах кримінального провадження відсутні докази щирого каяття ОСОБА_6 , отже, суд не враховує саме цю обставину, наведену прокурором в обвинувальному акті, як таку, що пом`якшує покарання засудженої особи.

6.8.Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 , згідно зі ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. Інших обтяжуючих обставин (зокрема, щодо вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння) стороною обвинувачення в обвинувальному акті наведено не було.

6.9.У постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 679/783/17 (провадження № 51-8609км18) висловлена правова позиція, згідно з якою: «Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме. За п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого…». Визнання судом обставини, яка не була зазначена прокурором в обвинувальному акті, такою, що обтяжує покарання, не узгоджується з положеннями ст. 337 КПК України.

6.10.Згідно із ч.2 ст.65 КК України особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

6.11.Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Покарання повинно бути призначено необхідне та достатнє для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

6.12.Санкція ст. 126-1 КК України передбачає застосування до винної особи покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до двох років.

6.13.Визначаючи справедливе покарання засудженій особі, суд звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_6 за попередні випадки домашнього насильства раніше вже відбував адміністративне стягнення в виді громадських робіт, але це не спонукало його до виправлення власної поведінки. Згідно з досудовою доповіддю уповноваженого органу з питань пробації виправлення ОСОБА_6 не є можливим без ізоляції від суспільства. Відтак, суд вважає за необхідне з метою виправлення обвинуваченого застосувати до нього наступне за ступенем суворості покарання (з числа передбачених санкцією ст. 126-1 КК України) в виді арешту, що полягає в короткостроковому триманні засудженого в умовах ізоляції.

6.14.З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 слід обрати покарання за ст. 126-1 КК України у виді 6 (шести) місяців арешту.

7.Інші рішення щодо питань, які підлягають розв`язанню судом при ухваленні вироку

Щодо можливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу

7.1.На досудовому розслідуванні ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 01.06.2023 у справі № 165/1852/23 відносно ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання (при цьому на нього покладено певні обов`язки на строк з 01.06.2023 по 01.08.2023).

7.2.Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

7.3.Згідно із ч.1 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Як зазначено у ч.4 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

7.4.За змістом ст. 184,193 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України клопотання про застосування запобіжного заходу має бути ініційоване саме прокурором, копія такого клопотання має бути надана підозрюваному, обвинуваченому заздалегідь, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу відбувається за обов`язкової участі прокурора.

7.5. За змістом ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

7.6.При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії.

7.7.Під час судового розгляду кримінальної справи № 156/602/23 від сторони обвинувачення до суду не надійшло письмове клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу; стороною обвинувачення не було надано до суду доказів, які давали б достатні підстави вважати, що відносно обвинуваченого існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

7.8.Конституційним Судом України в рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017 висловлені правові позиції, згідно з якими «…продовження судом застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою за відсутності клопотань прокурора порушує принцип рівності усіх учасників судового процесу, а також принцип незалежності та безсторонності суду, оскільки суд стає на сторону обвинувачення у визначенні наявності ризиків за статтею 177 Кодексу, які впливають на необхідність продовження домашнього арешту або тримання під вартою на стадії судового провадження у суді першої інстанції. Коли суддя за відсутності клопотань сторін (прокурора) ініціює питання продовження тримання обвинуваченого під вартою або домашнім арештом, він виходить за межі судової функції і фактично стає на сторону обвинувачення, що є порушенням принципів незалежності і безсторонності судової влади…».

7.9.Вбачається, що те ж саме стосується і питання «автоматичного залишення без змін» під час судового розгляду кримінальної справи інших запобіжних заходів за відсутності обґрунтованого клопотання сторони обвинувачення.

7.10.За таких обставин суд не обирає відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу на час до набрання цим вироком законної сили.

Щодо застосування обмежувальних заходів до особи, яка вчинила домашнє насильство

7.11.Під час судового розгляду прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання щодо необхідності застосування до ОСОБА_6 (як до особи, котра вчинила домашнє насильство) обмежувальних заходів, передбачених розд. ХIII-1 КК України.

7.12.Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнім насильством визнається діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

7.13.Судом під час розгляду кримінальної справи встановлено, що ОСОБА_6 вчинив акт фізичного насильства відносно ОСОБА_5 , котрий є рідним батьком обвинуваченого і з котрим обвинувачений спільно проживав однією сім`єю. Суд визнав винним ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, кваліфікованого за ст. 326-1 КК України, призначив йому покарання у виді 6 місяців арешту.

7.14.Норми ст. 91-1 КК України передбачають застосування до особи, яка вчинила домашнє насильство, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, одного або кількох обмежувальних заходів. Зокрема, для засудженого можуть бути встановлені заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб. Такі заходи можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

7.15.Водночас суд визнав винним ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, кваліфікованого за ст. 126-1 КК України, та призначив йому покарання у виді арешту, це покарання засуджений повинен відбувати в умовах ізоляції від суспільства (в арештному домі), впродовж визначеного судом строку (6 місяців), котрий є тривалішим ніж строк застосування обмежувальних заходів, визначений ст. 91-1 КК України (від 1 до 3 місяців). Крім того, заявлене в судовому засіданні клопотання прокурора не містило пропозицій щодо конкретного виду обмежувальних заходів, котрий мав би бути застосований до ОСОБА_6 та відповідного обґрунтування саме такого виду (або кількох видів) заходів.

7.16.З огляду на таке, суд відмовляє у задоволенні клопотання прокурора щодо застосування до ОСОБА_6 обмежувальних заходів, передбачених розд. ХIII-1 КК України.

7.17.Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілими (або прокурором в інтересах потерпілого) заявлено не було.

7.18.Про наявність процесуальних витрат у кримінальному провадженні сторони не заявляли.

7.19.Відомості про наявність речових доказів у матеріалах кримінального провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 126-1 КК України, ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, кваліфікованого за ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.

Строк відбування призначеного засудженому покарання у виді арешту обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 для поміщення до арештного дому в порядку виконання цього вироку.

До набрання цим вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не застосовувати.

У задоволенні клопотання прокурора щодо застосування до ОСОБА_6 обмежувальних заходів, передбачених розд. ХIII-1 КК України, відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після спливу встановленого законом строку для подання апеляційних скарг учасниками кримінального провадження, якщо такі скарги не було подано. У разі подання апеляційних скарг учасниками кримінального провадження, вирок, якщо його не було скасовано за наслідками апеляційного провадження, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1