Справа № 504/1996/23
Провадження № 1-кс/504/170/23
УХВАЛА
19.05.2023 смт. Доброслав
Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженцю с. Валя Маре, Унгенського району, Республіки Молдова,
українцю, громадянину України,
із середньою освітою, не працюючому, одруженому, має двох малолітніх дітей,
зареєстрований за адресою:
не маючий постійного місця мешкання на території Одеської області,
на момент вчинення злочину військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ,
стрілець-радіотелефоніст 2 відділення взводу снайперів,
зі слів раніше несудимий,
про підозру у вчиненні кримінального правопорушення
передбаченого частиною 4 статті 187 КК України повідомлено 17.05.2023 року,-
за участі прокурора ОСОБА_4 ,
захисника- ОСОБА_7 ,
підозрюваного - ОСОБА_5 , -
Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місце, але не пізніше 16.05.2023, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , перебуваючи на посаді стрілець - радіотелефоніст 2 відділення взводу снайперів, у військовому званні «солдат», вступив в злочинну змову із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, спрямовану на скоєння розбійного нападу на ОСОБА_9 .
В подальшому ОСОБА_5 , та ОСОБА_8 , готуючись до вчинення вказаного нападу з іншими невстановленими особами, створюючи умови для скоєння злочину, діючи спільно, встановили місце проживання, потерпілого ОСОБА_9 , вивчили графік, маршрут та засіб пересування останнього.
Розробляючи план скоєння розбійного нападу, вказані особи, розподілили між собою ролі при вчиненні нападу таким чином, що ОСОБА_5 разом з іншими особами, підготував автомобіль, на якому останні повинні були відвезти ОСОБА_8 до місця перебування потерпілого ОСОБА_9 , а саме за адресою: Одеська область, с. Олександрівка, в свою чергу ОСОБА_10 відповідно до відведеної йому ролі повинен був під приводом клієнта сісти в автомобіль потерпілого ОСОБА_9 , та рушити в с. Першотравневе, де після вчинення розбійного нападу його б чекали на заздалегідь заготовленому автомобілі марки «Mazda 626» р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_5 та інші невстановлені особи.
Крім того, 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 , у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України , Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який було неодноразово продовжено та який наразі діє, про що було відомо ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , та іншим невстановленим особам.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, в умовах воєнного стану, заздалегідь визначившись із об`єктом свого злочинного посягання 16.05.2023 близько 11:40 годин (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим), відповідно до відведених злочинних ролей ОСОБА_5 , та інші невстановлені особи відвезли ОСОБА_8 на автомобілі марки «Mazda 626» р.н. НОМЕР_3 в с. Олександрівка, Одеської області, за місцем перебування потерпілого
ОСОБА_9 , та залишивши ОСОБА_8 , поїхали у невідомому напрямку, попередньо домовившись з останнім, що після вчинення ним нападу на потерпілого, заберуть його з місця вчинення злочину.
В подальшому ОСОБА_8 діючи згідно розробленого плану, попрямував до магазину за адресою: с. Олександрівка, де в той час перебував ОСОБА_9 зі своєю дружиною, під приводом замовлення таксі ОСОБА_8 , звернувся до потерпілого із пропозицією про надання останнім
послуги з перевезення до с. Першотравневе, Одеської області за 400 грн., на що потерпілий погодився на вказану пропозицію.
Далі, знаходячись в автомобілі марки «Hyundai Accent» р.н. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_9 , рухаючись по дорозі в с. Першотравневе Одеської області Одеського району ОСОБА_8 , заздалегідь маючи злочинний намір на напад з метою заволодіння чужим майном, маючи при собі завчасно підготовлене знаряддя для вчинення кримінального правопорушення, а саме предмет ззовні схожий на кастет за допомогою якого при його застосуванні матиме змогу ефективно, безпечно та безперешкодно для себе заволодіти чужим майном визначившись із об`єктом свого злочинного посягання, з корисливих мотивів переслідуючи мету незаконного збагачення, вибрав момент найбільш підходящий для реалізації свого злочинного умислу, дістав із правої кишені своєї куртки кастет, та несподівано для потерпілого наніс ОСОБА_9 численні удари в голову з правої сторони чим спричинив тілесні ушкодження останньому.
Потерпілий, з метою уникнення подальших насильницьких дій зі сторони ОСОБА_8 , зупинив автомобіль та вибіг із нього.
Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 переслідуючи потерпілого ОСОБА_9 , вийшов з його автомобілю та з метою подолання супротиву останнього, продовжив наносити численні удари ногами в область голови та тулуба потерпілого, який в цей час знаходився на землі, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді ОД-контузії очного яблука, гематома віка, ЗЧМТ, множинні садна, забій голови та обличчя.
У подальшому, ОСОБА_8 , використавши свою перевагу у фізичній силі над потерпілим ОСОБА_9 ,діючи за попередньою змовою та прямим умислом і корисливим мотивом, передбачаючи можливість настання суспільно- небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та матеріальних збитків, а також свідомо бажаючи настання таких наслідків схопив рукою за сумку, яка висіла на плечі потерпілого, та шляхом декількох ривків, вирвав у нього сумку, в якій знаходилося майно на загальну суму 5060 грн. та документи на ім`я ОСОБА_9 .
У подальшому ОСОБА_8 , виконавши усі дії, які вважав за необхідне та заволодівши сумкою потерпілого ОСОБА_9 в свою чергу зрозумівши, що його незаконні дії стали відкритими для оточуючих, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, де під час переслідування був затриманий співробітниками поліції.
У свою чергу ОСОБА_5 та невстановлені досудовим розслідуванням особи на виконання раніше обумовленої домовленості згідно з розподілом ролей, прибули на автомобілі марки «Mazda 626» р.н. НОМЕР_3 в с. Першотравневе Одеського району Одеської області метою сприяння можливості зникнення ОСОБА_8 , з місця вчинення злочину, однак зрозумівши, що їх дії стали відкритими для оточуючих, зникли з місця вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, на думку органу досудового розслідування, в ході досудового розслідування встановлені достатні підстави підозрювати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з застосуванням насильства небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.У своєму клопотанні слідчий за погодженням з прокурором зазначив, що в теперішній час існують ризики, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків; вчинить інші кримінальні правопорушення, і тому просив слідчого суддю застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням розміру застави.
В судовому засіданні прокурор та слідчий доводи клопотання повністю підтримали, просили його задовольнити.
В судовому засіданні підозрюваний та його захисник погодились із доводами прокурора, та слідчого, просили клопотання задовольнити.
Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 затриманий в порядку ст. 208 КПК України 16.05.2023 року о 21:00 год.
Презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини визнається однією з основоположних засад кримінального судочинства в правовій державі.
Водночас вона є важливим елементом права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є частиною національного законодавства в силу статті 9 Конституції України як міжнародний договір, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України.
Сенс презумпції невинуватості стосується обов`язку держави визнавати правовий статус обвинуваченого як невинуватого на всіх стадіях, що передують визнанню винним.
Випадком, коли відповідно до практики Європейського суду з прав людини порушується принцип презумпції невинуватості, є відображення у судовому рішенні щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, думки про те, що вона винна, без доведення її вини відповідно до закону. Навіть без формального висновку про винуватість достатньо наявності будь-якого висловлювання, з якого вбачається, що суд вважає особу винною.
Як зазначається у рішенні Європейського суду з прав людини від
23 жовтня 2008 року у справі «Хужин та інші проти Росії» (Khuzhin and Others
v. Russia), положення частини другої статті 6 Конвенції (презумпція невинуватості) спрямоване на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості є одним із елементів справедливого судового розгляду. Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону.
Європейський суд з прав людини наголошує, як важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи, порушеної проти особи, та визнання її винною в тому чи іншому злочині.
Затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обрання щодо неї запобіжного заходу, інших заходів процесуального примусу не є доказом вини цієї особи. При вирішенні конфлікту між правом людини на свободу та особисту недоторканність, з одного боку, та правом держави застосовувати запобіжні заходи для забезпечення розслідування кримінальної справи з іншого, презумпція невинуватості набуває особливого значення, зокрема під час розгляду судом подання про обрання щодо особи запобіжного заходу.
На суд покладається обов`язок зважати на всі обставини, що є в матеріалах слідства, прийняти законне та обґрунтоване рішення, керуючись презумпцією невинуватості, яка при розгляді питання про застосування запобіжного заходу створює презумпцію залишення на свободі. Окрім того, оскільки підозрюваний вважається невинуватим, доки вину не доведено, обмеження свободи в жодному разі не може набувати форми покарання або використовуватися як метод запобігання публічним заявам з боку обвинувачуваного, наприклад, про свою невинуватість.
Слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не повноважний встановлювати вину особи у скоєнні злочину.
Отже, у цій справі слідчий суддя, залишаючись безстороннім, вирішує порушене у клопотанні питання в межах наданих сторонами доказів, з урахуванням особи підозрюваного, та інших матеріалів, що мають істотне та виключне значення для законного та справедливого судового рішення.
Згідно із правилом ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Котій проти України, від 05 червня 2015 року). Високий Суд нагадав, для того щоб позбавлення свободи можна було вважати несвавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо: застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин. Більше того, за підпунктом «с» пункту 1 статті 5 «обґрунтована підозра» у вчиненні злочину означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції».
За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).
17 травня 2023 року ОСОБА_5 оголошено про підозру за ч. 4 ст. 187 КК України, яка цього ж дня вручена підозрюваному.
Обгрунтованість підозри підтверджується всією сукупністю матеріалів досудового розслідування, а саме:
Протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, протоколом допиту потерпілого, протоколом допиту свідка, протоколом огляду місця події, протоколом обшуку, протоколом огляду, протоколом затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України, повідомленням про оголошення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, іншими матеріалами, які безпосередньо дослідженні слідчим суддею в судовому засіданні.
Слідчий суддя не досліджує і не надає оцінки доказам, які обгрунтовують підозру у вчиненні інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, оскільки це є дискреційними повноваженнями суду.
Оцінюючи наявністю вказаних прокурором ризиків слідчий суддя виходить з того, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосуванням фізичного насильства до потерпілого, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, що, на думку слідчого судді, свідчить про можливість вчинення обвинуваченим спроб переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Слідчий суддя враховує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданнями для тримання під вартою (справа «Таран проти України» від 17 жовтня 2013 року).
ОСОБА_5 є громадянином України, одружений, офіційно не працевлаштований, має двох малолітніх дітей, раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання на території України, проте не має постійного місця проживання на території Одеської області, злочин вчинений на території саме Одеської області, на час вчинення злочину є військовослужбовцем ЗСУ.
Отже наявні міцні соціальні зв`язки.
Однак, на думку слідчого судді, дані соціальні зв`язки, з огляду на характер інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, обставини його скоєння, не дають підстав вважати, що ці соціальні зв`язки можуть мати достатню стримуючу дію, що дає підстави вважати, що інший, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є неможливим на даній стадії.
Стороною захисту не доведено жодного належного та допустимого доказу, який би міг мати достатню стримуючу дію.
Слідчий суддя погоджується із прокурором в частині доводів про наявність ризику впливу на потерпілих та свідків, оскільки ці особи ще не допитані судом безпосередньо.
ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» висловив правову позицію, що такий ризик може мати місце на початковій стадії досудового розслідування.
Слідчий суддя враховує, що в судовому засіданні стороною захисту не спростовано наявність встановлених слідчим суддею ризиків відповідними доказами, тому вони є актуальним в теперішній час.
Отже наявні всі ризики заявлені прокурором та слідчим.
Слідчий суддя дослідивши додані до клопотання матеріали, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання свідків, письмові докази та інші) свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити правопорушення, прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів та отримані у порядку встановленому Кримінальним процесуальним Кодексом України.
Вказане дозволяє слідчому судді обрати обвинуваченому найсуворіший запобіжний захід з урахуванням правила п. 2 ч. 2 ст. 183 КПК України.
Слідчий суддя, враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, вбачає наявність підстав для застосування правила ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення (злочин) вчинений із застосуванням фізичного насильства до людини.
Водночас, слідчий суддя позбавлений об`єктивної можливості обрати запобіжний захід суворіший, ніж той, про який у своєму клопотанні просить слідчий за погодженням з прокурором.
Тому суд, враховуючи індивідуальні ознаки саме цього конкретного кримінального провадження, вважає можливим застосувати альтернативу у вигляді застави, з покладенням обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України.
Слідчий суддя звертає увагу на те, що діючим кримінальним процесуальним законодавством не визначено поняття «прожитковий мінімум для працездатних осіб», так само як і не зазначено, який період часу або дата береться за основу під час розрахунку цієї суми.
Натомість, п. 16 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено поняття мінімальної заробітної плати, та вказано, що це грошова сума, що дорівнює місячному розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія.
Відтак, задля недопущення погіршення становища підозрюваної особи в кримінальному провадженні, керуючись вимогами ст.ст.8,9 КПК України, слідчий суддя вважає, що в даному випадку необхідно застосовувати аналогію закону щодо визначення розміру одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлену законом на 1 січня календарного року відповідно до загальних положень КПК України.
Враховуючи те, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб кожного року встановлюється Законом України «Про Державний бюджет України», то, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023рік» встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року 2684 грн., у зв`язку з чим, слідчий суддя з метою недопущення погіршення становища підозрюваного вважає доцільним визначити розмір застави у 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня 2023 року, що становить 805200 грн.
Такий запобіжний захід буде достатнім, розумним та справедливою реакцією скоєному кримінальному правопорушенню.
Строк запобіжного заходу не може перевищити строку досудового розслідування.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 177, 178, 314-316, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання т.в.о заступника начальника СВ відділення поліції № 3 Одеський районного управління поліції № 2 ГУ НП в Одеській області майор поліції ОСОБА_3 погодженого прокурором Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , - задовольнити.
Обрати на час досудового розслідування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 59 діб з альтернативою у виді застави у 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня 2023 року, що становить 805200 грн.
У разі внесення застави, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), покласти на ОСОБА_5 на строк до 21 години 00 хвилин 13липня 2023 року обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
Не відлучатись з населеного пункту в якому підозрюваний ОСОБА_5 фактично проживає (с.Очеретня, Кривоозерського району, Миколаївської області), без дозволу слідчого чи прокурора; прибувати до слідчого, прокурора за кожною вимогою; повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; не спілкуватись з свідками даного кримінального правопорушення, носити електронний засіб контролю.
Застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії.
Слідчий, працівник органу Національної поліції перед застосуванням електронного засобу контролю зобов`язаний під розпис роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю.
Строк тримання під вартою рахувати з 21:00 год. 16 травня 2023 року.
Строк дії ухвали завершується о 21:00 год 13 липня 2023 року.
Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Будь-які твердження чи заяви підозрюваного, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.
Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного було покладено відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 .
Ухвала слідчого судді, щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу для організації її виконання направити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», та до Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону для здійснення належного контролю.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1