Справа № 331/1941/22
Провадження №1-кп/333/271/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченої: ОСОБА_6 ,

захисників обвинуваченої: ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя,

клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої,

клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 ,

заявлені у кримінальному провадженні № 0000175 від 22.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

На розгляді Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває дане кримінальне провадження, в межах якого відносно обвинуваченої ОСОБА_6 діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 11.09.2023 р.

В судовому засіданні 11.09.2023 р. процесуальним прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 ще на 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що обвинувачена може переховуватися від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (затягувати процес шляхом вигаданих хвороб, неявки по іншим поважним, на її думку, причинам).

Також стороною захисту захисником обвинуваченої - адвокатом ОСОБА_8 , в судовому засіданні, заявлено клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої, обґрунтовуючи його тим, що ризики, що були підставою для його продовження відсутні. Також зазначила, що ОСОБА_6 не має наміру переховуватися від суду. У обвинуваченої вилучені закордонний паспорт та паспорт громадянина України, тому вона не зможе покинути країну та м. Запоріжжя. Сином обвинуваченої в м. Запоріжжі з липня 2023 р. вийнято квартиру в м. Запоріжжя для проживання ОСОБА_6 . Її син та невістка працюють та зможуть її утримувати. Сторона захисту вважає, що обвинувачена обмежується у своїх правах за політичними ознаками та ознаками місця проживання.

Обвинувачена ОСОБА_6 підтримала клопотання свого захисника, вважає, що вона безпідставно утримується під вартою. В задоволенні клопотання прокурора просила відмовити.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 наполягав на задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 та просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора в зв`язку з його необґрунтованістю.

Прокурор просив відмовити в клопотанні сторони захисту в зв`язку з відсутністю підстав для скасування запобіжного заходу.

Вислухав позицію сторони обвинувачення та сторони захисту стосовно заявлених в судовому засіданні вищевказаних клопотань, дослідивши матеріали судового кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання прокурора та про відмову в задоволенні клопотання сторони захисту з наступних підстав.

По даному кримінальному провадженню продовжує здійснюватися судовий розгляд, на теперішній час досліджується докази зі сторони захисту, в тому числі викликаються та допитуються свідки у справі, розглядаються клопотання захисників щодо доказів сторони обвинувачення, що потребує значного часу. В зв`язку з чим, суд з об`єктивних причин не має можливості розглянути справу до закінчення діючого строку тримання від вартою відносно обвинуваченої.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В межах даного кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливого тяжкого злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України, які кваліфікуються як:

- закінчений замах на вчинення державної зради у формі переходу на бік ворога в умовах воєнного стану та надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану;

- закінчений замах на вчинення добровільного зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території.

Санкціями ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , передбачене покарання за інкриміновані злочини лише у вигляді позбавлення волі, а за інкримінований злочин за ч. 2 ст. 111 КК України передбачено максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року (п. 36) ЄСПЛ вказав, «…Суд зазначає, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункти 80-81, рішення від 26 липня 2001 року)…».

Відповідно до пункту 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, «…Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування або повторного вчинення злочинів. Суд визнає, що з огляду на серйозність обвинувачень, висунутих проти заявника, органи влади мали підстави вважати, що існування такого ризику було встановлено із самого початку. Однак, Суд неодноразово наголошував, що тяжкість обвинувачень сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів запобіжного ув`язнення..».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 були наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих злочинів та наявність ризику переховування обвинуваченою від суду. З наявністю даних підстав неодноразового погоджувалися і суди апеляційної інстанції.

З матеріалів судової справи вбачається, що постійне місце проживання обвинуваченої ОСОБА_6 перебуває в Бердянському районі Запорізької області, в якому мешкають також члени родини обвинуваченої її донька та цивільний чоловік (відповідно до пояснень обвинуваченої). В 2022 р. ОСОБА_6 звільнена з посади заступника голови Бердянської РДА Запорізької області з гуманітарних питань, відомості про припинення ОСОБА_6 своїх повноважень як депутата місцевої ради, в матеріалах справи відсутні.

07.07.2023 р. між ОСОБА_9 , власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_10 сином обвинуваченої, укладено договір оренди вищевказаного житлового приміщення, який зареєстрований в Департаменті реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Відповідно до пояснень ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , допитаних в якості свідків в минулому засіданні, ОСОБА_10 орендована дана квартира для проживання його матері ОСОБА_6 , у разі обрання їй більш м`якого запобіжного заходу. З наданих стороною захисту документів вбачається, що син обвинуваченої ОСОБА_10 та її невістка ОСОБА_11 працюють та мають постійний дохід. Відповідно до наданих квитанцій, ОСОБА_10 щомісячно перераховує кошти на розрахунковий рахунок ОСОБА_9 у розмірі 1507,54 грн.

З лютого 2022 р. в Україні діє воєнний стан, близько 80 % Запорізької області, в тому числі і Бердянський район Запорізької області окупований військами рф, в зв`язку з чим на даній території органи державної влади України не можуть належним чином здійснювати свої функції. Місто Запоріжжя входить до прифронтової зони та знаходиться неподалік розмежування з окупованою територією. Перебування обвинуваченої на вищевказаних чиновницьких посадах свідчить про наявність у ОСОБА_6 широкого і впливового кола знайомих, яке може бути використане нею длястворення умов для організації свого переховування від суду, в тому числі шляхом перетину ліній розмежування з тимчасово окупованою територією, без наявності відповідно паспорту України..

Враховуючи в сукупності вищенаведені обставини, характер обвинувачення, тяжкість можливого покарання, в тому числі у вигляді довічного позбавлення волі, особу обвинуваченої та її анкетні дані, її емоційний стан та міцність соціальних зв`язків за постійним місцем проживання, колегія суддів приходить до висновку, що ризик можливого переховування обвинуваченої продовжує існувати і на теперішній час. В умовах воєнного стану в Україні даний ризик є досить вагомим. Наявність орендованого помешкання для проживання обвинуваченої в м. Запоріжжя не нівелює даний ризик, та на думку колегії суддів не є стримуючою обставиною для обвинуваченої.

Відомості, що обвинувачена не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тільки тримання під вартою.

Характер та суть пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, а саме обвинувачення у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України посадовою особою державного органу влади, в умовах воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації, вказують на наявність суспільного інтересу в справедливому розгляді, протягом розумного строку, даного кримінального провадження.

З урахуванням наявного вагомого ризику переховування обвинуваченої від суду, а також положень ч. 6 ст. 176 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що діючий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є ефективним в запобіганні існуючому ризику та забезпеченні вищевказаного суспільного інтересу, оскільки зможе запобігти можливому переховуванню обвинуваченої від суду та затягуванню об`єктивному розгляду цієї справи.

З огляду на вищевказане, колегія суддів не вбачає підстав для скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому вважає обґрунтованим клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на 60 днів.

Враховуючи існування підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 цього Кодексу, та положення ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.177, 331, 392-395 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , - відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», строком на 60 днів, а саме: з 11.09.2023 року по 09.11.2023 року, включно.

Ухвала діє до 09.11.2023 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складений 12.09.2023 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3