Справа № 638/709/23
Провадження №1-кп/638/1008/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Харкові матеріали кримінального провадження № 0000177 від 23 січня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, українця, неодруженого, офіційно не працевлаштований, із середньо-спеціальною освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , мешкає з батьком та братом, підтверджує хронічні захворювання туберкульоз, інвалідності спростовує, невійськовозобов`язаного, раніше судимого:-вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.07.2007 за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, згідно ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;-вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2008 за ч.2 ст. 185 КК України. У відповідності до ст. 71 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання призначене 4 роки 1 день, постановою Жовтневого районного суду м.Харкова від 18.11.2010 умовно-достроково звільнений, не відбутий строк покарання 1 рік 3 місяці 2 дні;-вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.02.2012 за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;-вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 15.01.2013 року за ч.2 ст. 185, 70 ч.4, 71 ч.1 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.05.2014 звільнений умовно-достроково, не відбутий строк покарання 3 місяці 8 днів,-вироком Київського районного суду м.Харкова від 30.10.2017 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, ст.75 КК України 2 роки іспитового строку, ухвалою Харківського апеляційного суду від 08.10.2019 року вирок змінено в частині вирішення цивільного позову, стягнуто на користь ПрАТ "ДАТАГРУП" майнову шкоду в розмірі 8909,64 грн.; вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 лютого 2020 року за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі з застосуванням ст. 75,76 КК України три роки іспитового строку, у вчиненні кримінального правопорушення- злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -

встановив:

ОСОБА_4 , 22 січня 2023 року о 12 годині 30 хвилин знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Клочківська 148б , будучи обізнаним про Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про Затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», вчинив умисні дії з таємного викрадення майна.

Знаходячи за вказаною адресою на будівельному майданчику, огородженого парканом, та побачив щитове обладнання, на якому знаходилось електрообладнання, а саме вимикач-роз`єднувач. Після чого у ОСОБА_5 виник раптовий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, повторно, ОСОБА_4 проник на територію будівельного майданчика за адресою м. Харків вул. Клочківська 148б, у м. Харків, де впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав з щитового обладнання вимикач- роз`єднувач, білого кольору « Електро ВР 32-35В31250-32 УХЛЗ», вартість якого, згідно висновку 1043,09 гривень, а також тримач запобіжника вартістю 244 гривень 22 копійкам, які належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю « Клочківська апартаменс». Після чого ОСОБА_4 залишив місце події, обернувши викрадене майно на свою користь, чим спричиним ТОВ « Клочківська апартаменс» матеріальну шкоду на загальну суму 1287,31 гривна.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України. Розкаявся у скоєнні злочину, та пояснив, що 22 січня 2023 року він знаходися вдома, проте вдома була відсутня їжа, крім банки огірків, тому він вирішив піти вкрасти майно, щоб на базарі продати, а на отримані кошти придбати продукти харчування. Він пішов на будівельний майданчик, який розташований напроти спортклуба « Йод» та взяв сумку з вказаним вимикачем та також тримачем. Розумів, що вони можуть дорого коштувати, та він хотів їх продати. Вийшов з майданчика і потім був зупинений працівниками поліції, які при з`ясуванні обставин виявили крадіжку. Кошти хотів витратити на власні потреби. Розумів, що вчинив неправильно, розкаявся у скоєному.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, повідомив, що не має бажання бути присутнім у судовому засідання, позовні вимоги не заявлені. Просив справу розглядати за його відсутності.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 офіційно не працюючий, раніше неодноразово судимий, судимість не знята, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, утриманців не має, інвалідності, хронічні захворювання спростовує.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, обставин які обтяжують покарання суд не встановив.

ОСОБА_4 засуджений вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 лютого 2020 року за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі з застосуванням ст. 75,76 КК України іспитовим строком три роки. Вказане кримінальне правопорушення за ч.4 ст. 185 КК України ОСОБА_4 вчинив у час іспитового строку.

Приписами ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Статтею 91 КПК України, серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачено подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Крім того, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Тому ці обставини у сукупності свідчать про те, що призначення судом обвинуваченому ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.75 КК України є несправедливим, немотивованим і занадто м`яким та таким, що не буде сприяти виправленню обвинуваченого.

Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

На підставі викладеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, що відповідатиме ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Судові витрати неоюхідно стягнути з ОСОБА_4 .

Крім цього, обвинуваченому у кримінальному провадженні під час досудового слідства та на стадії судового розгляду запобіжний захід не обирався. У судовому засіданні прокурор не заявляв клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу - тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та виконання ним вироку суду. При вирішенні даного питання суд враховує ризики, передбачені ст.177 КПК України, призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, та з метою забезпечення виконання судового рішення вважає за необхідне взяти під варту ОСОБА_4 після набрання вироком законої сили.

Суд, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, враховуючи обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, вважає за необхідне строк відбування покарання обраховувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили.

Позовні вимоги не заявлені.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 лютого 2020 року за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у вигляді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обраховувати з моменту фактичного затримання, після набрання вироком законної сили.

Речові докази- вважати повернутими ТОВ « Клочківська апартаменс»

Стягнути з Буданцева на користь держави суму судових витрат на проведення судових експертиз по вказаному кримінальному провадженню у сумі 566,31 гривень.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурорці негайно вручити копію вироку.

Суддя ОСОБА_6