Справа № 741/815/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/604/23
Категорія - ч.1 ст. 121 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000802 від 19 серпня 2022 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2023 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислюється з дня його фактичного затримання, з 19 серпня 2022 року.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради 36 099 грн. 75 коп. у рахунок відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого ОСОБА_9 .

Питання про долю речових доказів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 19 серпня 2022 року, близько 10 години, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у АДРЕСА_2 , на ґрунті конфлікту, який виник з ОСОБА_9 , з мотивів помсти за неприязні висловлювання на його адресу, з метою заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно- небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_9 та бажаючи їх настання, лезом складного ножа, який був у нього при собі та який він тримав у правій руці, умисно завдав один удар в область лівої руки та один удар в область правої ключиці, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді ножового поранення підключичної вени справа, яке за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, та травму лівого плеча в середній проекції двоголового м`яза, яка відноситься до категорії, легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, постановити новий, яким виправдати його підзахисного за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, з тих підстав, що він діяв з метою самозахисту, адже потерпілий та свідок у справі ОСОБА_10 здійснили на нього напад, тому він діяв в межах необхідної оборони.

Аргументує тим, що під час судового розгляду ОСОБА_6 пояснив, що коли він йшов по провулку, то біля господарства №7 його збили з ніг, а коли він піднявся, то побачив перед собою ОСОБА_9 та ОСОБА_11 і прийшов до висновку, що це вони його штовхнули в спину, збили з ніг, а ОСОБА_12 став тримати його за груди. Щоб звільнитися від тримання потерпілого та припинити побиття, він дістав складений ніж та наніс удари в плече.

Звертає увагу на розбіжності в показаннях обвинуваченого, потерпілого та свідка, які не були усунуті судом під час судового розгляду.

Так, ОСОБА_9 вказував, що обвинувачений наніс йому один удар в плече, а інший в руку, свідок же вказував про те, що перший удар був в груди, що на переконання захисника вказує на неправдивість показань цих осіб. При цьому, суд не взяв до уваги показання обвинуваченого, які є правдивими.

Просить надати належну оцінку тому, що в результаті дій ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_14 отримав легкі тілесні ушкодження в господарстві ОСОБА_15 . Суд не прийняв до уваги доводи сторони захисту про те, що обвинувачений діяв в стані необхідної оборони, що підтверджується показаннями ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про те, що вони проганяли ОСОБА_14 зі свого подвір`я та ставить під сумнів показання потерпілого та свідка ОСОБА_18 про те, що вони намагались повернути обвинуваченого, адже такої необхідності не було, обвинуваченого прогнали, то навіщо ж його було повертати.

Захисник переконаний, що цей привід є надуманим потерпілим, оскільки метою наздогнати ОСОБА_6 було те, що вони мали намір його побити, наздогнали в безлюдному місці, при цьому не позвали, а підійшли, в чому не було необхідності.

Наголошує на тому, що в дані ситуації та за встановлених обставин, суд мав надати перевагу показанням обвинуваченого, який діяв з метою необхідної оборони, тобто у нього виникло право на захист охоронюваних законом прав, шляхом заподіяння ОСОБА_9 , який здійснював посягання на його здоров`я та життя, необхідних для припинення незаконного посягання ушкоджень.

Статтею 36 КК України кожному гарантується право на необхідну оборону, з метою захистити своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Вважає, що судом встановлено достатньо доказів та свідчень того, що ОСОБА_6 відносно ОСОБА_9 діяв правомірно і не підлягає кримінальній відповідальності.

Просить звернути увагу на те, що санкція ч. 1 ст. 121 КК України передбачає покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, в той же час суд призначив ОСОБА_6 покарання наближене до максимальної межі у виді 7 років позбавлення волі, при цьому, жодним чином не обґрунтувавши своє рішення в цій частині, без врахування поведінки потерпілого.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, вважали надані стороною обвинувачення докази недостатніми, а версію сторони захисту про те, що ОСОБА_6 діяв у межах необхідної оборони, не спростованою та просили закрити кримінальне провадження, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звертав увагу на механізм заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченому, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Будучи допитаним у судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_6 заперечив свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та пояснював, що 18 серпня та зранку 19 серпня 2022 року він вживав алкогольні напої в будинку ОСОБА_19 , перебував у стані алкогольного сп`яніння, а тому не всі події пам`ятає. Зранку у нього були словесні конфлікти з потерпілим, але ножем він йому не погрожував. Коли він вийшов з господарства ОСОБА_19 , то за ним йшли ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які просили його повернутися, при цьому, розмова відбувалася на підвищених тонах. Потім вони штовхнули його в спину, звалили з ніг, били ногами. ОСОБА_21 стояв з кулаками навпроти нього, а ОСОБА_20 стояв збоку на відстані дещо більше ніж відстань витягнутої руки та лаявся. Коли він піднявся з землі, то дістав ножа та став ним розмахувати. ОСОБА_22 від ударів ухилився, а ОСОБА_23 він завдав ударів з тією метою, щоб зупинити їх обох. Запевняв суд, що він діяв в межах необхідної оборони, оскільки потерпілий та свідок напали на нього та били.

Під час проведення слідчого експерименту за його участі ОСОБА_6 розповів про конфлікт, який відбувся між ним та ОСОБА_24 . Вказав, що він залишив господарство ОСОБА_19 , на вулиці його переслідували ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , штовхнули у спину, після чого він упав, а коли підвівся, то між ним та переслідувачами виникла бійка, в ході якої він наніс ножем два удари зверху до низу ОСОБА_25 , після чого втік з місця події.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність, вказував, що знає обвинуваченого більше 15 років. 18 серпня 2022 року обвинувачений допоміг йому придбати мотоцикл, щоб відсвяткувати покупку вони вживали алкогольні напої спочатку вдвох, а потім пішли до ОСОБА_11 , де продовжили вживати алкогольні напої. 19 серпня 2022 року вранці прокинулись та знову пили горілку. Коли обвинувачений пішов з двору, то він і ОСОБА_20 хотіли повернути ОСОБА_6 для того, щоб він відіспався. Коли вони наздогнали обвинуваченого то він намагався ухилитися від нього, не втримався на ногах і впав на землю. Він намагався його підняти, але відчув удари. Перший удар прийшовся в ключицю, а другий в руку. Після цього він більше нічого не пам`ятає. Він довіряв ОСОБА_6 та був переконаний у тому, що він не спричинить йому шкоди, тим більше ножем, а тому наблизився до ОСОБА_6 .

Під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_9 , він детально розповів про обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень, зазначав, що 19 серпня 2022 року ОСОБА_6 поводився неадекватно, агресивно, на запитання «Навіщо він виражався нецензурною лайкою на ОСОБА_19 ?» обвинувачений дістав з кишені складний ніж та хотів нанести удар на відмашку в область живота ОСОБА_11 , але останній ухилився та впав на траву. Потерпілий допоміг ОСОБА_26 встати та зробив зауваження обвинуваченому. Повернувшись до ОСОБА_6 він відчув два колючі удари ножем, після чого перебував начебто в тумані

Такі показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 , який підтвердив, що з 18 на 19 серпня 2022 року вони в будинку ОСОБА_15 дійсно вживали алкогольні напої в компанії з ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Вранці обвинувачений пішов, але вони пішли за ним, щоб повернути, щоб він не ганьбився. Він кликав його, говорив до обвинуваченого, але останній не реагував. Коли він підійшов ближче до обвинуваченого, то ОСОБА_27 дістав ножа, без причин став махати ним на рівні живота. Він ухилився від ножа та упав до дерева, а в цей час ОСОБА_6 кинувся до потерпілого, став завдавати удари, перший удар був у груди. Після ударів потерпілий стояв, а потім упав. ОСОБА_6 склав ножа і пішов. Щоб викликати допомогу він побіг додому, а коли повернувся то ОСОБА_12 вже не було на тому місці, по слідах крові потерпілого знайшли біля магазину, надавали йому допомогу, зупиняли кровотечу.

Свої показання свідок ОСОБА_10 підтвердив під час слідчого експерименту. В ході якого детально розповів про події, які відбувались вранці 19 серпня 2022 року, за його участі та участі обвинуваченого і потерпілого.

Такі показання потерпілого та свідка ОСОБА_18 не можна вважати суперечливими, як намагається довести захисник, адже ці особи були учасниками подій з різних ракурсів. ОСОБА_21 перебував в безпосередній близькості до ОСОБА_6 в момент заподіяння йому ножових поранень, у той час як свідок ОСОБА_28 перебував на землі, і дивився знизу уверх.

Свідок ОСОБА_17 вказувала, що 18 серпня 2022 року до господарства, яке належить її матері та у якому проживає вона зі своїм співмешканцем ОСОБА_29 , прийшли обвинувачений та потерпілий, які ставили «могорич» за придбаний мотоцикл. Всі до пізньої ночі пили алкогольні напої та позасинали. Зранку мати стала виганяти всіх з веранди, бо ОСОБА_6 був вимазаний фекаліями, стояв неприємний запах, тому вона всіх вигнала у двір. ОСОБА_6 вийшов на подвір`я та став розмахувати ножем перед ОСОБА_16 , при цьому сміявся. Мати забрала ножа, а коли ОСОБА_6 йшов з двору, то повернула ніж. Хлопці пропонували обвинуваченому помитися, але ОСОБА_6 пішов з двору.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердила той факт, що 19 серпня 2022 року зранку вона зайшла у веранду та відчула неприємний запах від ОСОБА_30 , який бурчав, вів поводився неадекватно, тому вона його прогнала у двір. Обвинувачений у дворі грубіянив їй, махав ножем перед нею на рівні шиї. З переляку вона забрала в нього ніж, а потім ОСОБА_31 погодився піти з двору при умові, що йому повернуть ножа. Взявши ножа, ОСОБА_31 вийшов з двору.

Аргументи захисника, що в показаннях потерпілого та свідків наявні розбіжності і вони не заслуговують на довіру, нічим не підтверджені. Навпаки, показання потерпілого і свідків відрізняються в незначних деталях і це пов`язане як з індивідуальними особливостями кожної людини, так і з тим, з якого часу вони спостерігали перебіг подій. Більш того обвинувачений ОСОБА_6 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння і всіх подій не пам`ятає, про що заявляв суду.

Факт перебування ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння підтверджується протокол освідування особи та актом медичного огляду від 19 серпня 2022 року, з яких вбачається, що о 19 годині 55 хвилин обвинувачений знаходився в стані алкогольного сп`яніння, прилад «Алкофор 205» показав результат 1,01 проміле. При цьому, події кримінального правопорушення відбувались близько 10 години 19 серпня 2022 рок, що свідчить про те, що на час вчинення кримінального правопорушення обвинувачений міг перебувати в стані більш сильного алкогольного сп`яніння і дійсно може не пам`ятати всі події та їх перебіг.

З висновку № 120 від 21 вересня 2022 року вбачається, що відповідно до записів у наданій медичній документації у ОСОБА_6 мались тілесні ушкодження: свіжі поверхневі садна на обличчі, обох ліктях та обох колінах. По механізму спричинення вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок тертя-ковзання об шорстку поверхню. По ступеню тяжкості вказані тілесні ушкодження, як у своїй сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без розладу здоров`я та могли виникнути під падіння на тверду поверхню.

Механізм утворення та локалізація тілесних ушкоджень у обвинуваченого, свідчать, що він через стан алкогольного сп`яніння неодноразово падав, у нього не було виявлено жодного тілесного ушкодження, яке б виникло від нанесення ударів, тим більше від ударів ногами, як він про це стверджував в своїх показаннях, які сторона захисту вважає правдивими.

Стан необхідної оборони виникає як у момент вчинення суспільно небезпечного посягання, так і у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається підстави сприймати загрозу як реальну.

У даному кримінальному провадженні потерпілий і свідок наздогнали обвинуваченого на вулиці, серед білого дня, вони не підкрадалися, а зверталися до обвинуваченого, який зупинився на окрики, дістав ножа і став розмахувати. Ухиляючись від удару ножем, свідок ОСОБА_20 упав на землю, у той час як потерпілий був упевнений у ОСОБА_6 , якого знав дуже давно, і не очікував, що він стане наступним, кому будуть заподіяиі ножові поранення.

Твердження обвинуваченого про те, що він діяв з метою самозахисту не заслуговують на довіру. Ні свідок, ні потерпілий, йому ударів не наносили, про що послідовно надавали показання, як під час досудового слідства, так і в суді першої інстанції. Садна на обличчі, обох ліктях та обох колінах, характерні при падінні на тверду поверхню, особи яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 К України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Так, під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 не мав таких тілесних ушкоджень, які б свідчили про те, що його здоров`ю чи життю загрожувала небезпека, саме його поведінка в домогосподарстві ОСОБА_16 вказує на те, що він був агресивно налаштований та без будь-яких загроз своєму життю чи здоров`ю діставав ніж та погрожував його застосуванням, саме він застосував ніж до особи, яка не мала при собі зброї, не вчиняла неправомірних дій по відношенню до обвинуваченого, при цьому довіряла ОСОБА_6 та була впевнена у тому,що він не здатен на застосування ножа. Місце заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому- різана рана в підключичній ділянці справа з пошкодженням вени та масивною кровотратою, свідчать на користь показань потерпілого, який пояснював, що удар ножем він отримав ззаду, відповідно ніякого нападу з боку потерпілого на обвинуваченого не було і не могло бути.

Перевіривши всі обставини, на які вказували, як сторона обвинувачення, так і сторона захисту, колегія суддів вважає, що мотив вчинення кримінального правопорушення органом досудового розслідування встановлений вірно з метою заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, який неприязно висловився в бік обвинуваченого, намагаючись з`ясувати у зв`язку з чим він погрожував ОСОБА_16 .

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що версія сторони захисту про перебування обвинуваченого в стані необхідної оборони під впливом віктимної поведінки потерпілого - не знайшла свого підтвердження об`єктивними доказами в провадженні, та є способом захисту від пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, спрямована на те щоб уникнути кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного в момент заподіяння, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду, а дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

У будь-якому разі призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, наслідкам, що наступили в результаті злочинних дій, даним, що всебічно характеризують особу винного й відображають його посткримінальну поведінку як прояв ставлення до скоєного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.

Виходячи зі змісту вимог ст. 65 КК України та загальних засад призначення покарання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, що відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особі винного та меті покарання, яке повинне сприяти виправленню та запобіганню вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

ОСОБА_6 вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення, наслідки якого могли бути невідворотними в разі не надання вчасної медичної допомоги, з урахуванням того скільки крові втратив потерпілий. За місцем проживання обвинувачений характеризується формально позитивно, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, будучи особою молодого віку, не працює, не має родини, кримінальне правопорушення вчинив по відношенню до людини, з якою тривалий час перебував у дружніх відносинах та спільно відпочивав.

Більш того, після нанесення ударів обвинувачений навіть не намагався надати будь-яку допомогу потерпілому, а просто пішов додому, покинувши товариша стікати кров`ю, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_6 , який навіть не усвідомлює наслідків своїх дій, а саме те, що з його вини міг загинути молодий хлопець, не розкаявся у вчиненому та навіть не попросив вибачення, при тому, що потерпілий не заявив жодних претензій до винного, однак не пробачив його та просив призначити сувору міру покарання.

Отже, саме наслідки від дій винного у даному кримінальному провадженні та його поведінка під час вчинення кримінального правопорушення та після його вчинення, не усвідомлення своєї провини більшою мірю мають враховуватись при призначенні покарання.

Вказуючи на суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, захисник не наводить жодних обставин та доказів, які б позитивно характеризували винного, та вказували б на те, що він може виправитись при призначенні більш м`якого покарання ніж призначив суд.

Обране ОСОБА_6 покарання, повністю узгоджується з критерієм справедливості, правову позицію щодо якого висловив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, зазначивши, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який перебуває під вартою, в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_32 ОСОБА_33 ОСОБА_34 ОСОБА_35