Справа №498/1186/22
Провадження №1-кп/498/36/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року Великомихайлівський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Велика Михайлівка кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000554 від 30.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України

встановив:

В провадженні Великомихайлівського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000554 від 30.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 15 травня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України строком на 60 (шістдесят) днів - до 13 липня 2023 року.

28.06.2023 року через канцелярію суду надійшло клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, так як на день розгляду справи існують ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. По перше, відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, з конфіскацією майна або без неї, та те, що обвинувачений ОСОБА_4 після вчинення злочину зник з місця його вчинення, добровільно до правоохоронних органів не звернувся, з метою подальшого переховування та ухилення від кримінальної відповідальності, а був зупинений на блок-посту під час керування викраденим транспортним засобом працівниками поліції, з урахуванням воєнного стану в Україні та нестабільним рівнем безпеки у області, підсумовуючи вище викладене, є достатні підстави вважати, що особа може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. По друге, відповідно до п.3 ч.1 ст.177 КПК України наявним є ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, адже мешкає по-сусідству з потерпілим ОСОБА_6 , а саме по АДРЕСА_1 , а також останньому відомо місце роботи та несення служби свідків. Також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 має нестійкі соціальні зв`язки за місцем мешкання у зв`язку з тим, що тривалий час не проживав за місцем реєстрації. По третє, відповідно до п.5 ч.1 ст.177 КПК України наявним є ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може продовжити свою злочинну діяльність, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, на шлях виправлення не став, та знову вчинив умисний злочин.Так, обвинувачений ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, має не зняту та не погашену у законному порядку судимість повторно вчинив умисний злочин, що підтверджується матеріалами кримінального провадження зібраними під час досудового розслідування. Зазначене свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, такого як домашній арешт чи особисте зобов`язання не забезпечать у повній мірі запобігання вищевказаним ризикам, тому як обвинувачений ОСОБА_4 , залишаючись на волі, може продовжити злочинну діяльність і переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків та потерпілого. Крім того, застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо з наступних підстав: обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, передбаченого ст.179 КПК України, є недоцільним, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину повторно маючи незняту та непогашену судимість, тому не має впевненості, що обвинувачений буде дотримуватись вимог, закріплених ст.42 КПК України. Крім того, застосування особистого зобов`язання жодним чином не сприятиме запобіганню ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Для застосування особистої поруки, згідно зі ст. 180 КПК України, потрібна наявність поручителів. Проте жодна особа, під час досудового розслідування кримінального провадження, не виявила намір бути поручителем обвинуваченого ОСОБА_4 . Для застосування домашнього арешту, згідно ст.181 КПК України не має підстав, так як вказаний запобіжний захід жодним чином не сприятиме запобіганню ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Враховуючи, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, вважає, що покладення обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, не є доречним. Іншими обставинами, що в сукупності вказують на можливість і необхідність застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до ст. 178 КПК України, також є: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України; 2) вік та стан здоров`я обвинуваченого слідством не встановлено фактів хвороби, яка б унеможливлювала застосування до ОСОБА_4 такого запобіжного заходу; 3) наявність у обвинуваченого постійного місця роботи обвинувачений ніде не працює; 4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого за місцем проживання обвинувачений ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, останні п`ять років не проживав за місцем реєстрації, веде антисоціальний спосіб життя. Від так він вважає, що ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшилися, а враховуючи, що обвинувачений на даний час знаходиться в умовах ізоляції від суспільства, то нові ризики з`явитися не могли.

Також через канцелярію суду від захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 надійшло клопотання про допит свідків: ОСОБА_7 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 , проживаючої за адресою : АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про допит свідків заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечув проти заявленого прокурором клопотання стосовно продовження обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Підтримав клопотання свого захисника ОСОБА_5 про допит свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні, заперечував проти продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на обставини викладені в запереченні на клопотання прокурора, у зв`язку з тим, що у клопотанні про продовження дії запобіжного заходу обставини не відповідають фактичним обставинам справи з огляду на наступне. Обвинувачений ОСОБА_4 тривалий час перебував з потерпілим ОСОБА_10 у дружніх відносинах. На грунті сформованих дружніх відносин потерпілий ОСОБА_10 періодично надавав обвинуваченому ОСОБА_4 у користування автомобіль марки « ВАЗ», модель 21011, 1978 року випуску, бежевого кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності. А також необхідно зазначити, що обвинувачений ОСОБА_4 має матір ОСОБА_7 . 30.11.2022 року біля 16:00 год. стан здоров`я матері обвинуваченого ОСОБА_11 різко погіршився та остання потребувала невідкладної медичної допомоги, та в силу свого похилого віку має низку хронічних хвороб, зокрема порушення мозкового кровообігу, внаслідок чого має геміпарез та моторну афазію. З урахуванням наявних захворювань остання періодично потребує допомоги екстреної медичної допомоги та її син обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово викликав швидку медичну допомогу. Однак, з урахуванням територіальної віддаленості місця проживання від найближчої медичної установи, відсутністю достатньої кількості автомобілів швидкої допомоги , які обслуговують тери торіальну громаду, а також їх завантаженість, очікування на прибуття швидкої медичної допомоги може тривати годинами. Враховуючи стан здоров`я матері 30.11.2022 року самостійно госпіталізувати її до медичного закладу було небезпечно , а тому обвинувачений ОСОБА_4 вирішив не втрачати час та поїхати за медичними працівниками для матері , а в подальшому у разі необхідності госпіталізувати її до медичного закладу під наглядом лікарів. А тому коли обвинувачений ОСОБА_4 побачив на подвір`ї навпроти будинку незачинений автомобіль з ключами у замку , який він попередньо періодично брав у користування з дозволу власника ОСОБА_10 , а саме ВАЗ модель 21011, 1978 року випуску, бежевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , скористався ним виключно з метою якомога швидше призвести до матері медичних працівників. Тобто, у обвинуваченого ОСОБА_4 не було прямого умислу на незаконне заволодіння транспортного засобу автомобіля марки « ВАЗ» модель 21011, 1978 року випуску, а останній діяв у стані крайньої необхідності у розумінні положень ст. 39 КК України. Із змісту клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що прокурором ОСОБА_3 лише перераховані ризики , які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та не підтвердження не додано жодного доказу. У вищевказаному клопотанні прокурором ОСОБА_3 зазначено про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України , оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення , що відноситься до тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, з конфіскацією майна або без такої. Крім того, у клопотанні про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , прокурором ОСОБА_3 зазначається про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України , а саме незаконно впливу на свідків та потерпілого, проте докази на підтвердження зазначеного ризику прокурором до клопотання не додано, зокрема документи або задокументовані покази свідків, які б підтвердили, що обвинувачений ОСОБА_4 вчиняв подібні дії у минулому. Окремо звертаю увагу суду, що станом на теперішній час потерпілий ОСОБА_10 претензій морального та матеріального характеру до бвинуваченого ОСОБА_4 не має, а тому у останнього взагалі немає ніякого наміру та необхідності здійснювати на потерпілого ОСОБА_10 будь-який вплив. З урахуванням вищевикладеного , підстави для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у рамках кримінального провадження № 0000554 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.11.2023 року відсутні, оскільки ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні. Окремо звертає увагу суду на те, що згідно відповіді Міністерства юстиції України № 10397/852-1-23/27 від 27.01.2023 року, починаючи з 24.02.2022 року з метою забезпечення права на захист життя та здоров`я осіб, що тримаються в установах ДКВС України, керівництвом слідчих ізоляторів вжито заходів щодо створення захисних споруд для укриття засуджених осіб, узятих під варту, від ракетних обстрілів. Лише в державних установах « Київський слідчий ізолятор», Одеський слідчий ізолятор « та Рівненський слідчий ізолятор» не обладнанні укриття у зв`язку із відсутністю місць, які за своїми властивостями можна використовувати як захисні споруди від обстрілів. Аналізуючи вищевикладене, продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 наражає на небезпеку життя та здоров`я останнього. Сторона захисту вважає, що продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, буде суперечити п.п. « с» п.1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та принципу правової держави, оскільки підозра на даний час є обґрунтованою і в подальшому, при розгляді кримінального провадження можлива зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення з тяжкого злочину на злочин невеликої, або середньої тяжкості. Крім того, підтримав клопотання про допит свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився.

Розглянувши підстави заявленого клопотання про продовження обвинуваченому обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника обвинуваченого, суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина 3 статті 131 КПК регламентує, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

За змістом ст.ст.131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключено у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого є запобігання ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, що підтверджується обвинувальним актом та реєстром матеріалів досудового розслідування.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, та те, що обвинувачений ОСОБА_4 після вчинення злочину зник з місця його вчинення, добровільно до правоохоронних органів не звернувся, з метою подальшого переховування та ухилення від кримінальної відповідальності, та був зупинений на блок-посту під час керування викраденим транспортним засобом працівниками поліції, раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, в тому числі і за аналогічний злочин, має не зняту та не погашену у законному порядку судимість, повторно вчинив умисний злочин, крім того, в провадженні Христинівського районного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 358 КК України та в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси також перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 263 КК України, під час розгляду якого він перебував у розшуку, отже на шлях виправлення не став.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , так як це відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а дані про особу обвинуваченого дають достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України та прокурором доведено, що перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_4 може продовжити свою злочинну діяльність, вчинити інше кримінальне правопорушення, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, негативно впливати на свідків.

Суд не може прийняти до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 щодо того, що обвинувачений доглядає хвору мати, оскільки родинний зв`язок не підтвердженний документально.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Однак, враховуючи існування ризиків, особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів із можливістю внесення застави визначеної ухвалою суду від 15 травня 2023 року.

Розглянувши клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про допит свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження (ч.1 ст.95 КПК України).

Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 5 ст. 95 КПК України).

Згідно висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 07.07.2020 року у справі №632/313/16-к (провадження № 51-2113км19), здійснення судом допиту свідків, витребування документів та проведення процесуальних дій на підставі клопотання не є порушенням принципу диспозитивності у кримінальному провадженні, а отримані у такий спосіб докази є допустимими.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про допит свідків та викликати в судове засідання свідків: ОСОБА_7 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 , проживаючу за адресою : АДРЕСА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 65, 84, 95, 176-178, 183, 194-199, 369-372, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України строком на 60 (шістдесят) днів - до 14 жовтня 2023 року включно, із можливістю внесення застави визначеної ухвалою суду від 15 травня 2023 року.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про допит свідків задовольнити.

Викликати в судове засідання свідків: ОСОБА_7 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 , проживаючу за адресою : АДРЕСА_3 .

Копію ухвали вручити прокурору Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області, обвинуваченому, захиснику - для відома, направити Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України - для виконання.

Ухвала підлягає апеляційному оскарженню згідно вимог діючого законодавства.

Суддя ОСОБА_1