ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2764/22

23 липня 2023 року

Костопільський районний суд Рівненської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000368 від 08.12.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нововасилівка Бахчисарайського району Автономної Республіки Крим, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, працюючого на посаді водія в ПП ОСОБА_5 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України

за участю сторін та учасників кримінального провадження: прокурора - ОСОБА_6 , представника потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого та третьої особи по цивільному позову - ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого та представника цивільного відповідача ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_9 , цивільного відповідача - ОСОБА_5 , представника цивільного відповідача ПАТ "НАСК "ОРАНТА"" - ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 08 грудня 2021 року о 16 год. 20 хв., в умовах сутінок, керуючи технічно справним автомобілем ЗиЛ-131, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 125 км+600м. автодороги Н-25 Городище-Рівне- Старокостянтинів, зі сторони м.Рівне Рівненської області, в напрямку до м.Костопіль Рівненського району Рівненської області, в порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху), маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не впевнився, що його дії будуть безпечними та не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки дорожнього руху, під час руху, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснюючи гальмування, допустив занос коліс керованого ним автомобіля, на вкритому ожеледицею слизькому покритті дороги, з подальшим виїздом на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , що рухався в напрямку м.Рівне Рівненської області та був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів по незалежних від нього технічних причинах.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому проксимального відділу лівої стегнової кістки зі зміщенням, відкритого перелому нижнього полюса лівого надколінника з незначним зміщенням та пошкодженням зв`язкового апарату, відкритого перелому латерального виростку правої стегнової кістки з дефектом кісткової тканини та розривом власної зв`язки наколінка, закритого перелому лівого ліктевого відростку із зміщенням, відкритої черепно-мозкової травми у вигляді уламкового перелому латеральної частини виростка потиличної кістки зліва з переходом на безелярну частину та лівий атланто-окципітальний суглоб з помірним зміщенням фрагментів, які згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння.

Порушення ОСОБА_4 вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, який вимагає від водія під час вибору в установлених межах безпечної швидкості урахувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, знаходяться у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Дані дії, ОСОБА_4 , які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, підтвердив фактичні обставини справи, щиро розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілого.

Суд, з`ясувавши думку прокурора, представника потерпілої юридичної особи та обвинуваченого щодо визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню та порядок їх дослідження, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву в добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Оцінивши, досліджені докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, що ОСОБА_4 , 08 грудня 2021 року о 16 год. 20 хв. керуючи технічно справним автомобілем ЗиЛ-131, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись на 125 км+600м. Автодороги Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів, порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху, та допустив зіткнення з автомобілем Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , у результаті чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент заподіяння, а тому скоєне ним суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття у вчиненому та активне сприяння в розкриті кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України не встановлені.

При обранні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 65 КК України суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно до ст.12 КК України віднесене до тяжких злочинів, особу винного, який має постійне місце проживання та реєстрації, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на диспансерному нагляді у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, наявність у ОСОБА_4 декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих обставин, його відношення до скоєного, враховує, те, що ОСОБА_4 перерахував потерпілому 20 000 гривень на лікування, працює водієм та вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових кримінальних правопорушень, слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, без позбавлення права керування транспортним засобом, а також приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 , без відбування призначеного покарання, а тому застосувавши ст. 75, 76 КК України, звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.

Потерпілий ОСОБА_7 звернувся до суду із цивільним позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"", Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, в якому просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"" на його користь 159581,32 грн. шкоди завданої здоров`ю у вигляді витрат на лікування, 100418,68 грн. шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, 130000,00 грн. шкоди заподіяної майну потерпілого, 13000,00 грн. моральної шкоди та стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на його користь 115581,32 грн. шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездаткості, 61814,90 грн. шкоди заподіяної майну потерпілого, 987000,00 грн. - моральної шкоди.

В судовому засіданні представник потерпілого підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд задоволити їх з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник цивільного відповідача ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"" ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечувала, щодо позовних вимог цивільного позивача ОСОБА_7 пред`явлених до ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"" та просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову, з підстав зазначених у відзиві.

Зокрема, у відзиві зазначено, що вимога про виплату страхового відшкодування завданого автомобілю "Honda CR-V", реєстраційний номер НОМЕР_2 , подана з пропуском річного строку звернення, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Також, зазначено, що вимоги позивача щодо відшкодування шкоди пов`язаної з лікуванням та шкодою пов`язаною із стійкою втратою працездатності є передчасними, а вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди завданої автомобілю позивача та 13000 грн. моральної шкоди є безпідставними та необгрунтованими.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог.

У позовній заяві зазначено, що ОСОБА_7 внаслідок ДТП, заподіяно шкоду здоров`ю в розмірі 159581,32 гривні, у вигляді витрат понесених на лікування, майнову шкоду спричинену пошкодженням автомобіля в розмірі 191814,90 гривень; шкоду, пов`язану зі стійкою працездатністю в сумі 216000,00 гривень, моральну шкоду, позивач оцінює в 1000000,00 гривень.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підстав (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або згаданим вище Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Встановлено, що в момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 виконував свої посадові обов`язки, працюючи водієм автотранспортних засобів у ФОП ОСОБА_5 .

Згідно довідки від 09.12.2021 року за вих. №4, ОСОБА_4 з 05 червня 2019 року працює у ФОП ОСОБА_5 водієм автотранспортних засобів (а.с.29).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 власником автомобіля ЗиЛ-131, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_5 (а.с.28).

Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_5 застраховано у приватному акціонерному товаристві «НАСК «Оранта», що підтверджується полісом №АТ/0215356 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.30).

Згідно вказаного полісу, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260000 грн., за шкоду заподіяну майну 130000 грн., франшиза - 1500 грн.

Встановлено, що 09.12.2021 року до ПАТ "НАСК "ОРАНТА"" звернувся ОСОБА_4 з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди (а.с.193).

Також, до ПАТ "НАСК "ОРАНТА"" 22.12.2021 року з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди звернувся ОСОБА_7 (а.с. 194).

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 23.1 ст. 23 зазнаначеного вище Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

- шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

- шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

- шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

- моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

- шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Як вказано вище, позивач та його представник зазначили, що потерпілому ОСОБА_7 , заподіяно шкоду здоров`ю в розмірі - 159581,32 гривні, на підтвердження вказаної обставини позивачем було долучено відповідні квитанції та чеки (а.с.40-74).

Відповідачем ПАТ НАСК "Оранта" надано висновок лікаря експерта Управління медичного асистента ТОВ "Гарант-АСІСТ АНС" ОСОБА_11 , де зазначено, що сума за наданими чеками становить 133283,19 грн., сума збитку, що не підлягає відшкодуванню становить 11 441,80 грн.

Однак, на підтвердження понесених потерпілим витрат на лікування у розмірі 159581, 32 грн., суду було надано квитанція та чеки на суму: 350,00; 880,00; 115,00; 352,00; 341,60; 2612,70; 1575,08; 62,84; 420,65; 271,12; 172,91; 243,50; 175,00; 804,75; 2237,04; 3176,33; 3090,02; 4027,98; 70,50; 415,00; 53,50; 11062,35; 404,72; 146,00; 7189,20; 176,00; 173,00; 106,00; 24,23; 691,50; 492,00; 5294,45; 33,12; 30,80; 13,27; 1530,00; 4723,48; 333,04; 396,70; 1259,50; 148,32; 2580,14; 3182,44; 2558,35; 67,22; 848,50; 521,34; 788,00; 2575,98; 448,14; 198,00; 3438,43; 296,00; 29,50; 306,12; 60,00; 198,00; 150,00; 172,15; 472,74; 231,00; 1869,51; 2759,00; 1463,76; 303,10; 45,00; 645,00; 1434,50; 869,00; 2644,00; 415,60; 85,40; 124,50; 256,20; 700,00; 189,00; 1488,00; 250,00; 250,00; 36,50; 159,50; 330,00; 1153,73; 1387,78; 176,00; 25,94; 121,08; 116,43; 144,80; 519,00; 1517,18; 237,00; 39,30; 1321,00; 50,00; 150,00; 150,00; 50,00; 2436,00; 790,00; 790,00; 1101,00; 2150,00; 15301,00; 273,52; 250,00; 11,90; 61,75; 190,35; 68,73; 3290,00; 3290,00; 8930,00; 3443,66; 1101,00; 14150,00; 3600,00; 61,00; 52,00; 37,00; 37,00.

Відповідачем ПАТ НАСК "Оранта" надано висновок лікаря експерта Управління медичного асистента ТОВ "Гарант-АСІСТ АНС" ОСОБА_11 , згідно якого експерт зазначив медикаменти не пов`язані з лікуванням основного захворювання, продуктів харчування та немедичних витрат.

Так, суд погоджується та не враховує у вартість понесених витрат на лікування витрати на купівлю ножиць у сімі 89 грн., та продуктів харчування на суму 61,00 грн., 52,00 грн., 37,00 грн., з рештою частиною висновку суд не погоджується, оскільки зазначені витрати у чеках були понесені позивачем у зв`язку з лікуванням та перебуванням останнього у медичних закладах.

Таким чином, загальна вартість понесених позивачем витрат на лікування становить 159342 грн. 32 коп.

Встановлено, що після ДТП ОСОБА_7 є інвалідом І групи (а.с.35).

Відповідно до п. 26.2 ст. 26 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Таким чином, встановлено, що на користь ОСОБА_7 підлягає стягненню 216 000, 00 грн. у відшкодуванні шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідачів нанесену йому моральну шкоду, яку оцінює в 1000000,00 грн.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди ", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, потерпілий в кримінальному провадженні (справі) має право на пред`явлення цивільного позову про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яка завдана цій особі кримінальним правопорушенням.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , повідомила, що вона є тещею потерпілого ОСОБА_7 , вказала, що під час ДТП останній отримав дуже тяжкі тілесні ушкодження, він втратив здоров`я, машину, роботу, кар`єру, нормальний спосіб життя, отримав І групу інвалідності, на цей час почав пересуватися самостійно, за допомогою милиць. Вказала, що ОСОБА_7 довгий час після ДТП вживав заспокійливе, на цей час проходить лікування та реабілітацію у Польщі.

Свідок ОСОБА_13 , в судовому засіданні показав, що він є другом ОСОБА_7 , повідомив, що після ДТП останній не міг виконувати елементарні речі, його мова стала затяжна, довгий час після події він не міг самостійно рухатися, ДТП змінила повністю його спосіб життя, зауважив, що з розмов із потерпілим зрозуміло, що моральні і фізичні страждання у ОСОБА_7 тривають і до сьогодні.

Враховуючи викладене встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 було спричинено моральну шкоду, яка пов`язана із каліцтвом та іншими ушкодженнями здоров`я, останній пережив та переживає душевні страждання пов`язані із вимушеними змінами у його житті, час та зусилля, необхідні для відновлення його повноцінного життя є довгим та складним.

На переконання суду, враховуючи характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий ОСОБА_7 з приводу наслідків протиправних діянь обвинуваченого, які полягають у душевних стражданнях, порушеному нормальному способу житті, у зв`язку з чим докладаються значні зусилля для його налагодження та організації, суд вважає, що сума відшкодувань за завдану йому моральну шкоду підлягає до задоволення в сумі 100 000 гривень. Вказана сума, на думку суду, відповідатиме вимогам розумності та справедливості, та відповідатиме характеру вчиненого обвинуваченим правопорушення.

Згідно ст. 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Враховуючи, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю згідно страхового полісу становить 260000 грн., яка включає в себе шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим та моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»» на користь ОСОБА_7 - 159342 гривні 32 копійки шкоди завданої здоров`ю у вигляді витрат на лікування, 88 276 гривень 68 копійок - шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності та 12381 гривню 00 коп. (що складає 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю) - моральної шкоди, що в сумі не перевищує суму страхового полісу 260000 гривень.

Так, з відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 підлягає до стягненню різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, а саме - 127 723 гривні 32 копійки шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності та 87 619 гривень 00 копійок - моральної шкоди.

Також, судом встановлено, що згідно висновку №СЕ-19/118-22/4224-АВ від 10.06.2022 року, матеріальний збиток завданий власнику автомобіля "Honda CR-V", реєстраційний номер НОМЕР_2 , тобто ОСОБА_7 , у результаті пошкодження даного транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 08.12.2021, складав 191814,90 грн. (а.с.75-88).

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Також, відповідно до п. 12.2 ст. 12 зазначеного вище Закону франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Таким чином, враховуючи розмір страхового відшкодування та розмір франшизи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»» на користь ОСОБА_7 - 128 500 гривень 00 копійок - шкоди завданої майну потерпілого та відповідно з Фізичної особи підприємця ОСОБА_5 різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, що становить 63 314 грн. 90 коп.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача ПАТ "НАСК "Оранта"" проте, що вимоги позивача щодо відшкодування шкоди пов`язаної з лікуванням та шкоди пов`язаної із стійкою втратою працездатності є передчасними, а вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди пред`явлені з пропущеним строком, а тому не підлягають до задоволення.

Так, в обгрунтування заперечень відповідач посилається на п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно якого підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду № 147/66/17 від 14 грудня 2021 року зазначено, що аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

У постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій і зазначив таке: «потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту».

Судом встановлено, що внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_7 отримав дуже складні і тяжкі тілесні ушкодження, самостійно не рухався, на цей час стан здоров`я потерпілого не відновлено, з показів свідків встановлено, що ОСОБА_7 проходить реабілітацію та лікування за кордом, а тому суд приходить до висновку, що річний строк із зверненням до страхової компанії з заявою про страхове відшкодування потерпілим пропущено з причин незалежних від нього, і враховуючи, що строки позовної давності потерпілим не пропущено, суд вважає, що позовні вимоги позивача пред`явлені до страхової компанії підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід - відсутній.

Відповідно до п. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі якої, призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, без позбавлення права керування транспортним засобом і застосувавши ст. 75, 76 КК України, звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням - встановивши йому іспитовий строк терміном в 2 (два) роки, з покладенням на нього обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави, процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 11120 гривень 96 копійок.

Речові докази по справі, а саме:

автомобіль марки «ЗиЛ-131», реєстраційний номер НОМЕР_3 , після набрання вироком законної сили, який знаходить на зберіганні у власника ОСОБА_5 , вважати повернутим за належністю;

автомобіль Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_2 , після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_7 .

Скасувати накладений згідно ухвали Костопільського районного суду Рівненської області № 564/3348/21 від 10.12.2021 року арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження майном, а саме на автомобіль марки «ЗиЛ-131», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить на праві власності ОСОБА_5 .

Скасувати накладений згідно ухвали Костопільського районного суду Рівненської області № 564/3348/21 від 10.12.2021 року арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, а саме на автомобіль марки Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить на праві власності ОСОБА_7 .

Цивільний позов ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»», фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності - задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»» на користь ОСОБА_7 159342 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч триста сорок дві) гривні 32 копійки шкоди завданої здоров`ю у вигляді витрат на лікування, 12381 (дванадцять тисяч триста вісімдесят одну) гривню - моральної шкоди, 88 276 (вісімдесят вісім тисяч двісті сімдесят шість) гривень 68 копійок - шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності та 128 500 (сто двадцять вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок - шкоди завданої майну потерпілого.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 127 723 (сто двадцять сім тисяч сімсот двадцять три) гривні 32 копійки шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, 63 314 (шістдесят три тисячі триста чотирнадцять) гривень 90 копійок - шкоди заподіяної майну потерпілого та 87 619 (вісімдесят сім тисяч шістсот дев`ятнадцять) гривень 00 копійок моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Вирок суду набирає законої сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційною інстанцією.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

СуддяОСОБА_1