Справа № 308/9691/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, вилучене у ході обшуку автомобіля марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження № 0000119

В С Т А Н О В И В :

Прокурор звернувся до суду з вказаним клопотанням у якому зазначає, що в ході обшуку автомобіля марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проводився 17.06.2023 року виявлено та вилучено купюру номіналом 100 доларів США з серійним номером КІ231466372 , технічний паспорт до автомобіля марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 , а також автомобіль марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 . Вказує, що відповідно до постанови слідчого від 17.06.2023 вищеперераховані речі визнано речовими доказам у кримінальному провадженні, оскільки вони можуть містити сліди кримінального правопорушення та іншу необхідну інформацію для проведення подальшого досудового розслідування та встановлення об`єктивних обставин кримінального провадження. Незастосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до зникнення та навіть втрати слідів, предметів, як речових доказів. А тому з метою збереження речових доказів просить накласти арешт на вищезазначене майно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, з підстав зазначених у такому. Просив клопотання задовольнити. Додав, що після проведеного у ОСОБА_6 обшуку ( за місцем проживання та у транспортному засобі яким він користується), останнього не затримували та про підозру у вчиненні кримінального правопорушення такому не повідомляли.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечила, зазначивши, що жодного відношення вказане майно до кримінального правопорушення немає, як і власник вилученого майна ОСОБА_4 . Вилучені під час обшуку автомобіля марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 грошові кошти та технічний паспорт на зазначений автомобіль також є власністю ОСОБА_4 . Прокурор просить накласти арешт на вказане майно з метою збереження речових доказів, однак ним не додано жодного доказу на доведення причетності вилученого майна до будь-якого кримінального правопорушення. Просила у задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши думку прокурора, пояснення представника власника майна, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Як встановлено в ході розгляду клопотання, СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000119 від 16.04.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

З долученого до матеріалів клопотання протоколу обшуку від 17.06.2023 року вбачається, що в ході вказаного обшуку органом досудового розслідування було виявлено та вилучено купюру номіналом 100 доларів США з серійним номером КІ231466372, технічний паспорт до автомобіля марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 , а також автомобіль марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до вимог ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Згідно із п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У клопотанні прокурор зазначає, що метою накладення арешту на майно є збереження речових доказів.

До клопотання слідчим долучено постанову слідчого від 17.06.2023 року про визнання вищеперерахованих речей речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000119 від 16.04.2021 року.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Однак, слідчому судді не надано будь-яких доказів, які б доводили, що зазначені у клопотанні речі, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, зокрема, що вони містять сліди кримінального правопорушення та іншу необхідну інформацію для проведення подальшого досудового розслідування та встановлення об"єктивних обставин кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

На теперішній час прокурором не доведено, що в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт зазначеного в клопотанні майна є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують на такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт зазначеного майна.

Відтак, доводи прокурора щодо необхідності накладення арешту з метою забезпечення збереження майна як речових доказів, є безпідставними та немотивованими.

Відповідно до ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 13 червня 2023 року, автомобіль марки «Skoda Karoq» д.н.з НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Беручи до уваги вищевикладене, керуючись ч.2 ст. 173 КПК України, оцінюючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, обґрунтованість необхідності обмеження у праві власності майном, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора є необґрунтованим, а тому у задоволенні внесеного клопотання прокурора про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, вилучене у ході обшуку автомобіля марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження №0000119 відмовити.

Вилучені 17.06.2023 року в ході проведення обшуку автомобіля марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , речі, а саме: купюру номіналом 100 дол. США серії КІ231466372, технічний паспорт до автомобіля марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 повернути власнику.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1