Справа № 161/3953/19 Провадження №11-кп/802/347/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000359 за апеляційними скаргами прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черче Камінь-Каширського району Волинської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту «Луцьк» Волинської ДФС за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України та виправдано на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу кримінального правопорушення.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він, обіймаючи посаду державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Луцьк» Волинської митниці ДФС, тобто будучи службовою особою, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій (бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити, не виконав свої обов`язки щодо безпосередньої реалізації митних справ, контролю за додержанням усіма юридичними й фізичними особами законодавства України з питань митної справи, не вжив усіх передбачених законодавством України з питань митної справи заходів, навпралених на визначення дійсної дати виготовлення та першої реєстрації автомобілів марки «MAN», номер кузова НОМЕР_1 , «MAN», номер кузова НОМЕР_2 , «MAN», номер кузова НОМЕР_3 , та каталогу виробника вказаних транспортних засобів, з метою забезпечення належного контролю за повним та своєчасним справлянням податків, зборів (інших обов`язкових платежів) при переміщенні вказаних транспортних засобів через митний кордон України або проведення митних процедур, чим проявив службову недбалість та порушення нормативно-правових актів і перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із завданням тяжких наслідків державним інтересам у вигляді несплати (ненадходження) до Держаного бюджету України митних платежів.

Таким чином такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 367 КК України, як неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди державним інтересам.

Суд першої інстанції в ході судового розгляду, за наслідками дослідження обставин кримінального провадження, дійшов висновку, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення участі у його вчиненні, стороною обвинувачення не надано, і судом не виявлено, в зв`язку з чим виправдав ОСОБА_7 за статтею пред`явленого обвинувачення.

Не погодившись з вказаним рішенням прокурор Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 та прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких викладені аналогічні доводи щодо незаконності вироку суду першої інстанції. Вказують про допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло безпідставне виправдення обвинуваченого.

Насамперед, апелянти вказують на порушення судом першої інстанції вимог ст. 94, 374 КПК України, оскільки дослідивши в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд в оскаржувальному вироку взагалі не виклав їх перелік, зміст та не надав їм жодної оцінки.

Щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження зазначають наступне. Як вбачається з матеріалів справи при митному оформленні транспортного засобу АСАУР згенеровано обов`язкову для виконання форму митного контролю 105-2 контроль правильності визначення митної вартості товарів, оскільки можливе зниження вартості товару.

Проте ОСОБА_7 не здійснив належну чином перевірку правильності визначення митної вартості, не провів перевірку відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів, не опрацював ретельно документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 МК України.

З наведеного слідує, що саме внаслідок службової недбалості ОСОБА_7 під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості транспортних засобів MAN, не було прийнято визначене ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості даного товару.

Крім того ОСОБА_7 не перевірив наявності розбіжностей у документах на транспортні засоби відносно календарного та модельного року виготовлення автомобілів, а також не виявив невідповідність заявленої дати першої реєстрації транспортних засобів, у зв`язку з цим ним не було направлено письмової вимоги до ПП «АВТОІМПОРТГРУП» про надання копій митної декларації країни відправлення транспортного засобу.

Також апелянти зауважують, що ОСОБА_7 завершив митне оформлення транспортних засобів, визнавши заявлену декларантом митну вартість товару за резервним методом відповідно до ст. 64 МК України без проведення попередньої процедури консультації з органом доходів і зборів та без документального підтвердження правильності її обчислення.

Крім того, в акті про результати тематичної перевірки Волинської митниці ДФС №354/0.99-99-22-12-21-2 від 07.02.2019 чітко вказано, що ОСОБА_7 не дотримано вимог статті 337 та 363 МК України та інших нормативних актів в частині неповноти внесення інформації під час формування СУР з метою визначення форм та обсягів митного контролю та достатніх для забезпечення вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Також висновком Київського НДЕКЦ за результатами проведення судово- почеркознавчої експертизи № 8-4-20059 від 08.01.2019 встановлено, що в актах огляду за митними деклараціями № UA205090/2017/020871 від 21.06.2017, № 205090/2017/023985 від 06.07.2017 та № 205090/2017/041066 від 27.09.2017 підписи від імені директора ПП «АВТОІМПОРТГУП» ОСОБА_11 виконані не ним, а іншою особою, та в межах огляду за митною декларацією 205090/2017/023985 від 06.07.2017 та № 205090/2017/041066 від 27.09.2017 рукописні написи «уповноважена особа ОСОБА_11 » виконано обвинуваченим ОСОБА_7 .

Так як стороною обвинувачення надано ряд належних та допустимих доказів, яким суд першої інстанції не надав повної, всебічної та об`єктивної оцінки, докази, які наведенні в апеляційних скаргах, на думку апелянтів підлягають повторному дослідженні в суді апеляційної інстанції.

На підставі вказаного, апелянти зазначають про формальність, необґрунтованість і невмотивованість вироку суду першої інстанції, у зв`язку з чим просять оскаржуваний вирок скасувати. Ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України та призначити покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк три роки.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який просив вимоги апеляційних скарг сторони обвинувачення задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які вважають апеляційні скарги прокурорів безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Таким чином, невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм процесуального права незалежно від доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Перевіривши вирок, ухвалений щодо ОСОБА_7 про визнання його невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, на предмет його відповідності зазначеним вище та іншим вимогам кримінального процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення не може бути визнане законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Так, місцевий суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України не знайшла свого підтвердження представленими стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні доказами у зв`язку з чим останній підлягає виправданню на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діях складу злочину.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, судом першої інстанції було допитано свідків, зокрема, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_11 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 .

Однак як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, місцевий суд обмежився лише викладкою показань, які вказані вище особи надали під час розгляду кримінального провадження по суті, не навівши при цьому жодних мотивів, з яких надана ними інформацію підтверджує чи спростовує наявність у діях ОСОБА_7 інкримінованого йому складу злочину.

Крім того, суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Проте у вироку судом першої інстанції не зазначено жодного доказу, який досліджувався судом, не проаналізовано з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, не вмотивовано прийняття одних і відхилення інших доказів. Так, місцевий суд без посилання на конкретні докази, які ним були безпосередньо дослідженні, дійшов висновку, що ОСОБА_7 підлягає виправданню на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діях складу злочину.

Так в супереч вимогам ч. 1, 3 ст. 374 КПК України у вироку суду не знайшли свого відображення наступні докази сторони обвинувачення: довідки №19, 20, 24 щодо ухилення від застосування згідно п. 29.1 ст. 29 та п. 215.3.5 с. 215 ПКУ коригую чого коефіцієнту 40 до ставки акцизу на транспортні засоби з номерами шасі НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , « НОМЕР_3 , складені головним державним інспектором-спеціалістом адміністрування митних платежів Міжрегіональної митниці ДФС ОСОБА_24 ; лист-орієнтування Міжрегіональної митниці ДФС № 84/730-70-03-17 від 17.03.2017; висновок Дніпропетровського НДІСЕ за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи № 6354/6355-18/ від 18.01.2019; акт про результати тематичної перевірки Волинської митниці ДФС № 354/0.99-99-22-12-21-2 від 07.02.2019; висновок Дніпропетровського НДІСЕ за результатами проведення судової технічної експертизи документів № 4561/4562-18 від 12.09.2018; висновок Дніпропетровського НДІСЕ за результатами проведення судової технічної експертизи документів № 4563/4564-18 від 12.09.2018; висновок Чернівецького НДІСЕ за результатами проведення судової технічної експертизи документів № 1154-К від 27.09.2018; лист ТОВ «МАН БАС ЕНД ТРАК ЮКРЕЙН» № 110 від 30.10.2018; посадова інструкція державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Луцьк» Волинської митниці ДФС; митні декларації № UA205090/2017/020871 від 21.06.2017, № 205090/2017/023985 від 06.07.2017 та № 205090/2017/041066 від 27.09.2017; акт про проведення огляду (переогляду) транспортних засобів за митними деклараціями № UA205090/2017/020871 від 21.06.2017, № 205090/2017/023985 від 06.07.2017 та № 205090/2017/041066 від 27.09.2017; висновок Київського НДЕКЦ за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 8-4/2059 від 08.01.2019. які в поданих апеляційних скаргах повторно просять дослідити прокурори та які, на переконання останніх, доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому криміального правопорушення. Вказаним доказам суд першої інстанції не надав належної оцінки, із зазначенням мотивів прийняття одних і відхилення інших доказів, про що правильно вказують апелянти.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд першої інстанції, докази, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі та які були подані місцевому суду стороною обвинувачення, належним чином не дослідив, не надав їм належної оцінки у своєму рішенні, не спростував їх у відповідному об`ємі, не провів аналіз таких доказів у повному обсязі на предмет належності та допустимості. Мотиви щодо недоведеності вини обвинуваченого, викладені у мотивувальній частині вироку, на думку колегії суддів, не являються безсумнівними та однозначними, оскільки є недостатніми, поверхневими та непереконливими, а тому не можуть слугувати беззаперечними підставами для висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_7 .

Статтею 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. Така невідповідність згідно ст. 411 КПК України має місце тоді, коли висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, висновки суду, викладені в судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Таким чином, суд першої інстанції дослідивши вказані докази в судовому засіданні, не надав їм належної та повної оцінки у вироку, що є недопустимим. Поверхневе дослідження доказів в даному кримінальному провадженні позбавило суд першої інстанції ухвалити вмотивоване рішення.

Тому, за наведених обставин, висновок суду про визнання невинуватим ОСОБА_7 є передчасним, зробленим без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Крім того, як вбачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000359 від 15.02.2019, складеного прокурором першого відділу процесуального керівництва другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_26 та затвердженого першим заступником Генерального прокурора ОСОБА_27 за фабулою обвинувачення, яке прокурор вважав встановленим, ОСОБА_7 було висунуто обвинувачення за ч. 1 ст. 367 КК України в тому, що він неналежним чином виконував покладені на нього службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди державним інтересам. Однак, прокурором при викладі фактичних обставин справи в обвинувальному акті вказано, що дії ОСОБА_7 перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із завданням тяжких наслідків державним інтересам у вигляді несплати до Державного бюджету України митних платежів у сумі 173 308 грн 44 коп, таким чином зазначене підпадає під диспозицію ч. 2 ст. 367 КК України.

Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. При цьому, формулювання обвинувачення повинно містити всі ознаки складу злочину, у вчиненні якого особу визнано винуватою та за своїм змістом відповідати диспозиції норми закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому.

Також згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а невідповідність кваліфікації дій обвинуваченого закону України про кримінальну відповідальність та неконкретність обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, порушує право обвинуваченого на ефективний спосіб захисту своїх прав.

На переконання апеляційного суду, вказане вище відповідно до ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду першої інстанції прийняти законне та обґрунтоване судове рішення, що згідно ч. 1 ст. 409, ст. 415 КПК України є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

За таких обставин вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства та неповнотою судового розгляду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції слід всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, дати належну юридичну оцінку здобутим доказам, перевірити доводи апеляційної скарги та прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення в розумінні ст. 370 КПК України.

Зважаючи на зазначене вище, апеляційні скарги прокурорів необхідно задовольнити частково.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 , прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Головуючий

Судді