1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/5162/23 1-кс/335/1505/2023
14 червня2023 року м. Запоріжжя
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Роботине Токмацького району Запорізької області, українця, громадянина України, який здобув неповну середню освіту, неодруженого, непрацевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
-14.11.2014 Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 186 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень;
-13.04.2018 Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;
-11.12.2019 Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, 70, 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,
Слідчий звернувся до слідчого судді з вищезазначеним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив наступне.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.06.2023 приблизно о 21 год. 00 хв., ОСОБА_5 , знаходячись біля зупинки громадського транспорту «ТЦ Україна» біля будинку № 147 по проспекту Соборному в м. Запоріжжя, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, наніс один удар кулаком в обличчя потерпілому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та відкрито заволодів мобільним телефоном марки "Xiaomi", модель "Redmi 9T", в корпусі чорного кольору, пам`ять об`ємом 64 Gb, в якому знаходилась сім-карта оператора «Водафон Україна» з мобільним номером НОМЕР_1 та сім-карта оператора "Лайф" з мобільним номером НОМЕР_2 , imei 1: НОМЕР_3 та imei 2: НОМЕР_4 , вартість якого 8000 гривень 00 копійок, який на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після чого, ОСОБА_5 , покинув місце вчинення злочину з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 8000 гривень 00 копійок.
13.06.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
Посилаючись на те, що до ОСОБА_5 , усвідомлюючи суворість та невідворотність покарання, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати встановленню істини у справі, що свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, слідчий просить обрати стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого та наполягав на його задоволені.
Підозрюваний проти задоволення клопотання заперечував та просив суд застосувати до нього більш м`який запобіжний захід. Суду повідомив, що між ним та потерпілим виникло непорозуміння, проте він не заперечує факт вчинення ним інкримінованого йому правопорушення. У вчиненому він розкаюється та має намір відшкодувати потерпілому шкоду. Крім того, має намір вступити до лав Збройних сил України.
Захисник також заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на те, що існування ризиків, на які посилаються слідчий та прокурор, ґрунтується лише на припущеннях сторони обвинувачення. Крім того, стороною обвинувачення не доведено неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
Заслухавши думку учасників провадження, вивчивши клопотання слідчого, дослідивши додані до нього матеріали досудового розслідування, слідчий суддя встановив наступне.
13.06.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення.
Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які досліджені у ході розгляду слідим суддею клопотання.
При цьому, слідчий суддя враховує, що на даному етапі провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Оцінивши надані стороною обвинувачення докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому злочину.
Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
За змістом п.п. «b» та «c» ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особу може бути позбавлено свободи для забезпечення виконання нею будь-якого обов`язку, встановленого законом, а також з метою її допровадження до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки підозрюваного, певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Вирішуючи клопотання про застосування до апідозрюваннго запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема те, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років; вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованого йому правопорушення ; вік та стан здоров`я підозрюваного, який є особою працездатного віку, інформації щодо наявності в нього захворювань, що перешкоджають триманню його під вартою суду не надав; відсутність у підозрюваного утриманців та міцних соціальних зв`язків; відсутність у підозрюваного джерела доходів; наявність у підозрюваного непогашеної судимості за корисливі злочини, зокрема за злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.
У рішенні «Чеботарь проти Молдови» 13.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993.
Перевіряючи доводи слідчого та прокурора на предмет існування ризиків, слідчий суддя встановив, що заявлені слідчим та прокурором ризики, передбачені п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно існують. Разом з тим, доводи сторони обвинувачення щодо того, що підозрюваний, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення суддею відхиляються, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях слідчого.
Підозрюваний, з врахуванням тяжкості покарання, яке передбачено за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; з урахуванням того, що досудове розслідування перебуває на початковій стадії, він може незаконно впливати на свідків та потерпілого в даному кримінальному провадженні.
На виконання вимог ст. 194 КПК України слідчим суддею вивчалась можливість застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам.
Слідчий суддя визнає неможливим застосовувати до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу жодна особа не виявила наміру поручитись за виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, на переконання слідчого судді, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, а також не усунуть ризиків, існування яких встановлено суддею. Крім того, в судовому засіданні слудчим суддею встановлено, що підозрюванний не проживає за місцем реєстрації, а доказів проивання за іншою адресою стороною захисту суду не надано.
З огляду на зазначене, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
При визначені розміру застави, слідчий суддя враховує конкретні обставини інкримінованого діяння, тяжкість кримінального правопорушення, вік та майновий стан підозрюваного, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, та вважає за належне визначити підозрюваному заставу в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб. На переконання слідчого судді, внесення застави в такому розмірі зможе гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та зумовити його належну процесуальну поведінку.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 196, 376, 395 КПК України, слідчий суддя
Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 12 серпня 2023 року включно.
Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме:
-не відлучатись з м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
-прибувати до слідчого, прокурора або до суду за першою вимогою;
-утриматися від спілкування зі свідками та потерпілим в даному кримінальному провадженні;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
-носити електронний засіб контролю.
Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення - негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 .
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 чи іншому заставодавцю, відмінному від підозрюваного, обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, та наслідки їх невиконання.
У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Встановити строк дії даної ухвали до 12 серпня 2023 року включно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали складено 14.06.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1