Справа №:755/3069/22
Провадження №: 1-кс/755/1724/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського районного в суду м. Києва заяву судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 про самовідвід від участі у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2023 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 при розгляді кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України заявив самовідвід обґрунтовуючи його тим, що 18.04.2022 року, відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, указаний обвинувальний акт передано на розгляд головуючого судді ОСОБА_3 .

16.06.2022 року ухвалою судді обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було оголошено у розшук, судове провадження відносно них зупинено.

05.07.2022 року ухвалою судді провадження відносно ОСОБА_5 відновлено, а матеріали кримінального провадження №0000006, в частині його обвинувачення виділено в окреме провадження.

15.07.2022 року вироком судді обвинувачений ОСОБА_5 визнаний винним за вчинення кримінального правопорушення та йому призначено покарання.

Ухвалюючи вирок суддя ОСОБА_3 висловив свою думку в даній справі. Вирок суду набрав законної сили.

Разом із тим, 19.09.2022 року ухвалою судді судове провадження відносно ОСОБА_4 було відновлено, так як обвинувачений був розшуканий.

Прокурор та інші учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Однак їх неявка, в контексті ст.81 КПК України, положеннями якої визначено порядок розгляду судом відводу (самовідводу), не перешкоджає розгляду заяви судді про самовідвід.

Суд, розглянувши самовідвід судді ОСОБА_3 , приходить до наступного.

Реалізація гарантій незалежності здійснення правосуддя є необхідною передумовою належного виконання судом своїх конституційних функцій щодо забезпечення дії принципу верховенства права, захисту прав і свобод людини та громадянина (ст.ст.3, 8, 55 Конституції України).

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначені умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій незалежності суддів.

Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Кожній особі, яка постає перед судом, гарантується право на справедливий судовий розгляд безстороннім і неупередженим судом. Це обумовлює законність і справедливість судових рішень та їх подальше виконання. Не становить виключення й кримінальний процес, оскільки неупередженість та безсторонність судді у кримінальному судочинстві має більш чутливе значення. Так, постаючи перед судом, обвинувачені особи розраховують на незалежний та об`єктивний суд, справедливий розгляд їх справи.

Статтею 80 КПК України встановлено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.75 КПК слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до вимог ст.15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

У Бангалорських принципах поведінки суддів, одним із основних принципів етичної поведінки суддів є незалежність. Так, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою; дотримуватись незалежної позиції як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін судової справи, у якій він повинен винести рішення; виключати будь-які взаємовідносини, що не відповідають посаді, чи втручання з боку органів законодавчої та виконавчої влади. Водночас він має робити це так, щоб це було зрозуміло навіть сторонньому спостерігачу.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 суд дійшов висновку про те, що між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності, з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію наддасть вимога об`єктивної безсторонності.

У рішенні ЄСПЛ від 25.11.2021 року у справі «Муча проти Словаччини» констатовано, що суд, який схвалив угоди спільників про визнання провини, які завдають шкоди презумпції невинуватості старшого гангстера, не був неупередженим в судовому розгляді справи останнього.

У п.48 цього рішення ЄСПЛ зауважує, що конкретні скарги заявника ґрунтуються на тому факті, що його судив і засудив той самий суд першої інстанції, який раніше засуджував його співвиконавців за злочинні дії, вчинені спільно із заявником і що він визначив ці дії таким чином, щоб було зрозуміло, що він також брав у них участь [...] Під час розгляду цієї скарги право заявника на презумпцію невинуватості повинно бути враховано.

Питання щодо неупередженості судді виникає, коли попереднє рішення вже містить детальну оцінку ролі особи, яка згодом була засуджена у злочині, вчиненому кількома особами, і, зокрема, коли попереднє рішення містить конкретне твердження про причетність заявника або коли враховано, що особа, засуджена згодом відповідала всім критеріям, необхідним для вчинення кримінального правопорушення. Враховуючи обставини конкретної справи, такі елементи можуть розглядатися як ті, що вирішують питання про винуватість особи, яка розглядається в подальшому провадженні, і, таким чином, може призвести до об`єктивно обґрунтованих сумнівів у тому, що національний суд має неупереджену думку щодо суті справи відносно особи, яку судили згодом на початку судового розгляду (абз. 4 п. 49 вказаного рішення ЄСПЛ).

Не заперечується, що заявника судив і засудив той самий суд першої інстанції, який раніше засуджував його співвиконавців за злочинні дії, вчинені спільно з ним, і що, визначаючи ці діяння, суд першої інстанції також посилався на участь у них заявника (п. 50 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).

Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява, зроблене державною посадовою особою щодо особи, обвинуваченої у кримінальному правопорушенні, відображає думку про те, що вона або вона є винною до того, як ця особа була фактично визнана винною згідно з законом.

Крім того, Суд також встановив, що, навіть якщо закон прямо вказує, що не можна зробити жодних висновків про винність особи з кримінального провадження, в якому вона не брала участі, судові рішення мають бути сформульовані таким чином, щоб уникнути будь-яких потенційних попередніх висновків про вину третьої особи, щоб не поставити під загрозу справедливий розгляд обвинувачення в окремому провадженні.

Зазначені посилання жодним чином не були сформульовані таким чином, щоб вказувати на те, що на даний момент заявник є лише обвинуваченим і переслідується в окремому кримінальному провадженні. Разом з тим, жодне таке формулювання чи будь-яке інше пояснення щодо того, що його вину законодавчо не встановлено, не фігурує ні в обґрунтуванні вироків, які засуджують співвиконавців, ні де-небудь ще.

Правда, що у вироках, які засуджують співвиконавців, на заявника посилаються лише під його ініціалами та псевдонімом. Однак, як також зазначено в рішенні, очевидно, що суд першої інстанції чудово знав його особу. Більше того, і що ще важливіше (оскільки точне фактичне визначення власних злочинних дій заявника ідентичне визначенню його співвиконавців), не може бути сумніву, що його участь у їхніх злочинних діях була конкретно та індивідуально визначена у вироках, у яких встановлені такі винні співвиконавці (п.61 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»),

Оскільки суд першої інстанції щодо заявника вважав засудження його співвиконавців частиною справи проти нього, принаймні, на перший погляд, він мав очевидний стимул залишатися послідовним зі своїм попереднім набором рішень, оскільки будь-які суперечливі висновки, зроблені вперше, могли підірвати довіру до останнього. Так само - враховуючи, що власне засудження заявника значною мірою ґрунтувалося на свідченнях, наданих співвиконавцями, які вже інкримінували йому зізнаннями, які вони дали під час угоди про визнання винуватості - у них також був очевидний стимул не суперечити їхнім попереднім заявам (п.64 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»),

Із огляду на формулювання вироків проти співвиконавців заявника, вони завдали шкоди його праву заявника вважатися невинним доти, доки його вину не буде доведено. Враховуючи роль, яку вони відіграли у судовому розгляді заявника, який проходив у тому ж суді, його сумніви щодо його неупередженості були об`єктивно виправданими (п.64 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що викладені у заяві обставини, а також те, що суддею ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006, 15.07.2022 року ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, при цьому у вироку зазначено обставини вчинення ним кримінального правопорушення спільно з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження у зв`язку із розшуком обвинуваченого), а тому заявлений суддею ОСОБА_3 самовідвід, в порядку п. 4 ч.1 ст. підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та, керуючись вимогами ст.ст.1, 8, 9, 75, 76, 80-82, 369-372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Самовідвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 - задовольнити.

Відвести суддю Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 від розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя