справа № 691/4/22
провадження № 1-кп/691/157/23
УХВАЛА

14 липня 2023 року Городищенський районний суд Черкаської області

в складі: судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_5 по матеріалах кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні, 14.07.2023 року, прокурор підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , подане ним через канцелярію суду. В обґрунтування клопотання, прокурор зазначив, що ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він за попередньою змовою із своєю співмешканкою ОСОБА_6 , у невстановлений слідством день та час, за невстановлених слідством обставин та місці, у невстановленої особи, з метою подальшого збутупридбав психотропну речовину амфетамін, який зберігав за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 до 24.07.2021року.

Цього ж дня, близько 13 год. 05 хв., ОСОБА_5 , за попередньою змовою та разом із співмешканкою ОСОБА_6 , переслідуючи мету незаконного збагачення від незаконного збуту психотропних речовин, незаконно зберігав психотропну речовину за місцем проживання по АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_6 реалізувала шляхом продажу особі, зі зміненими анкетними даними ОСОБА_7 , фольгового згортку з порошкоподібною речовиною білого кольору, яка згідно висновку судово-хімічної експертизи від 22.09.2021року №СЕ-19/124-21/9689- НЗПРАП містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, маса амфетаміну (в перерахунку на амфетамін основу) становить 0,331 грама.

Таким чином, за вказаних обставин ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту психотропних речовин, за попередньою змовою групою осіб.

Він же повторно, у невстановлений слідством день та час, у невстановленому місці, у невстановленої особи, з метою подальшого збуту, придбав психотропну речовину - амфетамін, обіг якого обмежено, де за попередньою змовою з співмешканкою ОСОБА_6 , зберігав його за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 до 17.11.2021року.

Цього ж дня, перебуваючи за вищевказаною адресою, переслідуючи мету незаконного збагачення від незаконного збуту психотропних речовин, в порушення вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», згідно якої діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин на території України дозволяється лише в цілях і в порядку, встановлених цим Законом, а в передбачених ним випадках - у порядку, що встановлюється нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України) та відповідних центральних органів виконавчої влади, в порушення вимог ч. 3 ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», згідно якої діяльність з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиць II і III Переліку та прекурсорів, включених до IV Переліку, здійснюється суб`єктами господарювання за наявності в них ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності, якщо інше не передбачено цим Законом, ОСОБА_5 разом із співмешканкою ОСОБА_6 незаконно зберігали психотропну речовину до 13 год. 45 хв., після чого він реалізував дану психотропну речовину у чотирьох фольгових згортках особі із зміненими анкетними даними ОСОБА_7 , за гроші в сумі 400 грн. Вказана порошкоподібна речовина у чотирьох фольгових згортках, згідно висновку судово-хімічної експертизи від 18.11.2021 року №СЕ-19/124-21/13608-НЗПРАП містить у своєму складіпсихотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальна маса амфетаміну (в перерахунку на амфетамін-основу) становить 0,223 грама.

Таким чином, за вказаних обставин ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.Причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень підтверджується зібраними доказами. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

18.11.2021 року ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та 29.12.2021 року йому повідомлено про нову підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18.11.2021 підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15.01.2022 року.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 14.01.2022 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14.03.2022 року, який в подальшому продовжений до 15.07.2023 року.

При продовженні запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 необхідно враховувати наступне:

- наявність обґрунтованої підозри та доказів вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України;

- ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який Законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 6 до 10 років з конфіскацією майна;

- в ході досудового розслідування не здобуто будь - яких даних, які вказували б на наявність в ОСОБА_5 будь - якої хвороби, яка б унеможливила застосування відносно неї запобіжного заходу;

- ОСОБА_5 ніде офіційно не працевлаштований, тому не має жодного офіційно підтвердженого джерела доходів, тісними соціальними зв`язками не пов`язаний, а тому від страхом покарання, яке йому загрожує у відповідності до ч. 2 ст. 307 КК України, що відноситься до тяжкого злочину, за який передбачено позбавлення волі від 6 до 10 років, може переховуватися від правоохоронних органів та суду;

- ОСОБА_5 за місцем свого проживання характеризується негативно, як особа, схильна до вчинення правопорушень.

- ОСОБА_5 особисто знайомий зі свідком у вказаному кримінальному провадженні, що дає підстави вважати, що останній перебуваючи на волі може на нього незаконно впливати, що перешкоджатиме об`єктивному судовому розгляду кримінального провадження. Окрім цього, ОСОБА_5 може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 відсутні, а тому у відповідності до п. 3 ч. 1 ст.194 КПК України інший, більш м`який запобіжний захід, не буде достатнім для запобігання вказаним ризикам, а його вік, стан здоров`я не перешкоджають перебуванню під вартою.

В зв`язку з викладеним, вважаю, що на даний час відсутні належні гарантії, які б переважали наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а тому доцільно вирішити питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаючи його таким, що відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, відповідності особі обвинуваченого та запобіганню можливості перешкодити інтересам правосуддя, а тому на даний час відсутні підстави для обрання обвинуваченого іншого більш мякого запобіжного заходу, крім тримання під вартою.

Посилаючись на вищенаведене, просив задоволити клопотання та продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 ще на 60 діб.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора та просив застосувати до нього домашній арешт за адресою його реєстрації чи за місцем проживання співмешканки ОСОБА_6 з якою вони до його затримання проживали однією сім`єю 5 років без реєстрації шлюбу. Зазначив, що під вартою він перебуває майже рік і 8 місяців, і в разі зміни йому запобіжного заходу не збирається переховуватись від суду та виконувати покладені на нього судом обов`язки.

Обвинувачена ОСОБА_6 просила відмовити у клопотанні прокурора та просила обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою його реєстрації чи за місцем їх спільного проживання. При цьому пояснила, що будинок їх спільного проживання належить їй, в якому на даний час вона проживає одна. На проживання заробляє тимчасовими заробітками, має огород, який обробляє та має змогу отримувати продукти харчування.

Захисник ОСОБА_4 підтримала думку обвинувачених та зазначила, що ОСОБА_5 дійсно тривалий час перебуває під вартою, має сталі соціальні зв`язки. Беручи до уваги, що її підзахисна і ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні одного кримінального правопорушення і її підзахисна, перебуваючи на іншому більш м`якому запобіжному заходу, не порушувала його, постійно з`являлась у судові засідання є підстави вважати, що якщо і до ОСОБА_5 застосувати домашній арешт, то останній не буде порушувати його умови та виконувати покладені на нього судом процесуальні обов`язки. Тобто, домашній арешт буде виправданим та повністю забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .

Захисник ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про час день та місце слухання справи у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив та з заявами чи клопотаннями до суду не звертався.

Враховуючи думку обвинуваченого ОСОБА_5 , який погодився провести розгляд клопотання щодо продовження обраного відносно нього запобіжного заходу без участі його захисника та думку учасників процесу, які також не заперечували про проведення судового засідання у відсутності захисника ОСОБА_8 , суд постановив провести розгляд клопотання прокурора без участі захисника ОСОБА_8 .

Вислухавши прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинувачену ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_4 , вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього додатки, розглянувши заявлене клопотання прокурора, суд дійшов до наступного.

Частинами 1, 2, 3 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18.11.2021 підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15.01.2022 року включно.

В подальшому запобіжний захід у виді тримання під вартою, згідно ухвал суду неодноразово продовжувався, зокрема ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 16.05.2023 року відносно ОСОБА_5 був продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15.07.2023 року включно.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За нормами ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Стаття 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачає, що при розгляді справ, суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, з викладеного вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і, за наявності підстав, вичерпний перелік яких встановлений ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Суд, перевіряючи достатність доказів для такого висновку, разом з положенням КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, п. 48 рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007 року), згідно якого, слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, суд позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими, шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Європейський суд з прав людини у справі «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» від 13.04.2014 року також зазначає, що обґрунтованість підозри ґрунтується на можливості сторонньої, незацікавленої особи дійти висновків, що підозрювана особа вчинила кримінальне правопорушення.

Доводи прокурора, зазначені у клопотанні та підтримані ним у судовому засіданні, а також не спростовані захисником та обвинуваченим, вказують на причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто останній об`єктивно обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України, то суд вважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1 та п. 5 ч. 1 даної статті, але при цьому, у своєму клопотанні та під час його розгляду в суді, прокурор не довів та не підтвердив належними доказами, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти названим вище ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти спробам, зокрема: переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу змінились, а ризики передбачені ст.177 КПК України зменшились, суд вважає за можливе змінити ОСОБА_5 запобіжний захід на більш м`який захід забезпечення кримінального провадження, а саме цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю.

Прийшовши до такого переконання суд бере до уваги, що в справі всі заявлені свідки обвинувачення судом допитані, тобто обвинувачений позбавлений можливості будь-яким чином на них впливати. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 не заперечує свою причетність до вчиненого кримінального правопорушення до затримання мав постійне місце проживання за адресою його співмешканки ОСОБА_6 , що вказує на наявність міцних, сталих соціальних зв`язків у обвинуваченого. За час перебування останнього в умовах СІЗО близько 1 року 8 місяців до суду не надходило повідомлень, щодо порушення ОСОБА_5 умов утримання, що на думку суду суттєво зменшує заявлені прокурором ризики щодо переховування та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Крім того, в Україні відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» запроваджено воєнний стан, який на думку суду обмежить обвинуваченого ОСОБА_5 в можливості виїхати за межі України, а тим самим переховуватись від суду.

Суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України.

Відповідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. 1 та п. 2 ч.1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 та ч.6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених ч.1 цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у клопотанні прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 слід відмовити, а клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, підлягає до задоволення з покладенням на обвинуваченого обов`язків передбачених п. п. 8, 9 ч.5 ст. 194 КПК України.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 331, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 ,задоволити.

Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, строком на два місяці до 11.09.2023 року включно, зобов`язавши останнього з`являтися до суду за кожною вимогою.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності);

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, та те, що у разі невиконання кримінальних процесуальних обов`язків, які покладаються на нього під час застосування неізоляційного запобіжного заходу, може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 негайно прибути до місця відбування визначеного судом запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Виконання ухвали доручити СПД № 1 ВП № 1 ЧРУП ГУНП в Черкаській області, направивши йому копію ухвали.

Вручити під розпис обвинуваченому ОСОБА_5 копію даної ухвали та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1