Номер провадження: 11-кп/813/1274/23
Справа № 502/1951/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео-конференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 09.03.2023 в к/п №0000321 від 22.08.2020 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Приморське Кілійського р-ну Одеської обл., громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 04.12.2018 Кілійським райсудом Одеської обл. за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 11 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, з повністю невідбутого ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки за вироком Кілійського райсуду Одеської обл. від 04.12.2018 частково приєднано до покарання, призначеного за цим вироком, один рік позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.

Застосовано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту в залі суду.

Строк покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі обчислено з моменту його затримання та взяття під варту, а саме з 09.03.2023, та зараховано йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 22.08.2020 по 19.01.2021 та з 09.03.2023 до набрання вироком законної вили, виходячи з розрахунку день за день.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Кілійського райсуду Одеської обл. від 26.08.2020 та вирішено питання щодо долі речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи у сумі 1 307,60 грн.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 21.08.2020 у вечірній час, більш точний часу не встановлено, у ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та знаходився в гостях за місцем мешкання ОСОБА_9 у будинку АДРЕСА_1 , в ході сварки на ґрунті побутового конфлікту з ОСОБА_9 , яка в подальшому перейшла в бійку, раптово виник умисел на протиправне заподіяння смерті останньому. Діючи умисно та протиправно, бажаючи настання смерті ОСОБА_9 та реалізуючи свій умисел на заподіяння смерті останньому, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій, наніс множинні удари ногами та руками по різним частинам тіла ОСОБА_9 . Далі ОСОБА_7 взяв металеві предмети, які знайшов у приміщенні кімнати вищезазначеного будинку, та наніс ними ОСОБА_9 не менше 20 ударів по голові та обличчю, не менше 15-17 ударів по тулубу та кінцівках, які є небезпечними для життя в момент заподіяння, що свідчить про обрання особливо небезпечного для життя способу вчинення злочину.

Своїми діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді синців повік обох очей, 18 множинних забитих ран, які розташовані в області правої щоки та вилиці, верхньої губи, підборіддя, лівої вилиці, лобової області голови, тім`яної області та потиличної області голови, а також відкритий перелом кісток лівої вилиці і нижньої стінки лівої очниці, відкритий перелом кісток правої вилиці носу, з переломом кістки верхньої щелепи та кореня 3-го зуба верхньої щелепи справа, відкритий перелом носової кістки, відкритий перелом правої половини нижньої щелепи, 8 вогнищевих крововиливів м`яких тканин лобово-тім`яної та потиличної області голови і лівих скроневих м`язах, вогнищеві субарахноїдальні крововиливи правої тім`яної долі головного мозку, перелом 3-го ребра справа по середній ключичній лінії та перелом 7-го, 8-го ребра зліва по переднє-підпаховій лінії з крововиливом в м`язи грудей, два обширних синця бокової поверхні огруддя, обширний суцільний синець бокової поверхні животу, лівої сідниці та лівого стегна, суцільний синець зовнішньої поверхні лівої кисті, суцільний синець зовнішньої поверхні правої кисті, обширний синець зовнішньої поверхні лівого плеча, обширний синець зовнішньої поверхні правого передпліччя, обширний синець зовнішньої поверхні правого плеча, синець в області правого стегнового суглобу, 4-ри подовжених обширних синця передньої поверхні правого стегна, синець передньої поверхні правої гомілки, синець лівого коліна, невеликі садна передньої поверхні обох гомілок та три невеликі рани передньої поверхні лівого стегна. У своїй сукупності вказані тілесні ушкодження привели до травматичного шоку тяжкого ступеня, який спричинив настання смерті потерпілого ОСОБА_9 . При цьому, умисні дії ОСОБА_7 перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваним вироком суду, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та відсутністю належного мотивування судового рішення з огляду на наступні обставини:

- всупереч вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, при формулюванні обвинувачення стосовно нього за ч. 1 ст. 115 КК України, яке суд визнав доведеним, не зазначено конкретного часу, мотиву та мети заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , тобто судом не розкрито суб`єктивну сторону інкримінованого йому злочину; висновок суду щодо наявності у нього умислу на вбивство ОСОБА_9 ґрунтується виключно на факті завдання ударів руками та ногами в голову та по тулубу потерпілого, не обґрунтовуючи при цьому ні умислу, ні мотиву злочину;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що показання свідка ОСОБА_10 - його колишньої дружини з приводу того, що він пішов з дому в одному одязі, а повернувся в іншому не підтверджуються належними та допустимим доказами, оскільки вона не бачила моменту його виходу з будинку, не зазначила, в якому конкретно одязі він пішов з дому та в якому прийшов, посилання свідка на те, що, повернувшись додому, він був весь у крові не підтверджуються іншими доказами, зокрема, інші свідки, які бачили, що він виходив з двору ОСОБА_9 не зазначали по те, що він був у крові; не відповідають дійсності показання свідка стосовно того, що він неодноразово її бив, зламав щелепу та наносив інші ушкодження, натомість, свідок наговорює на нього з мотивів помсти за стосунки з іншою жінкою;

- судом не було враховано того, що він із самого початку добровільно співпрацював зі слідством, про що свідчить власноручно складена заява про надання дозволу працівникам поліції на проведення огляду в його домоволодінні та вилучення речей, при цьому, в протоколі огляду будинку за місцем його проживання не зазначено жодної інформації щодо згарища чи попелу, які могли залишитись від спаленого одягу та взуття, що підтверджує факт надання неправдивих показань свідком ОСОБА_10 .

Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням його у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України в суді 1-ої інстанції в іншому складі суду.

Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав.

Враховуючи неявку потерпілого в судове засідання без поважних причин, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд провести без участі потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає в повному обсязі з наступних підстав.

Оцінюючи твердження сторони захисту про те, що висновки суду, викладені в оскаржуваному вироку не відповідають фактичним обставинам провадження та судове рішення не вмотивоване належним чином, апеляційний суд доходить переконання про те, що такі доводи не відповідають матеріалам провадження та вимогам закону з огляду на наступні обставини.

Частина 2 ст. 9 КПК України передбачає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду 1-ої інстанції провину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково, не заперечуючи те, що він наносив удари ОСОБА_9 в той день, проте не в такій кількості, зазначивши, що коли він покидав домоволодіння останнього, то потерпілий залишався живим, у нього не було умислу вбивати його; при цьому, пояснив, що влітку 2020 року він вийшов у магазин за цигарками, зустрів ОСОБА_12 о 15 год., який запропонував йому випити; вони купили пляшку горілки та поїхали до ОСОБА_9 на велосипедах, де втрьох вживали алкоголь, сиділи приблизно 30 хв.; в цей проміжок часу до ОСОБА_9 заїжджав ОСОБА_13 , з яким ОСОБА_9 розмовляв; під час розпивання алкоголю вони з ОСОБА_9 розмовляли про жінку на ім`я ОСОБА_14 з м. Одеса, ОСОБА_9 почав про неї говорити, йому здається, що постраждалий приревнував, та він задав йому питання про його стосунки з цією жінкою; ОСОБА_12 вийшов з будинку, а він залишився у ОСОБА_9 , приблизно о 16 год. між ними та ОСОБА_9 почалася сварка, останній почав на нього нападати, він відбився від нього, вдаривши два рази кочергою по руці, в якій постраждалий тримав ніж, а по тілу він удари йому не наносив; після цього спочатку обвинувачений вказав, що пішов додому о 16:20 - 16:30 год., перевдягнувся та поїхав з дружиною ОСОБА_15 на море, куди прибув приблизно о 17 год., проте згодом в ході допиту обвинувачений зазначив, що перед тим як піти додому від ОСОБА_9 він наздогнав ОСОБА_12 та випив з ним кави; наступного дня вони ходили до тещі на уху, приїхали поліцейські та повідомили, що ОСОБА_9 покійний; його одяг, в якому він був вдягнений у той день, був удома, але поліцейські вилучили не той одяг, а інший; на той період часу він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_15 , проте співмешкав як чоловік з дружиною з ОСОБА_10 у нього вдома по АДРЕСА_1 .

Незважаючи на фактичне невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї провини, суд 1-ої інстанції, мотивуючи доведеність його провини у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, послався у вироку на досліджені ним зібрані стороною обвинувачення по справі докази, а саме на:

- показання свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні суду 1-ої інстанції пояснив, що загиблий ОСОБА_9 був його сусідом, будинок, у якому він мешкав останній придбав давно, жив там разом з дружиною та дитиною, а потім дружина поїхала до Москви, після чого він проживав разом зі своєю матір`ю та її співмешканцем; після смерті матері він жив сам, часто випивав, господарства ніякого не тримав; того дня, коли саме він не пам`ятає, десь з 17 до 19 год., він був на городі, аж раптом почув дзвін скла з двору ОСОБА_9 , подивився, що відбувається, однак нічого не побачив; наступного дня до нього підійшов дільничний та запитав коли він бачив ОСОБА_9 останній раз, на що він розповів, що бачив останнього минулого дня зранку; також зазначив, що ОСОБА_7 товаришував із загиблим ОСОБА_9 , вони випивали разом;

- показання свідка ОСОБА_17 , яка під час судового розгляду кримінального провадження зазначила, що проживає навпроти будинку загиблого ОСОБА_9 , у той день, коли саме вона не пам`ятає, вона нічого не бачила, десь о 19 год. чула шум у дворі загиблого, наче щось гуркотіло; зазначила, що ОСОБА_9 був нормальним та спокійним чоловіком, проте дуже часто випивав;

- показання свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні суду 1-ої інстанції зауважив, що загиблий ОСОБА_9 був його кумом, він інколи вживав спиртні напої, проте якщо пив, то дуже напивався, зустрічалися вони не часто, оскільки він працював за межами села; влітку 2020 року приблизно з 15 год. до 16 год. він подзвонив ОСОБА_9 поговорити з приводу роботи, після чого під`їхав до нього додому за адресою: АДРЕСА_2 , відкрив двері у будинок та почув розмову на підвищених тонах між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , начебто з приводу якоїсь жінки, в кімнаті ще перебував ОСОБА_12 ; він пройшов у будинок, побачив, що хлопці були на підпитку, покликав ОСОБА_9 та вони вдвох вийшли на вулицю, домовилися про зустріч наступного дня о 14 год., щоб виконати роботу, при цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_12 залишалися у будинку; у ОСОБА_9 на той час не було жодних тілесних ушкоджень; зранку наступного дня десь о 07 год. він проїжджав повз будинок ОСОБА_9 , двері у будинку були зачинені, а коли він їхав до ОСОБА_9 десь о 16 год., то побачив біля його будинку поліцейську машину та скупчення людей, тоді він побачив, що вікно було розбите та дізнався, що ОСОБА_9 забили відром; з приводу ОСОБА_7 він раніше чув, що той інколи буянив та ліз у бійки;

- показання свідка ОСОБА_18 , який під час його допиту судом 1-ої інстанції зазначив, що в серпні 2020 року ввечері ОСОБА_9 мав приїхати до його сина, оскільки він у нього працював, однак він не з`явився, син вирішив йому подзвонити, проте ОСОБА_9 не відповідав, тоді син десь о 08 год. ранку поїхав до нього, після чого подзвонив йому ( ОСОБА_18 ) та повідомив, що ОСОБА_9 не відчиняє; він одразу поїхав до будинку ОСОБА_9 , де знаходився його син, там побачив, що вікно було розбите, повсюди лежали осколки, двері у хату були відчинені, тому вони увійшли в будинок та побачили, що на кухні усе розкидано, а у кімнаті виявили ОСОБА_9 , лежачого біля дивану на підлозі, поруч лежало відро в крові, після чого вони одразу викликали поліцію та швидку; обстановка у будинку була як звичайно, однак у хаті був бардак, знаходився брудний посуд; за декілька днів до того, як знайшли ОСОБА_9 , він бачив на морі ОСОБА_7 з якоюсь жінкою;

- показання свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні суду 1-ої інстанції пояснила, що з 2019 по 2020 рік вона проживала разом з ОСОБА_7 , у серпні 2020 року вона знаходилася вдома у ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 ; зранку вони трохи випили, а десь о 14 год., коли вона лягла відпочивати, ОСОБА_7 попросив у неї 100 грн. на цигарки та кудись поїхав, повернувся приблизно о 23 год. весь у крові, нетверезий, сказав, що був у ОСОБА_9 , а кров на одязі, бо він побив чоловіка на прізвисько « ОСОБА_19 »; зазначила, що йшов він в одних штанах, а повернувся додому вже зовсім у інших, чи приїздив він додому з 14 до 23 год. їй не відомо; на майці у нього були бризки крові та ззаду кровавий слід наче від руки, схоже наче хтось обіймав; куди ділись речі, вона не знає, проте вважає, що їх спалили, оскільки у пічці був жар, але цього вона не бачила, в пранні цих речей також не було; зранку наступного дня, коли ОСОБА_7 зрізав нігті, вона знов спитала його про те, що сталося, чому він був в одних речах, а потім в інших, а він сказав їй, що йому загрожує позбавлення волі, був дуже наляканим, метушився, було помітно, що він нервував, вибіг у двір, взяв свій велосипед та кудись поїхав; коли ОСОБА_7 повернувся додому, більше з приводу цього нічого не розповідав, тільки бігав та метушився; зазначила, що ОСОБА_7 тиран, він дуже часто бив людей в селі, бив її матір, крім того, ОСОБА_7 і раніше неодноразово бив її, зламав їй щелепу, розбив губу, з приводу цього вона неодноразово зверталася в поліцію;

- показання свідка ОСОБА_12 , який під час його допиту судом 1-ої інстанції зазначив, що із ОСОБА_7 він перебуває у дружніх стосунках, знайомі з ним приблизно 10 років, він завжди поводив себе адекватно, проживає із матір`ю, неодружений та дітей не має, а із загиблим ОСОБА_9 вони знайомі близько 3-х років, працювали разом, останній проживав сам у будинку, працював раніше на будівництві, дуже часто пив, майже кожного дня, зранку був тверезий, а увечері випивав; влітку 2020 року він зустрівся із ОСОБА_7 біля автостанції в с. Приморське, після чого вони зайшли у магазин, де випили кави та купили пляшку горілки; далі вони вдвох пішли до ОСОБА_9 , якому запропонували випити, на що останній погодився, вони сиділи у нього в будинку випивали, коли залишилося трохи горілки, він пішов додому, а ОСОБА_7 ще залишався у ОСОБА_9 ; хлопці між собою у його присутності не сварилися та не з`ясовували стосунки, а лише говорили про життя; наступного дня він, прокинувшись, пішов на пляж, а повертаючись додому, зайшов до магазину «Капкан», де продавець повідомила, що його розшукували працівники поліції з приводу вбивства ОСОБА_9 ; коли він проходив повз будинок ОСОБА_9 , то побачив працівників поліції, зайшов у двір, але у сам будинок не заходив;

- витяг з ЄРДР в к/п №0000321 та повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено труп ОСОБА_9 з ознаками насильницької смерті, що підтверджується рапортом інспектора чергової частини Кілійського ВП ГУНП в Одеській обл. (т. 1, а.с. 146, 148);

- протокол огляду місця події від 22.08.2020, відповідно до якого у будинку АДРЕСА_2 на підлозі в кімнаті між диваном та шафою в положенні лежачи на спині всією поверхнею тіла було виявлено труп ОСОБА_9 з чисельними тілесними ушкодженнями та з рясними слідами крові, у тому числі на голові; на підлозі серед речей між комодом та диваном виявлено труси чорного кольору, шорти сірого кольору з синіми вставками знизу з плямами бурого кольору, ополоник без ручки зі слідами речовини бурого кольору, на підлозі виявлено металевий предмет у вигляді коцюби, який складається з металевого прута довжиною 71 см із заточеним та зігнути кінцем, на якому містяться нашарування речовини бурого кольору; на дивані виявлено наволочку рожевого кольору з принтом зі слідами речовини бурого кольору, стілець із металевими ніжками з нашаруванням речовини бурого кольору та відро сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору з патьоками донизу; на фарфоровій кружці були виявлені та вилучені відбитки пальців рук (т. 1, а.с. 149-177);

- висновок судово-медичної експертизи №103 від 21.09.2020, згідно якого причиною смерті ОСОБА_9 є травматичний шок тяжкого ступеня, внаслідок спричинення множинних забитих ран голови та обличчя, відкритих переломів нижньої щелепи, кісток правої та лівої вилиці і нижньої стінки лівої очниці, також переломів 3-го ребра справа та переломів 7-го, 8-го ребер зліва; смерть ОСОБА_9 являється насильницькою та могла настати 21.08.2020 в проміжок часу в межах між 17-19 годинами; тілесні ушкодження, розташовані в області обличчя та голови, спричинені одним травмуючим тупим предметом, що має обмежену контактуючу поверхню, яка має опуклу форму, що нагадує довгасту, по краям якої з одного боку може бути виступ або обмежені закруглені частини; тілесні ушкодження у вигляді синців, які розташовані в області верхніх та нижніх кінцівок і тулубу, спричинені внаслідок травматичної дії твердих тупих предметів, які мають переважаючу контакту поверхню, деякі з тілесних ушкоджень спричинені від дії тупого твердого предмету подовженої круглої форми з переважаючою довжиною та обмеженою шириною; всі тілесні ушкодження, які розташовані в області голови, обличчя, тулуба та кінцівок, спричинені внаслідок нанесення ударів послідовно, в короткий проміжок часу між ними та відповідають кількості травмуючих точок в області голови та обличчя біля 20 ударів, в області тулуба та кінцівок відповідають кількості більше 15-17 травмуючих точок; смерть ОСОБА_9 після нанесення йому множинних тілесних ушкоджень настала через деякий проміжок часу в межах від 1 до 3 годин; потерпілий після нанесення йому тілесних ушкоджень періодами та деякий час міг знаходитися у свідомості; під час отримання тілесних ушкоджень потерпілий деякий час міг здійснювати будь-які самостійні дії (сидіти, повзати, ходити); у момент нанесення тілесних ушкоджень потерпілий знаходився своєю передньою та боковими поверхнями тіла до дії травмуючих предметів; деякі тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_9 , що розташовані в області верхніх кінцівок, характерні для самооборони та опору; у ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт у концентрації 3,98‰, що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння (т. 1, а.с. 46-49);

- висновок судово-медичної криміналістичної експертизи №401 від 02.10.2020, відповідно до якого об`єктами дослідження були пошкодження на клаптях шкіри лобово-тім`яної області голови трупа ОСОБА_9 , а також відро, коцюба та половник; на клапті шкіри правої половини лобово-тім`яної області голови, вилученому від трупа ОСОБА_9 , виявлено забиту рану, утворену тупим травмуючим предметом, який має у складі залізо з обмеженою контактуючою поверхнею, яка нагадує сфероїду або опуклий виступ, а на клапті шкіри правої половини лобово-тім`яної області голови виявлено забиту рану, утворену тупим травмуючим предметом, який також має у складі залізо з обмеженою контактуючою поверхнею, що нагадує довгасту, можливо, яка з одного боку має виступ або обмежену заокругленим кінцем, які могли бути заподіяні відром, коцюбою і/або половником (т. 2, а.с. 45-50);

- висновок судово-медичної імунологічної експертизи №1039 від 05.11.2020, згідно якого на половнику, скляній кришці, відрі з мотузкою та картонній кришці, вилучених з місця події, виявлено кров, походження якої не виключається від загиблого ОСОБА_9 (т. 2, а.с. 59-62);

- висновок судово-медичної імунологічної експертизи №1015 від 21.10.2020, відповідно до якого на коцюбі, вилученій 22.08.2020 в ході огляду місця події виявлені сліди крові (т. 2, а.с. 55-58);

- протокол огляду місця події від 23.08.2020, згідно якого у буд. АДРЕСА_1 за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 матір останнього добровільно видала співробітникам поліції речі, серед яких мокасини (туфлі) чорного кольору (т. 1, а.с. 179-183);

- висновок судово-медичної імунологічної експертизи №884 від 23.09.2020, відповідно до якого на одному з вищевказаних мокасин чорного кольору (правому), вилучених 23.08.2020 в ході проведення огляду місця події, був знайдений мікрослід крові; на 2-х тампонах зі змивами з рук обвинуваченого ОСОБА_7 виявлена кров людини, і на змиві з лівої руки не виключається можливість походження крові від потерпілого ОСОБА_9 (т. 2, а.с. 37-40);

- висновок судової трасологічної експертизи №1135-Д від 09.09.2020, згідно якого сліди пальців руки, що були виявлені та вилучені в ході огляду місця події за місцем проживання постраждалого ОСОБА_9 з кружки, залишені вказівним, середнім та безіменним пальцями правої руки ОСОБА_7 (т. 2, а.с. 26-36);

- протокол слідчого експерименту від 31.08.2020 за участю підозрюваного ОСОБА_7 разом із додатком у вигляді відео-запису, відповідно до якого ОСОБА_7 у присутності понятих та захисника на місці відтворив події та обставини вчинення ним злочину, а саме про те, як 21.08.2020 після того, як ОСОБА_12 пішов з будинку ОСОБА_9 після спільного вживання ними алкогольних напоїв втрьох, коли він повернувся до хати ОСОБА_9 , зустрів останнього з ножем та відром; ОСОБА_7 продемонстрував як він для того, щоб відволікти увагу ОСОБА_9 , зайшов у кухню та кинув миску, розбивши нею вікно, потім показав як він наніс декілька ударів ОСОБА_9 , а коли той заспокоївся, вони пішли знову випити; далі ОСОБА_7 показав на місці як у ході спілкування між ним та ОСОБА_9 відбулася сварка з приводу дівчини, останній схопив ножа, після чого розпочалася бійка, як він взяв металеву палку та почав наносити нею удари ОСОБА_9 в область обличчя, а коли той знепритомнів, він привів його у свідомість; при цьому ОСОБА_7 зазначив, що після того вони ще трохи випили та він сів на велосипед й поїхав додому, а ОСОБА_9 залишився в себе вдома сидіти на дивані (т. 2, а.с. 7-13);

- висновок судової психологічної експертизи №20-5430 від 28.12.2020, згідно якого у відеозаписі зазначеного слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 ознаки здійснення на нього психологічного впливу з боку осіб, які були присутні та брали участь у проведенні даної слідчої дії, відсутні; аналіз процесу відтворення ОСОБА_7 обстановки подій за його участю за матеріалами відеозапису засвідчує, що психологічні умови проведення слідчого експерименту були задовільними, обрана слідчим комунікативна технологія проведення слідчої дії цілком виправдана, не має критичних ознак психологічного впливу на підозрюваного та є прийнятною у психологічному плані; у відеозаписі слідчого експерименту спостерігається виражена схематичність та слабка насиченість показань деталями, що вказує на те, що ОСОБА_7 відчуває значні труднощі при відтворенні деталей, пов`язаних з подією, у зв`язку з наявністю мотиву до умисного приховування або спотворення ним своєї ролі при скоєнні даного злочину (т. 2, а.с. 15-21);

- висновок судово-психіатричної експертизи №474 від 13.10.2020, відповідно до якого ОСОБА_7 в період часу, що стосується вчинення кримінального правопорушення та на теперішній час хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав та не страждає, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував та не перебуває, виявляв та виявляє клінічні ознаки «Розладів психіки і поведінки внаслідок сполученого вживання психоактивних речовин (опіоїди, алкоголь). Синдром залежності (активна залежність)», які за глибиною та ступенем виразності не позбавляли та не позбавляють його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_7 в період часу, що відноситься до вчинення кримінального правопорушення, знаходився у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння, при цьому його дії не були обумовлені маяченням, обманами сприйняття, афективними розладами та кількісно порушеною свідомістю, тому за своїм психічним станом він був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними; за своїм психічним станом може приймати участь у слідчих діях та предстати перед судом, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 2, а.с. 63-66).

Вищенаведені докази, на переконання апеляційного суду, узгоджуються між собою та відповідають встановленим судом 1-ої інстанції фактичним обставинам зазначеного кримінального провадження.

Надавши об`єктивну правову оцінку дослідженим доказам, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Логічний аналіз вищевикладеної ч. 1 ст. 94 КПК України дає підстави дійти висновку про те, що оцінка доказів судом здійснюється за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, при цьому, сукупність зібраних доказів оцінюється з точки зору достатності та взаємозв`язку, необхідних для прийняття відповідного процесуального, в даному випадку, судового рішення.

Внутрішнє переконання - це такий стан свідомості суб`єкта оцінки, коли він вважає, що зібрані й перевірені у справі докази є достатніми для вирішення питання щодо наявності чи відсутності обставин, які входять до предмета доказування, або інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і впевнений у правильності свого висновку та готовий до практичних дій у відповідності з отриманими знаннями. Закон вимагає, щоб внутрішнє переконання було обґрунтованим.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

У справі «Кобець проти України» ЄСПЛ повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Система зібраних в кримінальному провадженні доказів повинна давати можливість зробити однозначний висновок як за кожним елементом предмета доказування, так і у справі загалом та усунути будь-які сумніви. Всі сумніви у справі підлягають об`єктивному вивченню, а якщо вичерпано можливості їх усунути, повинні тлумачитися та розв`язуватися на користь обвинуваченого.

В цьому контексті колегія суддів керується правовою позицією, викладеною в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі - ККС ВС) від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к (провадження №51-597км17), відповідно до якої поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Так, апеляційний суд критично оцінює твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом не розкрито суб`єктивну сторону інкримінованого йому злочину, оскільки такі доводи суперечать матеріалам провадження та змісту оскаржуваного вироку суду.

Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу.

При цьому, умисел, відповідно до ч. 1 ст. 24 КК України, розподіляється на прямий та непрямий.

Частини 2 та 3 ст. 24 КК України встановлюють, що прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки та бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки та хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Інтелектуальний момент непрямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Непрямий умисел повністю збігається з прямим умислом за такою ознакою інтелектуального моменту, як усвідомлення. Однак інша ознака - передбачення суспільно небезпечних наслідків - значно відрізняється від подібної ознаки прямого умислу. Відповідно до закону при прямому умислі винний передбачає наслідки як можливий або неминучий результат свого суспільно небезпечного діяння, а при непрямому умислі він передбачає лише можливість настання таких наслідків.

Обґрунтовуючи наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 умислу саме на вбивство потерпілого ОСОБА_9 з мотивів спричинення йому шкоди (розправи над ним) на ґрунті особистих неприязних відносин, суд 1-ої інстанції послався на:

- обставини, що передували вчиненню злочину (стан сп`яніння загиблого та обвинуваченого, розв`язання сварки між ними);

- кількість, знаряддя та спосіб заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень (завдання чисельних ударів ногами, руками та металевими предметами по різним частинам тіла, а саме не менше 20 ударів по голові та обличчю, а також не менше 15-17 ударів по тулубу та кінцівках);

- поведінку ОСОБА_7 після їх завдання, а саме залишення місця події без забезпечення надання медичної допомоги постраждалому (т. 2, а.с. 243).

Колегія суддів погоджується із висновком суду 1-ої інстанції в цій частині та зауважує на тому, що стороною обвинувачення на підставі наданих в зазначеному кримінальному провадженні доказів була доведена суб`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме форма вини у виді непрямого умислу та мотив - раптово виниклі неприязні відносини, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 безумовно усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, пов`язаних із завданням численних ударів руками, ногами та металевими предметами по різним частинам тіла, в тому числі у життєво важливий орган - голову (обличчя), передбачав його суспільно-небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого та, хоча й не бажав їх настання, проте свідомо їх припускав.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції звертає увагу на роз`яснення, що містяться в п.п. 20, 22 Пленуму ВСУ № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003, відповідно до яких умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК України, а також без ознак, передбачених статтями 116-118 КК України, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК України.

Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Водночас, заслуговує на увагу правова позиція, викладена в постанові ККС ВС від 23.04.2020 у справі №577/3894/14 (провадження №51-500км19), згідно якої основна сутність непрямого умислу в його вольовій сфері психічної діяльності. Особливість вольової ознаки полягає у відсутності бажання настання суспільно небезпечного наслідку. Незважаючи на передбачення можливості настання такого наслідку, особа не має потреби в його досягненні. Має місце передбачення тільки ймовірності настання такого наслідку.

Тобто, виникла ситуація, при якій ОСОБА_7 , не спрямовуючи свою волю на досягнення наслідку, все ж таки свідомо допускав його настання за відсутності розрахунку на його відвернення, завдаючи численні удари потерпілому ОСОБА_9 в життєво важливі органи, в тому числі металевими предметами, та залишаючи його без належної медичної допомоги. Таким чином, небажання в даному випадку смерті потерпілого не виключає умисної вини обвинуваченого, натомість, свідоме допущення наслідків виявилося в його байдужому ставленні до настання смерті, тобто ОСОБА_7 діяв саме з непрямим умислом.

Відтак, всупереч твердженням сторони захисту, з огляду на викладені вище фактичні обставини провадження, судом 1-ої інстанції вірно та обґрунтовано встановлено суб`єктивну сторону складу інкримінованого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, зокрема, непрямий умисел на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_9 , а також мотив вчинення злочину - бажання спричинити шкоду в обопільній сварці, викликаній особистими неприязними відносинами.

Не відповідають також дійсності посилання обвинуваченого на невідповідність вироку суду вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, натомість, при викладі формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_7 , визнаного судом доведеним, зазначено всі передбачені вищезгаданими вимогами кримінального процесуального закону його складові, зокрема, місце та час вчинення інкримінованого йому злочину (21.08.2020 у вечірній час, за місцем проживання потерпілого за адресою: АДРЕСА_1 ), спосіб вчинення та наслідки, що настали (нанесення множинних ударів руками, ногами та металевими предметами по різним частинам тіла ОСОБА_9 , що призвело до травматичного шоку тяжкого ступеня та в подальшому смерті потерпілого), форма вини та мотив кримінального правопорушення (умисел на заподіяння смерті потерпілого ОСОБА_9 в ході сварки на ґрунті особистих неприязних відносин).

Що стосується тверджень обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що показання свідка ОСОБА_10 не підтверджуються належними та допустимими доказами, не є достовірними та надані з мотивів помсти за стосунки з іншою жінкою, колегія суддів зауважує на їх голослівності з огляду на наступні обставини.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що перед проведенням допиту свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні від 10.10.2022 (т. 2, а.с. 191-192) остання була попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдиві показання та за відмову від надання показань, що підтверджується її особистою розпискою (т. 2, а.с. 189).

Відтак, підстав для сумніву у достовірності та правдивості показань вказаного свідка ОСОБА_10 у суду апеляційної інстанції немає, а твердження обвинуваченого про те, що надані свідком показання продиктовані бажанням помститись йому за стосунки з іншою жінкою є неспроможними та є особистими припущеннями ОСОБА_7 .

Окрім того, показання свідка ОСОБА_10 узгоджуються із іншими доказами, дослідженими судом 1-ої інстанції, не суперечать їм та у своїй сукупності є достатніми для встановлення фактичних обставин провадження та висновку про причетність саме ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Надаючи оцінку твердженням обвинуваченого про те, що показання зазначеного свідка ОСОБА_10 про те, що, повернувшись додому, він був весь у крові суперечать показанням інших свідків, які бачили, що він виходив з двору ОСОБА_9 та не зазначали про те, що він був у крові, колегія суддів наголошує на тому, що в даному випадку ОСОБА_7 спотворює зміст наданих свідками показань.

Так, допитані під час судового розгляду справи свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , не зважаючи на їх присутність в той день в будинку ОСОБА_9 , не були очевидцями події злочину та моменту покидання ОСОБА_7 домоволодіння потерпілого, а свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 - сусіди потерпілого - взагалі нічого не бачили та лише чули шум та дзвін скла з двору загиблого ОСОБА_9 .

Тобто, жоден із допитаних судом 1-ої інстанції свідків не бачив моменту виходу обвинуваченого ОСОБА_7 з домоволодіння потерпілого та вочевидь не міг стверджувати про те, чи був він в крові, чи ні.

Не відповідають дійсності посилання ОСОБА_7 на те, що показання свідка ОСОБА_10 з приводу систематичного її побиття обвинуваченим покладені в основу судового рішення як відповідна характеристика стосовно нього.

Так, дійсно, викладаючи зміст показань свідка ОСОБА_10 , наданих нею під час її безпосереднього допиту, суд 1-ої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 є тираном та неодноразово застосовував стосовно неї та інших осіб фізичне насилля (т. 2, а.с. 241, зворотна сторона), проте повідомлені нею обставини в цій частині, всупереч твердженням обвинуваченого, не були покладені судом в основу судового рішення, так само як і не були враховані в якості одного із доказів в зазначеному кримінальному провадженні, а також не були враховані на підставі п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України як характеристика обвинуваченого при призначенні йому покарання за вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Водночас, є слушними та підтверджуються матеріалами провадження твердження обвинуваченого про те, що він співпрацював з органом досудового розслідування та добровільно надав дозвіл на проведення огляду його домоволодіння (т. 1, а.с. 178), в ході проведення якого 22.08.2020 не було знайдено згарища чи попелу, які могли залишитись від спаленого одягу та взуття.

На переконання обвинуваченого, зазначена обставина свідчить про надання неправдивих показань свідком ОСОБА_10 в цій частині.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу на те, що факт відсутності за місцем проживання ОСОБА_7 слідів ймовірного знищення речових доказів кримінального правопорушення не може безумовно свідчити про неправдивість показань свідка ОСОБА_10 , натомість, комплекс зібраних стороною обвинувачення усних, письмових та речових доказів, досліджених судом 1-ої інстанції, наряду з показаннями свідка ОСОБА_10 , дає підстави дійти висновку про доведеність «поза розумним сумнівом» того, що саме ОСОБА_7 скоїв умисне вбивство потерпілого ОСОБА_9 та в його діях міститься склад інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає, що позиція сторони захисту, яка полягає у запереченні наявності в діях ОСОБА_7 умислу саме на вбивство потерпілого ОСОБА_9 є способом самозахисту, оскільки вона об`єктивно спростовується дослідженими судом 1-ої інстанції усними, письмовими та речовими доказами, не довіряти яким об`єктивних підстав немає.

Факт скоєння вказаного злочину саме обвинуваченим ОСОБА_7 суд 1-ої інстанції встановив на підставі дослідження та оцінки сукупності вищенаведених належних та допустимих прямих та непрямих доказів, які, з урахуванням обставин цього кримінального провадження та висунутих на свій захист непослідовних версій обвинуваченого, що не узгоджувалися із вказаними доказами, дозволили суду встановити винуватість ОСОБА_7 відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість наведених висновків суду 1-ої інстанції апеляційна скарга сторони захисту не містить.

Зазначена позиція суду апеляційної інстанції узгоджується також із практикою суду касаційної інстанції, зокрема, аналогічні висновки містяться в постанові ККС ВС від 07.12.2020 у справі №728/578/19 (провадження №51-3411км20).

За встановлених обставин, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду 1-ої інстанції, доходить переконання про те, що висунута стороною обвинувачення версія подій знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, сукупності зібраних по справі доказів достатньо для стійкого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, спрямованого проти життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_9 .

Відтак, суд 1-ої інстанції, на підставі повного, всебічного аналізу та оцінки всіх досліджених доказів у провадженні, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд 1-ої інстанції дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України та призначив йому покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Водночас, в прохальній частині апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 просить, скасувавши вирок суду, призначити новий розгляд в суді 1-ої інстанції.

Разом із тим, вимогами ч. 1 ст. 415 КПК України передбачений вичерпний перелік підстав для призначення нового судового розгляду кримінального провадження, проте в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 взагалі не міститься належного обґрунтування необхідності його призначення та не конкретизовано допущених судом 1-ої інстанції порушень, які б слугували належною підставою для постановлення апеляційним судом такого рішення.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині та скасування вироку з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, апеляційний суд доходить переконання про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та скасування законного, обґрунтованого та вмотивованого вироку суду 1-ої інстанції стосовно ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 09.03.2023, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4