справа № 462/4302/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000370 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Завіти Ільїча Харабовського краю Російської Федерації, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, без місця реєстрації та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 07.09.2022 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.4 ст.186, ч.1 ст.69 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком три роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 20.04.2023 року о 17.08 год., в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року та строк дії якого продовжено на підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №58/2023 від 06.02.2023 року, перебуваючи в приміщенні магазину «Рукавичка», де здійснює діяльність ТзОВ ТВК «Львівхолод», який розташований за адресою: м.Львів, вул.Патона, 2/4а, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна,діючи з корисливих мотивів з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, повторно, таємно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяв дві упаковки сиру «Голландський Звенигора 45%», вагою 200 г., вартістю 82,40 грн. без ПДВ за одиницю, дві палиці ковбаси «Угорська Мясовита», вагою 300 г., вартістю 76,38 грн. без ПДВ за одиницю, хліб «Смачний з маком», вагою 500 г., вартістю 18,16 грн. без ПДВ, та вийшов з магазину, завдавши ТзОВ ТВК «Львівхолод» матеріальної шкоди на загальну суму 335,72 грн. без ПДВ.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише допитом обвинуваченого.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.185 ККУкраїни, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання, зазначивши зокрема, що він20.04.2023 року, перебуваючи в приміщенні магазину «Рукавичка», викрав продукти для власного споживиння, після чого, не оплативши їх вартості, вийшов з магазину. Зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому, просить суд його суворо не карати.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом?якшують і обтяжують покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин його вчинення.

Обставиною, що пом?якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, вчиненим умисно, з корисливих мотивів; особу винного, який неодноразово судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень (т.1, а.с.109), не одружений, без місця реєстрації, офіційно непрацевлаштований, не перебуває на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра (т.1, а.с.116, 118), негативних характеризуючих даних за місцем проживання відносно ОСОБА_4 не встановлено (т.1 а.с.119).

Положеннями ч.2 ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.185 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 ст.69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на вчинення неодноразово корисливих кримінальних правопорушень, відсутність у провадженні сукупності обставин, що пом?якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Крім того, суд вважає, що вчинення нового умисного злочину під час іспитового строку свідчить про стійкість злочинних намірів обвинуваченого та небажання останнього стати на шлях виправлення, тому звільнення його від реального відбування покарання не відповідає вимогам справедливості.

Також суд враховує правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 14.09.2021 року в справі , щодо вирішення питання можливості застосування ст.75 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до ст.71 КК України.

Верховний Суд виходить з того, що призначення ст.75 КК України полягає у наданні засудженій особі можливості протягом іспитового строку підтвердити можливість її виправлення і інтеграції у суспільство без відбування призначеного покарання.

Аналіз положень КК України (ч. 3 ст. 78, ч.1, 4 ст. 71, ч.3 ст.72), п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» дає можливість зробити висновок, що у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

За наведеного, оскільки ОСОБА_4 вироком Залізничного районного суду м.Львова від 07.09.2022 року був засуджений за ч.4 ст.186, ч.1 ст.69 КК України на п?ять років позбавлення волі (т.1, а.с. 120-123), проте під час іспитового строку за вказаним вироком він вчинив нове кримінальне правопорушення, тому до призначеного покарання за новим вироком слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком суду, згідно з вимогами ст.71 КК України, призначивши остаточне покарання за сукупністю вироків.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слідвирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 24.04.2023 року було накладено арешт на речові докази светр фірми «uneek», чорного кольору, розміру «М», з написом буквами білого та рожевого кольору «Tramptn Fitness 1 to 1, group online training», капюшоном та однією великою кишенею внизу (т.1, а.с.39-40 ), а згідно з ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, тому накладений арешт слід скасувати та повернути майно ОСОБА_4 , як власнику.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлений не був.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого на час ухвалення вироку обраний не був, клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили прокурором заявлено не було.

Керуючись ст.368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Залізничного районного суду м.Львова від 07.09.2022 року, призначивши ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк п`ять років три місяці.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Речові докази:

дві ковбаси «Угорська», вищого сорту, напівкопчені, вагою 300 г. кожна, дві упаковки сиру «Голандськи» фірми «Звенигора», вагою 200 г. кожна, один хліб «Смачний з маком», вагою 500 г., які передано на відповідальне зберігання потерпілому (т.1 а.с.54, 55) - повернути потерпілому ТзОВ ТВК «Львівхолод», як власнику;

- компакт диск «DVD-R», 4.7 GB, на якому знаходяться відеозаписи з камер відеоспостереження за 20.04.2023 року з приміщення магазину «Рукавичка» на вул.Патона, 2/4а у м.Львові - залишити в матеріалах справи.

Скасувати арешт на майно - светр фірми «uneek», чорного кольору, розміру «М», з написом буквами білого та рожевого кольору «Tramptn Fitness 1 to 1, group online training», капюшоном та однією великою кишенею внизу, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 24.04.2023 року, і повернути таке майно ОСОБА_4 , як власнику.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1