ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

та сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001039 від 21.03.2023 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , не одруженої, непрацюючої, раніше не судимої, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.

На вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 червня 2023 року обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу.

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено покарання у вигляді 1-го року позбавлення волі.

ЄУНСС №727/4574/23 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8

Провадження №11-кп/822/314/23 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Категорія: ст. 126-1 КК України

Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 1 (один) рік та покладено на неї згідно пунктів 1-2 ч.1 ст. 76 КК України обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Доводи апеляційних вимог.

Обвинувачена ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі, не заперечуючи доведеність вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та правильності кваліфікації її дій, не погоджується з ухваленим вироком через надмірну суворість призначеного покарання.

Зокрема, призначаючи надмірно суворе покарання у вигляді 1-го року позбавлення волі та звільненням від відбування покарання із застосуванням ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на один рік, суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що потерпіла не заявляла жодних матеріальних та моральних претензій до неї (обвинуваченої), вони мають міцні соціальні зв`язки (мати та донька), перекручування фактів на ті чи інші обставини, які зустрічаються у людей похилого віку.

Судом фактично не враховано, хоча формально перераховано дані, які її характеризують, зокрема, що вчинений нею злочин є нетяжким, вона раніше не судима, не значиться зареєстрованою в Чернівецькому обласному наркологічному диспансері, перебувала на лікуванні у психіатричній лікарні, однак на обліку не перебуває, є пенсіонеркою.

В той же час, наявність таких обставин, що пом`якшують їй покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність матеріальних та моральних претензій у потерпілої, а також обставини, що характеризують її особу, позитивну характеристику з місця проживання, дають підстави для висновку про можливість застосування норм ст. 69 та ст. 53 КК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_7 , порушуючи вимоги ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у період часу з 19.08.2022 по 20.03.2023 перебуваючи за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , де спільно проживає із мамою ОСОБА_9 , умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, систематично вчиняла відносно останньої факти психологічного та фізичного домашнього насильства, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік та приниженні її людської гідності, шарпанні за одяг, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя ОСОБА_9 ..

Зокрема, 19.08.2022 року близько 11 год. 00 хв. та 20.08.2022 близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в АДРЕСА_1 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання, вчинила психологічне домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 , яке полягало у висловлюванні в її бік нецензурною лайкою та погрозах фізичної розправи, що завдало їй психологічних страждань, за що ОСОБА_7 постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.09.2022 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн..

22.08.2022року близько 02 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання за адресом: АДРЕСА_1 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання, вчинила психологічне домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 , яке полягало у висловлюванні в її бік нецензурною лайкою та погрозах фізичної розправи, що завдало їй психологічних страждань, за що ОСОБА_7 постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.09.2022 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн..

07.12.2022 року близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи за адресом АДРЕСА_1 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання, вчинила психологічне домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 , яке полягало у висловлюванні в її бік нецензурною лайкою та погрозах фізичної розправи, що завдало їй психологічних страждань, за що постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.12.2022 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Будучи неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення умисних протиправних дій, спрямованих на вчинення насильства в сім`ї, ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробила, продовжила вчиняти домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_9

20.03.2023 року близько 07 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання за адресом: АДРЕСА_1 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання, вчинила психологічне домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 , яке полягало у висловлюванні на її адресу словесних образ з використанням ненормативної лексики, погроз фізичної розправи, штовханні та шарпанні за одяг, що призвело до її психологічних страждань та погіршення якості життя ОСОБА_9 ..

Відповідно до висновку експерта №443 від 19.04.2023 року, у потерпілої ОСОБА_9 наявні ознаки психічного розладу у формі розладу адаптації з переважним порушенням інших емоцій, який виник внаслідок систематичного вчинення її дочкою домашнього насильства, у вигляді систематичних сварок та погроз застосування фізичного насильства та психологічного насильства.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Адвокат ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 підтримав подану апеляційну скаргу і наполягав на її задоволенні з підстав зазначених в ній. Просив змінити вирок районного суду та призначити покарання на підставі ст. 69 та ст. 53 КК України, у вигляді штрафу у мінімальному розмірі.

Прокурор вважав вирок районного суду обґрунтованим, а обрану ОСОБА_7 покарання необхідною та достатньою для її виправлення. Прохав вирок районного суду залишити без змін, а доводи наведені в апеляційній скарзі апелянта вважає неналежними та недоведеними. Звертає увагу колегії, що підсудна на протязі лише 2022 року 6 разів притягалася до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, де їй призначався штраф.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , заслухавши міркування захисту та заперечення сторони обвинувачення щодо заявлених апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції справа була розглянута у відповідності з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України, тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 , доведеності її вини, повноти зібраних та досліджених доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційним судом не перевіряється, відповідно до загальної засади змагальності процесу та положень ч.1 ст. 404 КПК України.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів, перевіривши в межах апеляційних вимог матеріали даного кримінального провадження, вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 р., призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Що стосується тверджень ОСОБА_7 у скарзі, щодо призначеного судом їй покарання, яке за своїм розміром є надмірно суворим, то колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, зокрема і обмеженої осудності, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 69 КК України, за змістом якої рішення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винуватого та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Встановлення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України, полягає у з`ясуванні судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом і розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за ст. 126-1 КК України до покарання у вигляді 1 (один) рік позбавлення волі.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі, виходячи з принципів законності, справедливості та індивідуалізації є обґрунтованим.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання районний суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, який відповідно до ч.4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Також суд врахував дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка раніше не судима, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, на обліку в лікаря-нарколога не перебуває, проте перебувала на лікуванні у психіатричній лікарні, однак на обліку не перебуває, пенсіонерка.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд визнав повне визнання вини та щире каяття, яке виразилося у висловленні останньою жалю з приводу вчиненого.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд врахував вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку.

Отже, твердження апелянта, що судом формально враховано пом`якшуючі обставини та особу обвинуваченої є безпідставними.

При цьому слід зазначити, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Отже, суд першої інстанції врахувавши все вище наведене прийшов до обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від реального позбавлення з випробуванням, шляхом застосувавши вимоги ст. 75, 76 КК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу й на те, що матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 притягувалася тричі до адміністративної відповідальності за домашнє насильство щодо своєї матері, за що на неї було накладено адміністративні стягнення, проте це її не зупинило і вона вчинила аналогічний злочин щодо цієї ж потерпілої, але вже кваліфікований як кримінальне правопорушення.

Окрім того, як вбачається із висновку судово психіатричного експерта №443 від 19.04.2023 року, у потерпілої ОСОБА_9 наявні ознаки психічного розладу у формі розладу адаптації з переважним порушенням інших емоцій, який виник внаслідок систематичного вчинення її дочкою домашнього насильства, у вигляді систематичних сварок та погроз застосування фізичного насильства та психологічного насильства.

Таким чином, судова колегія вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за ст. 126-1 КК України у виді реального позбавлення волі не можна вважати явно несправедливим через суворість.

Враховуючи особу ОСОБА_7 , кількість епізодів в порядку адміністративного провадження та епізод у даному кримінальному провадженні, а також те, що злочин був вчинений щодо особи похилого віку, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченій покарання, як про те просить ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі, оскільки вона звільнена від відбування покарання, а призначення штрафу буде реальною мірою покарання, яка є суворішою по своїй суті і таке не можна вважати пом`якшенням покарання.

Судова колегія вважає, що призначене судом покарання є необхідним і буде достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів.

Підстав для застосування відносно ОСОБА_7 вимог ст. 69 КК України, суд апеляційної інстанції не вбачає, оскільки достатніх підстав для призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, апелянтом не наведено, як не навів його і адвокат ОСОБА_10 під час слухання справи в апеляційному суді.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ст. 126-1 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим в тому ж порядку і строк з дня отримання копії ухвали суду.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3