Провадження №11-сс/801/287/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника - адвоката ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

слідчого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці матеріали кримінального провадження № 0000213 внесеного до ЄРДР 12.03.2023, за клопотанням слідчого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Суворовське, Тульчинського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України

за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2023 про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01.50 год. 03 липня 2023 року, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави, -

встановив:

З клопотання про застосування запобіжного заходу вбачається, що близько 20 години 10 хвилин 12.03.2023 водій ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Леонтовича в с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області, в районі зупинки громадського транспорту, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя по напрямку свого руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який рухався узбіччям у попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 від отриманих травм загинув на місці події.

Таким чином, ОСОБА_8 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. п. 2.9 (а), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів У країни від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), згідно з якими:

1) п. 2.9 а) - «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані

алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських

препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

2) п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку

руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або

небезпеки іншим учасникам руху»;

3) п. 12.1 - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій

повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення ОСОБА_8 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху перебуває у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, а саме із настанням смерті пішохода ОСОБА_10 .

Крім того, 12.03.2023 близько 20 години 10 хвилини водій ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснивши в с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області, поблизу зупинки громадського транспорту, наїзд автомобілем «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_10 , поставивши потерпілого у небезпечний для життя стан, усвідомлюючи, що ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які можуть бути небезпечними для його життя і здоров`я, діючи умисно, маючи реальну можливість надати допомогу ОСОБА_10 , який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, таку допомогу потерпілому не надав, у порушення вимог п. 2.10 (а, б, г, r, д, е) Правил дорожнього руху, а також вимог, які наведенні у абзаці 5 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, негайно не зупинив транспортний засіб і не залишився на місці пригоди; не увімкнув аварійну сигналізацію і не встановив знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 ПДР; не вжив можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілій, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, не звернувся по допомогу до присутніх на місці події осіб, не відправив потерпілого до закладу охорони здоров`я; не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції; не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організації об`їзду місця пригоди, хоча повинен був і мав об`єктивну можливість це зробити, натомість залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_8 13.03.2023 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1 та ч. 1 ст. 135 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2023 продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01.50 год. 03 липня 2023 року, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Слідчий суддя, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, мотивував прийняте рішення тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, продовжують існувати, зокрема, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може ухилятися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Також слідчим суддею враховано, що підозрюваний ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення.

Крім того, слідчому необхідно виконати слідчі дії, спрямовані на завершення досудового розслідування.

В апеляційній скарзі захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді від 05.05.2023 та постановлення нової ухвали, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Вимоги мотивує тим, що підозра щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України не є обґрунтованою, оскільки у органу досудового розслідування відсутні достатні докази для такого складу кримінального правопорушення.

Також зазначає, що твердження органу досудового розслідування про відсутність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків безпідставні. Так, ОСОБА_8 одружений, у подружжя є спільна дитина, а також ОСОБА_8 виховує дитину своєї дружини. До затримання ОСОБА_8 мав постійне місце роботи у Вищому професійному училищі №41 м. Тульчин, за місцем роботи характеризується позитивно, за місцем проживання характеризується позитивно. раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Захисник-адвокат ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 просили задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши головуючого суддю-доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 - не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

В клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою містяться посилання на обставини, що враховані слідчим суддею при обрані запобіжного заходу відповідно до вимог ст. 178 КПК України та ризики зазначені у ч. 1 ст.177 КПК України, що стали підставою застосування запобіжного заходу:

- наявність підозри ОСОБА_8 у причетності до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України;

- ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, будучи на волі чи виконуючи обов`язки більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчий суддя врахував, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання.

Апеляційним судом також встановлено, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 була встановлена при обранні стосовно нього запобіжного заходу та перевірена при вирішенні питання щодо продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як судом першої інстанції, так і апеляційним судом. На даний час не встановлено підстав, які б спростовували причетність підозрюваного до кримінального правопорушення, обставини якого викладені у повідомленні про підозру, оскільки вона підтверджується тими доказами, які наведені у клопотанні, зміст та суть яких не спростований.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.277КПК України повідомлення про підозру має містити стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Таким чином, продовження строку запобіжного заходу покликане забезпечити встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, які були не відомі на час повідомлення особі про підозру.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що оскільки сукупність встановлених слідчим суддею та перевірених під час апеляційного розгляду обставин вказує на доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та не зможе запобігти існуючим ризикам.

На думку колегії суддів, ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, існують та виправдовують тримання під вартою ОСОБА_8 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Твердження сторони захисту про можливість обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, є непереконливими та невмотивованими.

Доводи, що підозрюваний має постійне місце проживання, одружений, на утриманні має дітей, до затримання працював, колегія суддів приймає до уваги та вважає обґрунтованими, однак зазначені обставини не можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали суду та не спростовують існуючих ризиків, наведених та доведених прокурором при наявності обґрунтованої підозри.

За таких обставин, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та запобігти ризикам, доведеним слідчим та прокурором в даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2023 про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01.50 год. 03 липня 2023 року, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3