Справа № 127/2956/22
Провадження №11-кп/801/851/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

В с т а н о в и в:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2023 року запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 днів, з 11 липня 2023 року до 23.59 години 09 вересня 2023 року.

Захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2023 щодо ОСОБА_7 . Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м?який запобіжний захід - домашній арешт в нічну пору доби з 22.00 год. до. 07.00 год. ранку з застосуванням засобу електронного контролю за адресою: АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2023 року, відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Вимоги апеляційної скарги обвинувачений мотивував тим, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, ризики прокурором не доведено.

Вимоги апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що в ході розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурор в судовому засіданні, на думку захисту, не довів наявність ризиків та обставин, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені п. п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов?язків, однак з моменту вчинення кримінального правопорушення і обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 жодних процесуальних обов?язків у даному кримінальному провадженні слідчий чи прокурор на ОСОБА_7 не покладали.

Також вказує, що прокурор в своєму клопотанні, а суд в ухвалі зазначають про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 , проте, сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це суперечить презумпції невинуватості, а тому небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку.

Судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час знаходиться під вартою, а вина його в інкримінованому йому діянні недоведена.

Обвинувачений ОСОБА_7 не визнає себе винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні за ознаками ч. 2 ст. 187 КК України і стверджує той факт, що даного злочину він не вчиняв, а тому висунута йому підозра є необґрунтованою.

Крім того, під час судового розгляду матеріалів кримінального провадження був допитаний потерпілий ОСОБА_9 , який суду надав покази про те, що жодних протиправних дій ОСОБА_7 відносно нього не вчиняв, жодних претензій він - ОСОБА_9 до ОСОБА_7 не має. Обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання на території Вінницької області за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час знаходиться під вартою, а вина його в інкримінованому йому діянні не доведена.

У звязку із ненаведенням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відсутня подальша необхідність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , тому клопотання прокурора слід задовольнити частково та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м?який запобіжний захід - домашній арешт в нічну пору доби з 22.00 год. до. 07.00 год. ранку з застосуванням засобу електронного контролю за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг, ухвалу суду залишити без змін, захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали вимоги викладені в апеляційних скаргах та просили їх задоволити, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

В провадженні Вінницького міського суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000526 від 29.11.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

Згідно ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався та належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисника, обвинуваченого про недоведеність продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то вони є безпідставними з огляду на наступне.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжкого злочину із застосуванням насильства.

При цьому, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Приймаючи рішення щодо продовження запобіжного заходу, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за ч.2 ст. 187 КК України вчиненого із застосуванням насильства, на даний час судове слідство не завершено, та дійшов вірного висновку, що з метою уникнення від кримінальної відповідальності обвинувачений може переховуватися від суду, чинити тиск на свідків у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки на час розгляду клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Доводи захисника про те, що до ОСОБА_7 можна застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин з застосуванням засобу електронного контролю за адресою АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки встановлені дані про особу обвинуваченого самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

При цьому, наявність постійного місця реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де обвинувачений може перебувати під нічним домашнім арештом не утворює жодного морального запобіжника при обранні ОСОБА_7 моделі поведінки, а відтак не здатне перешкодити вчинити йому дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що, хоча захисник заперечує існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у апеляційній скарзі ставить питання про доцільність застосування іншого запобіжного заходу, тобто погоджується з викладеним у клопотанні прокурора щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу.

Колегія суддів не погоджується з доводами захисника про те, що з моменту вчинення кримінального правопорушення i обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 жодних процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні слідчий, прокурор чи суд на нього не покладав.

Так, набуття ОСОБА_7 процесуального статусу підозрюваного, а потім обвинуваченого у кримінальному провадженні автоматично наділяє його переліком прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України.

Твердження апеляційної скарги захисника щодо відсутності доказів вини ОСОБА_7 в інкримінованому злочині за ч.2 ст.187 КК України є передчасним, оскільки судовий розгляд наразі триває і остаточне рішення буде прийняте судом після дослідження всіх наявних доказів у кримінальному провадженні в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку, а не під час вирішення питання про продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Що стосується доводів захисника про тривале перебування обвинуваченого під вартою, то з даного приводу колегія суддів зазначає про те, що строк перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою не виходить за межі визначені КПК України.

До того ж, з матеріалів судового провадження вбачається, що при вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування обвинуваченого від суду, впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б також свідчили про неможливість перебування ОСОБА_7 під вартою або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження для того, щоб розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Наразі фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 тяжкого корисливого злочину, який згідно пред`явленого обвинувачення є насильницьким, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, немає міцних соціальних зв`язків вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Підстави для скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2023 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому відсутні.

Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційних скарг захисника, обвинуваченого.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4