ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2051/23 Справа № 194/1278/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000113 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком 1 рік.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Так, відповідно до рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 12.01.2017, на підставі якого 09.02.2017 було видано виконавчий лист № 194/1342/16-ц, ОСОБА_7 зобов`язаний, починаючи з 14 листопада 2016 року до настання повноліття дитини сплачувати аліменти в розмірі частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_10 (Власової) на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, в період з червня по листопад 2018 року, а також з грудня 2018 року до 16 серпня 2022 року ОСОБА_7 умисно, злісно ухилявся від сплати присуджених аліментів, аліменти своєчасно та в повному обсязі не сплачував, іншої матеріальної допомоги, маючи підробіток працюючи у службі таксі, на утримання дитини не надавав, ігнорував попередження та вимоги державного виконавця з приводу необхідності сплати аліментів та погашення утвореної заборгованості, через що утворив заборгованість за вказаний період часу у загальному розмірі 180764 грн.18коп., що в сукупності складає суму виплати більшої за три місяці відповідних платежів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просять вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання, застосувавши до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання, призначеного вироком, з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, апелянти вказують на те що суд, призначаючи покарання обвинуваченому, не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_7 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав, щиро розкаявся, зробив певні висновки, намагається влаштуватися на роботу, для чого проходить медичну комісію, має постійне місце проживання разом із матір`ю. До того ж, захисник зазначає, що за попереднім вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.06.2022, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт, де потерпілою є інша дитина обвинуваченого, ОСОБА_7 повністю відбув покарання та його було знято з обліку 11.01.2023. При цьому, як вказує захисник суд питання про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст. 75 КК України, взагалі не розглядав, а відтак рішення не може вважатися справедливим.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні скарги та просили вирок змінити в частині призначення покарання ОСОБА_7 застосувавши до нього положення ст. 75 КК України.

Прокурор та потерпіла заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили вирок залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, разом з цим, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, строк утворення заборгованості зі сплати аліментів, її загальну суму та те, що за час кримінального провадження обвинувачений перерахував потерпілій лише 1600 грн, особу обвинуваченого, який на протязі тривалого періоду умисно не сплачує аліменти, не прийняв заходів для погашення утвореної заборгованості, позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність тих, що пом`якшують покарання обвинуваченому - визнання вини та наявність у обвинуваченого іншої неповнолітньої дитини.

Разом з цим, посилання захисника на ті обставини, що суд не надав належної оцінки тому, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю відбув покарання за попереднім вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.06.2022, яким його засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання виді громадських робіт строком на 120 годин, хоча і мають місце, та ОСОБА_7 , за вказаних обставин, в силу вимог п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК України, є особою раніше не судимою, однак враховуючи всі обставини провадження та особу обвинуваченого у їх сукупності, вказане не свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Отже, з урахуванням вищевказаного, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді обмеження волі в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення, яке, на думку колегії суддів, повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і не є несправедливим через його суворість, й обгрунтовано не застосував положення ст.ст. 75, 76 КК України.

Доводи захисника та обвинуваченого про те, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який повністю визнав вину, щиро розкаявся, зробив певні висновки, має постійне місце проживання разом із матір`ю, є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами у провадженні, а повне визнання вини та наявність у обвинуваченого іншої дитини були визнані судом, як обставини, що пом`якшують обвинуваченому покарання.

Той факт, що обвинувачений за час апеляційного оскарження судового рішення працевлаштувався, а саме з 01.05.2023 прийнятий ТОВ ШАХТОПРОХОДЧИСЬКЕ УПРАВЛІННЯ ГІРНИК електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті, не спростовує того, що обвинувачений більше 4 років, безумовно розуміючи, що має забезпечувати повноцінне життя своєї дитини, не вживав жодних дієвих кроків, направлених на його належне забезпечення й також не є достатньою підставою для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

При цьому, виходячи з положень ст. 61 КК України, відбування покарання у виді обмеження волі, не перешкоджатиме обвинуваченому виконувати аліментні зобов`язання.

Отже, призначене судом покарання ОСОБА_7 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, а виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе при реальному відбуванні призначеного судом покарання, й підстав вважати його занадто суворим, як і підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, не убачається.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого та захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4