Дата документу 15.05.2023 Справа № 331/1345/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/1345/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/902/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2023 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Євпаторія АР Крим, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 187 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 червня 2023 року включно, із застосуванням застави на умовах, визначених ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 7 червня 2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 187 КК України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2023 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 червня 2023 року включно, із застосуванням застави на умовах, визначених ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 7 червня 2022 року.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував даними про особу обвинуваченого та наявністю встановлених судом ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житлове приміщення цілодобово.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, то ОСОБА_7 від працівників поліції не переховувався взагалі, сумлінно з`являвся до слідчого, прокурора, суду (з розгляду відносно нього кримінального провадження Шевченківським районним судом м. Запоріжжя). Після проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , його було незаконно доставлено до ГУНП в Запорізькій області, де аж ввечері йому було оголошено ухвалу суду про затримання, він не переховувався від слідства.

Зауважує, що під час воєнного стану діє комендантська година і кожна особа, з 24 год. до 5 год. наступного дня перебуває за місцем свого мешкання, виїхати ОСОБА_7 також позбавлений можливості, оскільки перебуваючи у можливому розшуку, на блок постах, при перевірці документів, його буде встановлено.

Вказує, що ОСОБА_7 ніколи не здійснював вплив на потерпілих, від них ніколи не надходило заяв про те, що на них здійснюється вплив, навіть враховуючи, що один із обвинувачених у справі перебуває на свободі.

Крім того зазначає, що ризик вчинити інше кримінальне правопорушення матеріалами кримінального провадження також не підтверджено жодним чином, крім того, що ОСОБА_7 раніше судимий.

Зауважує, що щодо злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, то в матеріалах справи відсутні докази скоєння кримінального правопорушення, яке інкримінують ОСОБА_7 , матеріали провадження свідчать про те, що потерпілим було скоєно злочин, однак органом досудового розслідування навіть не були внесені відповідні відомості до ЄРДР, а щодо злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, то крім показів потерпілого та протоколу впізнання жодних доказів немає.

Вказує, що під час судового засідання стороною захисту було долучено копію вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 8 квітня 2019 року відносно ОСОБА_7 , відповідно до якого, невідбуте покарання буде враховуватися у цьому кримінальному провадженні при призначенні покарання за сукупністю вироків, враховуючи це, ОСОБА_7 загалом перебував у слідчому ізоляторі більше 8 років, що свідчить про відсутність ризику переховування внаслідок тяжкості злочинів.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що відносно обвинуваченого в інших судах перебували кримінальні провадження, де він в сукупності відповідно до ЗУ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» тримається під вартою майже 8 років. Зазначив, що до обвинуваченого можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що відносно обвинуваченого маються ще інші кримінальні провадження і посилання захисника на це тільки підтверджує високий ризик вчинення обвинуваченим нового злочину. Зазначив, що коли обвинувачений перебуває на свободі, він вчиняє злочини.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

При цьому, слід зазначити, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, що узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії».

Більш того, обвинувачений має місце реєстрації в Сумській області, що може спонукати його до дій, які направлені на переховування від суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також продовжує існувати і надалі, оскільки як випливає із оскаржуваної ухвали, потерпілі та свідки у даному кримінальному провадженні ще не допитувались, і будучі обізнаним про анкетні дані таких осіб, обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити на них незаконний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення від кримінальної відповідальності.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то колегія суддів також погоджується з тим, що такий ризик не зменшився, адже обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, не працює, корисливою працею не займається, обвинувачується у вчиненні злочинів з корисливих мотивів, що в сукупності свідчить про високу його схильність до вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, як того просить апелянт, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, незаконного впливати на потерпілого та свідків та вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Крім того, даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , щоб унеможливлював продовжити відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, апеляційному суду не надано.

З приводу доводів про відсутність доказів вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 187 КК України, то вони фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини останнього в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.

Враховуючи викладене, застосування менш суворішого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді цілодобового домашнього арешту, як того просить апелянт не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити зазначені дії.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2023 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 187 КК України, продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 червня 2023 року включно, із застосуванням застави на умовах, визначених ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 7 червня 2022 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4