Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/5555/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.06.2023

Подільський районний суд міста Києва в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві кримінальне провадження № 0000152 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Києва, громадянина України, з вищою освіту, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (зі слів обвинуваченого), працюючого начальником особистої охорони ТОВ «АВАНГАРД-ІКС», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В :

13 січня 2018 року приблизно о 01 годині 30 хвилин потерпілий ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 знаходився на території дитячого майданчика в парку за адресою: Київ, вул. Вишгородська, 49. В цей час ОСОБА_6 побачив як автомобіль марки ВАЗ 2108 білого кольору рухається в парковій зоні, по тротуару, де рух транспортних засобів заборонено. Усвідомлюючи, що водій своїми діями порушує правила дорожнього руху та норми поведінки, так як проїжджає по пішохідній ділянці, потерпілий заблокував рух транспортного засобу та зробив зауваження водію. В цей час з автомобіля, з боку переднього пасажирського сидіння, вийшов ОСОБА_8 , який виразив обуреність діями ОСОБА_6 , а останній в свою чергу повторно зробив йому зауваження, на які ОСОБА_8 зреагував агресивно. Після цього ОСОБА_6 о 01 годині 40 хвилин викликав поліцію, про що повідомив присутніх.

В цей час ОСОБА_8 , дізнавшись про те, що потерпілий викликав наряд поліції, із мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, почав погрожувати фізичною розправою та ображати нецензурною лайкою потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

ОСОБА_8 , прагнучи продемонструвати свою зверхність і фізичну силу над потерпілим та зневагу до існуючих норм поведінки, використовуючи даний інцидент як привід для виникнення суперечки, безпричинно грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, ігноруючи елементарні правила поведінки, моральності, добропристойності, дістав та спробував нанести удар потерпілому рукояткою пістолета марки Форт 12-Р № НОМЕР_1 .

Після цього ОСОБА_8 , знаходячись на відстані 1 метра від потерпілого, створюючи небезпеку для життя і здоров`я останнього, здійснив з пістолета марки Форт 12-Р № НОМЕР_1 , який призначений для стрільби гумовими патронами, тобто предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, один постріл в бік потерпілого, влучивши в ліву ногу ОСОБА_6 , однак не завдавши тілесних ушкоджень останньому, оскільки влучив в електронний пристрій для куріння, який знаходився в кишені потерпілого.

В подальшому з метою уникнення відповідальності за свої дії, ОСОБА_8 сів до автомобіля ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_2 , білого кольору та покинув місце вчинення злочину, однак невдовзі був затриманий працівниками поліції неподалік від вчинення злочину за адресою: Київ, вул. Вишгородська 51/1 .

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, із застосуванням предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 дав суду показання, що 12 січня 2018 року до нього зателефонувала ОСОБА_9 (кума) та запросила в гості. Приблизно о 22.00 год. він приїхав до ОСОБА_9 та її чоловіка - ОСОБА_10 і вони почали святкувати новий рік. Вони випили приблизно 50-100 грам спиртних напоїв і вирішили піти взяти щось більш якісне. Приблизно о 00-00.30 год вони в АТБ купили продукти і вирішили в парку випити чаю, який до цього придбали в кіоску. В парку перебували втрьох (він та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ) і він бачив як по парку рухався автомобіль. В певний період часу цей автомобіль ВАЗ 2108 білого кольору почав рух в їхню сторону. Коли автомобіль наближався до лавки, він почав руками подавати знаки, що в цій зоні авто рухатися не може. Привідкрилося вікно водія, почулася лайка, він пояснював водієві, що це пішохідна зона, попередив, що буде викликати поліцію. Коли до них наблизився автомобіль, він небезпеки не відчув, проте відчув її тоді, коли водій почав «перегазовувати» і сигналити. Він відійшов від автомобіля приблизно на 10 метрів і почав викликати поліцію. Потім хтось пересів на водійське місце і автомобіль об`їхав їх. ОСОБА_8 залишився з ними, а автомобіль поїхав в сторону кінотеатру. Через деякий час зі сторони кінотеатру з`явилося 2 особи в формі охоронців. Один став зліва від нього, інший - праворуч, а ОСОБА_8 біля ОСОБА_12 . ОСОБА_8 поцікавився в нього чи дійсно він викликав поліцію, потім сказав «7 хвилин» і повідомив, що зробить ОСОБА_13 погано. Після цього йому обвинувачений наніс удар, який прийшовся поверх голови, його відхопив інший чоловік. Він відбіг і побачив, що ОСОБА_10 тримає худорлявий хлопець і при цьому ОСОБА_10 стояв на колінах, а ОСОБА_8 наносив йому удари ногою по обличчю. Коли ОСОБА_8 побачив його (потерпілого), то почав кричати і бігти за ним. З сумки ОСОБА_8 дістав пістолет, яким розмахував. Коли він побачив пістолет, підняв руки і почав відходити спиною в сторону майданчика. Пістолет був направлений в область його грудей і він просив не стріляти, усвідомлюючи загрозу своєму життю. ОСОБА_8 поцікавився в нього чи не прострелити йому ногу і він почув постріл. Згодом він виявив, що куля потрапила в блок boxmod, який знаходився в кишені його штанів. Він почав тікати і покликав кумів бігти за ним. Потім ОСОБА_14 викликала поліцію.

Додатково потерпілий повідомив суду, що алкогольні напої вони в парку не вживали, а ОСОБА_8 з двома іншими особами за зовнішніми ознаками перебували в стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_9 дала суду показання, що вона з ОСОБА_6 та своїм чоловіком ОСОБА_10 перебувала в себе вдома. Приблизно о 12 годині ночі вони вирішили сходити до магазину за продуктами та спиртними напоями. Оскільки в той час був переоблік в магазині АТБ, вони біля магазину в кіоску придбали чай. Коли відчинився магазин, вона з ОСОБА_6 пішла за продуктами.

Оскільки вже була пізня година, вони вирішили додому вже не повертатися, а розійтися по домівках, але перед цим випити чай в парку. Коли вони втрьох перебували в парку Шевченка по вул. Вишгородська в Києві, біля лавки на алеї /ширина якої приблизно 2-2,5 метри/, до них під`їхала машина білого кольору, яку до цього часу вона також бачила, оскільки автомобіль до цього також рухався по парку. В цей момент вона відчула страх та тривогу. Коли до них під`їхав автомобіль, вони зробили водію зауваження, проте зі сторони ОСОБА_8 пролунала нецензурна відповідь. ОСОБА_6 щось сказав водію і пішов викликати поліцію. З водійського сидіння вийшов ОСОБА_8 , а з пасажирського - худорлявий чоловік. Вони повідомили, що ОСОБА_8 навчається їздити на машині, тому вони їздять по парку, а не по дорозі. Молодим чоловікам було зроблено зауваження, що це є неприпустимим.

В певний момент худорлявий чоловік сів за кермо автомобіля, об`їхав їх і поїхав, але через пару хвилин повернувся пішки і разом з ним був інший чоловік. ОСОБА_8 весь цей час залишався з ними. Коли вони вже були вшістьох, між ними відбувалася розмова в нормальній формі, без вираженої агресії, але між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 почалася дискусія. ОСОБА_8 сказав, що пройшло 7 хвилин і почалася бійка: ОСОБА_8 схопив ОСОБА_6 за рюкзак і потягнув на себе, ОСОБА_6 вирвався. ОСОБА_8 штовхнув її ( ОСОБА_9 ) і почав наступати на її чоловіка. При цьому, ОСОБА_8 дозволяв собі обзивати її ( ОСОБА_9 ).

Далі свідок пам`ятає, що чоловік великої статури тримав ОСОБА_10 і поставив його на коліна, а ОСОБА_8 намагався його бити. Як саме були нанесені удари ОСОБА_10 свідок не бачила, але знає, що такі нанесені були, оскільки в чоловіка був пошкоджений зуб, боліла щелепа. Тоді підбіг ОСОБА_6 і переключив увагу на себе. Вона побачила поліцейську машину і побігла в її напрямку, однак та машина їхала не до них на виклик.

Коли вона повернулася до лавки, біля неї не було ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , вони були віддалені від лавки і знаходилися ближче до дитячого майданчика. Оскільки біля дитячого майданчика погане освітлення, вона бачила лише силуети. Бачила як ОСОБА_6 бігав біля дитячого майданчика та по самому майданчику, а ОСОБА_8 бігав за ним. ОСОБА_6 вона бачила з піднятими руками і в цей момент пролунав постріл, до них підбіг ОСОБА_15 і сказав тікати. Вони втрьох побігли. Відбігши приблизно 200-300 метрів, вони викликали поліцію.

Свідок ОСОБА_10 дав суду показання, що 12 січня 2018 року з дружиною ОСОБА_9 перебували дома, до них приїхав ОСОБА_6 . Близько о півночі вони пішли до магазину «АТБ», де придбали пляшку коньяку та мінеральну воду та пішли до парку Шевченка по вул. Вишгородська, Київ. Вони помітили як автомобіль білого кольору ВАЗ 2108 рухається по пішохідній зоні в їхню сторону. Коли автомобіль під`їхав до лавки, де вони стояли, ОСОБА_6 підійшов до автомобіля, щоб зробити зауваження, але з вікна даного автомобіля була отримана відповідь в грубій формі. Як потім стало відомо, це був ОСОБА_8 . ОСОБА_6 повідомив, що викличе поліцію і викликав. ОСОБА_8 сказав, що є 7 хвилин.

Його дружина намагалася донести до них думку, що вони чинять не правильно, проїжджаючи в парку по тротуарній доріжці. ОСОБА_8 відповів дружині в грубій формі та направився до ОСОБА_6 . ОСОБА_8 замахувався руками на ОСОБА_6 , проте йому вдалося уникнути удару.

ОСОБА_8 крикнув худорлявому чоловіку, який був з ними, щоб він тримав його, а ОСОБА_8 наніс удари йому по обличчю, він почав знепритомлювати і опустився на коліна. В цей момент ОСОБА_6 почав кричати на ОСОБА_8 , ОСОБА_8 відволікся і вони побігли в сторону дитячого майданчику ( ОСОБА_8 побіг за ОСОБА_6 ). Він почав приходити до тями. Коли він повернувся в сторону в сторону дитячого майданчика, де перебували ОСОБА_6 та ОСОБА_16 , то побачив, що ОСОБА_6 стоїть з піднятими руками, а ОСОБА_16 щось схоже на пістолет тримав націленим на ОСОБА_6 . Він відвернувся та почув постріл і крик ОСОБА_6 «тікаємо». Самого пострілу він не бачив. Вони втрьох побігли до дороги, викликали вдруге поліцію, після чого нападників затримали.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 (інспектор батальйону тактико-оперативного реагування УПП у м. Києві з 2015 року) повідомив суду, що того дня надійшов виклик про вистріл. Вони прибули на виклик за адресою Вишгородська, Київ, де заявник повідомив, куди поїхав транспортний засіб. Вони їхали в певному напрямку, а назустріч їм їхав автомобіль ВАЗ 2108 білого кольору, який ними був зупинений. В автомобілі перебувала група осіб (4 чоловіки) в стані алкогольного сп`яніння, які поводили себе агресивно та намагалися перешкодити роботі поліції. Де був ОСОБА_8 на час зупинки він не пам`ятає. Одного з осіб оглядали на виявлення стану алкогольного сп`яніння, проте не пам`ятає кого саме.

У ОСОБА_8 в нагрудній сумці було виявлено ФОРТ 12-Р, який було вилучено після прибуття слідчо-оперативної групи. Заявник зазначав, що було здійснено постріл з автомобіля.

Свідок ОСОБА_18 дав суду показання, що 13 січня 2018 року приблизно о 3 годині ночі він був запрошений працівниками поліції бути понятим. В парку Шевченка в Києві було проведено огляд місця події, де біля дитячого майданчика було знайдено стріляну гільзу, яка була вилучена і запакована в пакет, на якому він поставив свій підпис. Огляд місця події проводився також за участі іншого понятого. Свідок на наданих йому для огляду фотографіях продемонстрував місце, де була вилучена гільза.

Свідок ОСОБА_19 повідомив суду, вони з ОСОБА_20 та чоловіком на ім`я ОСОБА_21 відпочивали в ресторані «Мансарда». В певний момент до них приєднався ОСОБА_8 , але за стіл не сідав. ОСОБА_8 необхідно було додому і ОСОБА_20 запропонував його відвезти на своєму автомобілі. Вони втрьох - ОСОБА_20 , ОСОБА_8 та він повезли ОСОБА_8 додому, він сидів позаду. Вони їхали по парку, оскільки заблукали. В парку була алейка, по ній вони і поїхали; машина по алеї нормально проїжджала. Посеред дороги вискочив чоловік, а двоє стояли біля лавки. Спочатку вони посигналили, а потім з машини вийшов ОСОБА_8 , який був пасажиром, і попросив відійти. В ОСОБА_8 з невідомим йому на той час чоловіком ( ОСОБА_6 ) була розмова, приблизно 5 хвилин. Почався конфлікт, але той чоловік був неадектавним. Два чоловіки і жінка розпивали в парку напої, на лавці стояла пляшка коньяка. Він і водій сидів в машині, з неї взагалі не виходив, але ОСОБА_8 не закрив двері, тому все було чутно, оскільки вони стояли перед капотом автомобіля. Біля машини ОСОБА_8 і ОСОБА_6 були не весь час. В певний період він почув хлопок, ніби зірвалася петарда. Він чув, що ОСОБА_22 кричав «викинь, що в тебе в руці». ОСОБА_6 з піднятими руками не стояв, погроз в його бік зі сторони ОСОБА_8 він не чув. Після «хлопка» ОСОБА_6 відійшов, а ОСОБА_8 сів в машину і вони поїхали. Вони від`їхали від місця приблизно один кілометр і були зупинені працівниками поліції. У ОСОБА_8 був вилучений пістолет. Чи стріляв обвинувачений в потерпілого свідок не бачив.

В зв`язку зі смертю свідка ОСОБА_23 в судовому засіданні було заслухано його покази (які містяться на CD-диску), який був допитаний 24 червня 2019 року та надав наступні показання. ОСОБА_8 являється його знайомим, потерпілого ОСОБА_6 він раніше не знав.

В 2018 року після Нового року в січні вони відпочивали в ресторані «Мансарда» з ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 . Після закриття ресторану вийшли та сіли до автомобіля, за кермом якого був ОСОБА_27 .

Вони заїхали в парк, він вийшов з автомобіля і підійшов до лавки, де були ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , які раніше були йому не знайомі. Вони вживали спиртні напої та запропонували йому, на що він погодився. Раптом він почув голос ОСОБА_30 «що ти там дістав?» і постріл. Як потім стало відомо, там був ще ОСОБА_31 . У них була перепалка, ОСОБА_32 намагався його заспокоїти. Хто саме здійснив постріл, він не бачив. Після пострілу ОСОБА_14 почала бігти в сторону та вони всі почали розбігатися. Він також пішов в сторону ресторану. Через хвилин 15-20 зателефонував ОСОБА_33 та від нього дізнався, що їх затримали працівники поліції.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину свою у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, повідомив суду, що 12 січня 2018 року близько о 23 годині 00 хвилин він під`їхав до ресторану «Мансарда» на зустріч до ОСОБА_34 , який познайомив його з ОСОБА_20 . Після зустрічі вони вийшли з ресторану з ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та ОСОБА_37 . ОСОБА_20 запропонував відвезти його на автомобілі додому. ОСОБА_38 сів за кермо автомобіля ВАЗ 2108, ОСОБА_39 на переднє сидіння, а він на заднє та вони поїхали в сторону скверу. Біля скверу вони почали розвертатися та в цей час побачив трьох осіб, які раніше йому були не знайомі, потім стало відомо, що це ОСОБА_40 , ОСОБА_29 та ОСОБА_41 . Коли проїжджали біля лавки на тротуарну доріжку перед автомобілем вибіг ОСОБА_40 і почав кричати, намагався не давати дорогу. Він вийшов з авто та хотів заспокоїти його, але почалася словесна перепалка, після чого почалася штовханина, хто почав першим він не пам`ятає. Біля лавки стояли ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , на лавці в них були спиртні напої, які вони вживали. ОСОБА_44 підійшов до ОСОБА_45 та ОСОБА_12 , так як він почув крики. ОСОБА_46 запропонували випити коньяку, він погодився. ОСОБА_32 і ОСОБА_40 перебували від лавки за 2-3 метри. ОСОБА_38 та ОСОБА_39 з автомобіля не виходили. ОСОБА_40 почав відходити від ОСОБА_30 та в цей момент почав щось діставати з кишені куртки - предмет, схожий на ніж. Він в цей момент витягнув пістолет зі своєї кишені та здійснив постріл в бік ОСОБА_47 з метою самозахисту, але саме в нього він не цілився. Підбігли ОСОБА_28 та ОСОБА_29 а він з компанією поїхав.

Через деякий час їх затримали працівники поліції та доставили до відділу поліції, де ОСОБА_48 добровільно надав зброю поліцейським.

Не дивлячись на невизнання свої вини ОСОБА_8 , вона також підтверджується наступними дослідженими судом доказами:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 13 січня 2018 року від ОСОБА_6 про те, що13 січня 2018 року за адресою: Київ, вул. Вишгородська невстановлена особа з хуліганських мотивів, із застосуванням предмета, схожого на пістолет, спричинила тілесні ушкодження /т. 1, а.с. 109/;

- протоколом огляду місця події від 13 січня 2018 року (з доданою фото таблицею), з якого вбачається, що було оглянуто ділянку за адресою: Київ, вул. Вишгородська, 49 ; в ході огляду виявлено на землі гільзу з маркуванням «ТЕРЕН 9мм РА» /т. 1, а.с. 112-119/;

- протоколом огляду місця події від 13 січня 2018 року (з доданою фото таблицею та план-схемою), з якого вбачається, що було оглянуто ділянку за адресою: Київ, вул. Вишгородська, 49, в ході огляду було виявлено на тротуарі авто ВАЗ 2108,д.н.з. НОМЕР_2 , біля авто перебував ОСОБА_8 , який при собі мав сумку чорного кольору, з якої дістав предмет схожий на пістолет «Форт 12 Р» маркування № НОМЕР_3 , даний предмет вилучено /т. 1, а.с. 120-125/;

- рапортом інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_49 від 13 січня 2018 року, про те, що 12 січня 2017 року о 01:55 год отримано виклик від чергового Київ-55 «повідомлення про стрільбу» за адресою: Київ, вул. Вишгородська, 47-Б /т. 1, а.с. 126/;

- заявою ОСОБА_6 про надання слідчому штанів, електронної сигарети (вейп) зі слідами пошкодження, які виникли в результаті стрілянини 13 січня 2018 року за адресою: Київ, вул. Вишгородська, 49 /т. 1, а.с. 153/;

- протоколом огляду місця події від 15 січня 2018 року, згідно з яким в присутності понятих, за участю ОСОБА_6 , в службовому приміщенні № 18 Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 було надано речі, а саме електронну сигарету з пошкодженим корпусом та штани зеленого кольору /т. 1, а.с. 154-156/;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_6 від 15 січня 2018 року (з доданою довідкою), згідно з яким ОСОБА_6 вказав на особу під № 2 ( ОСОБА_8 ) як на особу, яка 13 січня 2018 року з предметом, схожим на пістолет, зробила постріл йому в ногу, впізнавши його за зовнішніми рисами обличчя /т. 1, а.с. 150-152/;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_9 від 15 січня 2018 року (з доданою довідкою), згідно з яким ОСОБА_9 вказала на особу під № 3 ( ОСОБА_8 ), впізнавши його за зовнішніми рисами обличчя, як особу, яка 13 січня 2018 року предметом, схожим на пістолет, спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_6 /т. 1, а.с. 158-160/;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_10 від 19 березня 2018 року (з доданою довідкою), згідно з яким ОСОБА_10 вказав на особу під № 4 ( ОСОБА_8 ), впізнавши його за зовнішніми рисами обличчя, як особу, яка 13 січня 2018 року предметом, схожим на пістолет, спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_6 /т. 1, а.с. 183-185/;

- протокол огляду Інтернет-ресурсу: www.youtube.com, з доданим CD-диском, в результаті огляду встановлено, що за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , міститься файл з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», опублікований в мережу Інтернет журналістами Kyiv operativ 12 січня 2018 року /т. 1, а.с. 180-181/;

речовими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до висновку експерта № 8-5/172 від 19 лютого 2018 року /т. 1, а.с. 165-178/:

1. Наданий на експертизу предмет схожий на пістолет з маркуванням № НОМЕР_3 відноситься до короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї.

2. Наданий на експертизу пістолет є гладкоствольним самозарядним пістолетом моделі «Форт-12Р» № НОМЕР_3 , який призначений для стрільби патронами калібру 9 мм РА, спорядженими гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами (ПНД-9П, Терен-ЗФ, ТеренЗФП).

3. Наданий на експертизу пістолет виготовлений промисловим способом (НВО «Форт» місто Вінниця, Україна).

4. Надана на дослідження гільза до боєприпасів до вогнепальної зброї не належить, є частиною стріляною гільзою пістолетного патрону «ТЕРЕН-3» калібру 9 мм Р.А.

5. Гільза, яка була виявлена та вилучена 13.01.2018 року в ході огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 49, - була викинута (стріляна) з пістолету «Форт-12Р», № НОМЕР_3 , під патрон калібру 9 мм РА.

В рапорті інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_49 від 13 січня 2018 року /т. 1, а.с. 126/, вказано що 12 січня 2017 року о 01:55 год отримано виклик від чергового Київ-55 «повідомлення про стрільбу» за адресою: Київ, вул. Вишгородська, 47-Б. Разом з тим, суд вважає опискою дату 12 січня 2017 року, оскільки описані в ньому події фактично відповідають тим, які мали місце за обставин та часом, вказаними в обвинувальному акті.

Всебічно, повно та неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_16 знайшла своє підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у п. 65 Рішення по справі «Коробов проти України» зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Статтею 86 КПК України врегульоване питання допустимості доказів. Так, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Доводи захисника щодо визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 13 січня 2018 року є безпідставними, а відповідне клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами у провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Всі докази, якими сторони обґрунтовують чи спростовують пред`явлене обвинувачення, мають відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності і достатності.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст. 85 КПК України).

Огляд місця події - невідкладна слідча дія, спрямована на встановлення, фіксацію і дослідження обстановки місця події, слідів злочину і злочинця та інших фактичних даних, що дозволяють в сукупності з іншими доказами зробити висновок про механізм події та інші обставини розслідуваної події.

Слідчим Подільського УП ГУНП у місті Києві - старшим лейтенантом поліції ОСОБА_50 13 січня 2018 року відповідно до вимог КПК України проведено огляд місця події, яким зафіксовано, на якій місцевості відбувалися події, - по вул. Вишгородська, 51/1 в Києві, та досліджена обстановка на місці події. Встановлення місця вчинення кримінального правопорушення є однією з обставин, яка підлягає доказуванню в кримінальному провадженні в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України.

На підставі ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Тобто, в основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

Таким чином, сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, у тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді.

Сторона захисту в цій справі стверджує, що фактично затриманій особі не були роз`яснені права, як того вимагає ч. 4 ст. 208 КПК України. Суд погоджується з тим, що в матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження такого роз`яснення.

За таких обставин Суду належить визначити, чи позначилось це на допустимості доказів, оспорюваних стороною захисту, а саме вилученого під час особистого обшуку пістолету.

Під час кримінального процесу вживаються всі можливі заходи, щоб речові докази не зазнали будь-якого впливу, особливо з боку зацікавлених осіб. Ці заходи включають несподівані обшуки, невідкладне фіксування доказів під час огляду місця події, детальні правила збереження речових доказів і навіть тримання особи під вартою для перешкоджання впливу на докази. Більше того, закон навіть передбачає кримінальну відповідальність за приховування слідів злочину. Мету убезпечення речових доказів від впливу особи має й обшук особи негайно після її затримання.

Виходячи з викладеного вище, суд зазначає, що хоча при фактичному затриманні обвинуваченому йому не було роз`яснено право на захист, за обставин цієї справи в суду немає підстав вважати, що виявлення в обвинуваченого під час особистого обшуку речового доказу (пістолету, який до того ж сам ОСОБА_8 дістав зі своєї сумки) стало безпосереднім наслідком порушення цього права в значенні ч. 1 ст. 87 КПК України, оскільки властивості цього доказу не залежали від волі особи.

Затримання в порядку ст. ст. 207 або 208 КПК України, за визначенням, є несподіваною для його учасників подією, що зумовлює й неможливість забезпечити присутність захисника в той час і в тому місці, де може відбутися таке затримання.

Таким чином, відсутність захисника під час затримання особи у випадку, передбаченому статтею 208 КПК, та під час її особистого обшуку не може вважатися порушенням кримінального процесуального закону. Тому відсутність роз`яснення права на захисника в обставинах затримання і особистого обшуку не призвело до обмеження у користуванні правовою допомогою, оскільки ці дії могли бути проведені без участі захисника.

Сторона захисту також заявила про недопустимість висновку експерта від 19 лютого 2018 року, пославшись на ч. 1 ст. 87 КПК України, що передбачає недопустимість доказів, здобутих завдяки інформації, отриманої внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Враховуючи свої висновки щодо допустимості доказів, отриманих під час слідчих дій, що проводилися при огляді місця події, затриманні особи та вилученні речового доказу, суд відхиляє цей довід сторони захисту як необґрунтований.

У якості доказу сторони обвинувачення під час досудового слідства були проведені слідчі дії у вигляді пред`явлення особи для впізнання за фотознімками. З відповідних протоколів вбачається, що дана слідча дія проводилася саме в рамках розслідування кримінального провадження №0000152.

Сторона захисту вважає недопустимими доказами протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (від 15 січня 2018 року (т. 1, а. с. 150-152), від 19 березня 2018 року (т. 1, а.с. 158-160), від 19 березня 2018 року (т. 1, а.с. 183-185), оскільки така слідча дія проведена з порушенням встановленого порядку.

Суд вважає, що пред`явлення особи ОСОБА_8 для впізнання за фотознімками потерпілому та свідкам було проведено відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.

Особам, які впізнавали, ксерокопії фотографії обвинуваченого пред`являлися разом з ксерокопіями фотографій інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол.

Так, із вказаних протоколів вбачається, що потерпілому та свідкам були пред`явлені для впізнання чотири особи чоловічої статі, приблизно одного віку, одягу, серед яких вони впізнали ОСОБА_8 . Перед пред`явленням особи для впізнання у потерпілого та свідків попередньо з`ясовано, чи можуть вони впізнати особу, опитано про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вони бачили цю особу.

Відсутність у протоколах письмового опису про зовнішній вигляд, риси обличчя, прикмети, за якими потерпілий та свідки упізнали особу, з якою бачились в парку, не може ставити під сумнів законність проведеної слідчої дії з підстав некоректного зазначення, на думку сторони захисту, інформації про те, за якими ознаками потерпілий та свідки впізнали обвинуваченого, зважаючи на викладене вище.

Крім того, сторона захисту, відповідно до ст. 22 КПК, мала право заявити клопотання про виклик та допит учасників слідчої дії, в тому числі й понятих, однак таким правом не скористалася.

Вище судом розкрито положення ст. ст. 86-87 КПК України та констатовано, що в основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

Під час судового розгляду захисник стверджувала, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 15 січня 2018 року (т. 1, а.с. 158-160) є недопустимим доказом, оскільки не містить підпису понятих.

Частинами 2 та 3 ст. 87 КПК України передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Разом з тим, суд не вбачає порушення тих прав та свобод ОСОБА_8 при пред`явленні особи для впізнання за фотознімками, які б давали суду підстави дійти висновку про недопустимість такого доказу як протокол пред`явленні особи для впізнання за фотознімками від 15 січня 2018 року (т. 1, а.с. 158-160), з огляду на що вказаний доказ підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами по справі (зокрема, показаннями свідка ОСОБА_9 ,, яка в судовому засіданні, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, беззаперечно в ОСОБА_8 впізнала ту особу, яка ОСОБА_6 предметом, схожим на пістолет, нанесла тілесні ушкодження, що співпадає з даними, які містяться в протоколі).

Щодо клопотання захисника ОСОБА_7 про визнання недопустимими речових доказів, оскільки стороною обвинувачення всупереч вимогам ст. 290 КПК України не був наданий доступ підозрюваному та захиснику до цих доказів, суд зазначає наступне.

Постановами про визнання речових доказів від 15 січня 2018 року та від 19 березня 2018 року (т. 1, а.с. а.с. 157, 179) штани, вейп, предмет, схожий на пістолет, та магазин до нього, визнано речовими доказами.

Надалі 11 квітня 2018 року в порядку, визначеному ст. 290 КПК, ОСОБА_8 та його захиснику - ОСОБА_7 було надано доступ до матеріалів кримінального провадження, зокрема і вказаних постанов про визнання речових доказів.

За матеріалами кримінального провадження, клопотань від сторони захисту про надання речових доказів для огляду на виконання вимог ст. 290 КПК не надходило. Підстав стверджувати, що вказаний речовий доказ прихований органом досудового розслідування від сторони захисту, немає.

У свою чергу, суд наголошує на позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 вересня 2020 року № 332/11/17, згідно з якою змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів, доведення перед судом переконливості та обґрунтованості власних тверджень і доводів щодо висунутого обвинувачення, є однією із засад кримінального провадження відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК. За приписами ч. ч. 1-3 ст. 22 цього Кодексу кримінальне провадження, що здійснюється на основі змагальності, передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Сторона захисту в цьому кримінальному провадженні не була позбавлена процесуальної можливості клопотати про надання речових доказів для огляду. Проте за відсутності такого клопотання з урахуванням ст. 22 КПК суд виходить з того, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися таким правом на етапі відкриття матеріалів досудового розслідування, що не суперечить меті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Надані стороною захисту протоколи опитування свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_51 суд не сприймає як докази, з огляду на таке.

Показання, відповідно до ст. 95 КПК України, - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту, зокрема, свідком, потерпілим щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Підставами для проведення допиту є наявність достатніх відомостей про те, що певній особі відомі обставини, які мають значення для кримінального провадження та їх можна отримати шляхом проведення допиту.

Кримінальний процесуальний кодекс України 2012 року наділив захисника правом збирати докази (п. 8 ч. 2, п. 2 ч. 4 ст. 42 КПК України), залишивши невирішеними окремі питання його реалізації. Зокрема, п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначив право захисника опитувати осіб за їх згодою. Однак, у нормах ч. 3 ст. 93 КПК України серед способів збирання доказів стороною захисту визначено лише право сторони захисту отримувати відомості від юридичних та фізичних осіб. Як наслідок, результати таких дій в більшості випадків залишаються поза межами кримінального провадження. Поряд із цим, опитуючи різних осіб, захисник прагне дізнатись про факти і визначити можливих свідків захисту. Однак від опитаної особи захисник може одержати лише письмові пояснення, а отримані захисником у такий спосіб відомості не є допустимими доказами, оскільки: у нормах Кримінального процесуального кодексу України відсутня регламентація порядку опитування осіб захисником та форма фіксації таких дій; отримані захисником пояснення не є джерелом доказів (ч. 8 ст. 95 КПК України); захисник має право опитувати осіб лише за їх згодою, а вказане право захисника не забезпечено відповідним обов`язком слідчого, прокурора, слідчого судді та суду оцінювати і визнавати результати вказаних опитувань доказами та ураховувати при прийнятті процесуальних рішень.

Разом із тим, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого, захисник зобов`язаний використовувати усі передбачені законодавством засоби захисту (ч. 1 ст. 47 КПК України). Тому, враховуючи, що збирання доказів здійснюється лише в порядку, передбаченому КПК України (ч. 1 ст. 93 КПК України), серед інших спосіб збирання доказів стороною захисту в ч. 3 ст. 93 КПК України і закріплено право на опитування осіб за їх згодою.

З огляду на викладене, враховуючи наведені положення кримінального процесуального законодавства, сторона захисту наділена повноваженнями на самостійний збір доказів, у тому числі і опитування свідків, результати чого у подальшому відкриваються стороні обвинувачення.

Суд бере до уваги, що відповідно до п. 16 ст. 7 КПК України безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального судочинства, а ст. 23 КПК України визначає, що показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Також Кодекс передбачає, що суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. А перше речення ч. 4 ст. 95 КПК передбачає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Таким чином, у Кодексі кілька разів висловлено вимогу усного допиту в судовому засіданні.

Таким чином, суд вважає, що може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, з огляду на що не може сприйняти як належний доказ протоколи опитування свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_52 .

Стороною захисту в якості доказу надано відповідь за підписом заступника начальника Управління патрульної поліції у м. Києві від 19 лютого 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_8 до медичного закладу для встановлення стану сп`яніння не направлявся, спеціальні технічні засоби не застосовувалися; тілесні ушкодження у ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 відсутні; швидка медична допомога на місце події не викликалася; екіпаж «Рубін-0708» прибув на місце події 13 січня 2018 року о 02 год. 01 хв., екіпаж «Рубін-0713» прибув на місце події 13 січня 2018 року о 02 год. 08 хв.; ОСОБА_8 був затриманий співробітниками Подільського УП ГУНП у м. Києві в порядку ст. 208 КПК України. Аналізу змісту листа як доказу дає підстави суду дійти висновку, що він не несе в собі доказової інформації на підтвердження чи спростування висунутого ОСОБА_8 обвинувачення.

Також суд відноситься критично до тверджень захисника про відсутність в діях її підзахисного - обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, зокрема, відсутності з боку обвинуваченого прямого умислу на вчинення кримінального правопорушення, об`єктивної сторони та не відповідність правової кваліфікації дій хуліганства за ч. 4 ст. 296 КК України з боку ОСОБА_8 , з огляду на наступне.

Сутність мотиву полягає у тому, що він завжди пов`язаний з певними спонуканнями, які викликали у особи рішучість вчинити злочин. Мотив - це не просто спонукання до дій, а спонукання усвідомлене, обумовлене бажанням досягнути певної мети.

Отже, мотив злочину можна визначити як усвідомлене спонукання особи, яке викликало у неї рішучість вчинення злочину.

Мотив злочину значною мірою характеризує не лише особу злочинця, але і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним діяння. Мотивом злочину називаються спонукання до вчинення злочину.

Мета злочину - це бажання особи, яка вчиняє суспільно небезпечне діяння, досягти певних шкідливих наслідків. Вона є характерною ознакою умисних злочинів, що вчиняються з прямим умислом.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винний та бажав їх настання, можливо лише при ретельному аналізі складу вчиненого злочину та виявленні його елементів і всіх обставин справи.

Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Об`єктивна сторона хуліганства в самому КК України не конкретизована. Аналіз диспозиції ст. 296 показує, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є лише вчинення діяння. Саме ж діяння полягає в грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Хуліганство може полягати у застосуванні насильства (побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень) до потерпілих, знищенні або пошкодженні майна, безладній стрілянині, використанні сильнодіючих речовин з метою зірвати проведення масового заходу, проявах безсоромності, знущанні над безпорадними людьми тощо. Тобто, хуліганство може виражатися у вчиненні діянь, які передбачені іншими статтями Особливої частини КК України або КУпАП. Ознакою об`єктивної сторони хуліганства такі діяння стають з урахуванням місця, часу й обстановки, інших об`єктивних ознак, а також мотивів їх вчинення,

Кримінально караним є грубе порушення громадського порядку. Грубість порушення громадського порядку визначається з урахуванням місця вчинення хуліганських дій, їх тривалості, кількості і характеристики потерпілих, ступеня порушення їхніх прав та законних інтересів тощо. Таким чином, грубе порушення громадського порядку має місце тоді, коли йому заподіюється істотна шкода, коли хуліганство пов`язане з посяганням на інші правоохоронювані цінності, задля збереження яких підтримується громадський порядок, коли це зачіпає важливі інтереси чи інтереси багатьох осіб, коли відновлення порядку вимагає значних, тривалих зусиль.

Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.

Кваліфікуючою ознакою хуліганства, що передбачена ч. 4 ст. 296 КК України, є застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для заподіяння тілесних ушкоджень. Таке застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета полягає у фактичному їх використанні для спричинення шкоди здоров`ю та заподіяння тілесних ушкоджень, використанні бойових властивостей вогнепальної зброї, направленні такої зброї на особу, здійсненні пострілу в сторону потерпілого, намаганні завдати ударів ножем потерпілому, киданні ножа з метою ураження потерпілого, приставлянні ножа (його колото-ріжучої частини) до тіла потерпілого. Ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» №10 від 22.12.2006 використання при вчиненні хуліганства ножів, які не належать до холодної зброї, інших предметів господарсько-побутового призначення, спеціальних засобів (гумового кийка, газових пістолета, балончика, гранати, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії), пневматичної зброї, сигнальних, стартових, будівельних пістолетів, ракетниць, вибухових пакетів, імітаційно-піротехнічних та освітлюваних засобів, що не містять у собі вибухових речовин і сумішей, а також інших спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень знарядь злочину є підставою для кваліфікації дій винної особи за ч. 4 ст. 296 КК України не тільки в тих випадках, коли вона заподіює ними тілесні ушкодження, а й тоді, коли ця особа за допомогою зазначених предметів створює реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Відтак, судом встановлено і це підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який у відповідності до вимог ст. 22 та ст. 95 КПК України чітко ствердив в судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив відносно нього кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України.

Позицію обвинуваченого ОСОБА_8 , який не визнає своєї вини за ч. 4 ст. 296 КК України, суд розцінює як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки вони спростовуються переліченими вище доказами у їх сукупності. Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 , свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожен зокрема, давали логічні та послідовні показання, які суд кладе в основу вироку, при цьому будь-яких підстав у даних осіб оговорювати ОСОБА_8 немає.

Суд також звертає увагу на щирість, змістовність та послідовність показів потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні про обставини події, які повністю узгоджуються з характером розвитку подій, які викривають обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, і є, на думку суду, достовірними і правдивими. Суд не вбачає, що у потерпілого є мотиви говорити неправду.

Таким чином, оцінивши всебічно, повно та неупереджено досліджені докази, які визнані судом належними, допустимими та достовірними, суд приходить до висновку про доведеність в судовому засіданні, що в діях ОСОБА_8 дійсно є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України за ознаками вчинення умисних протиправних дій, які виразилися у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень та обвинувачений дійсно винний в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК України відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд не вбачає.

Обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра та за допомогою до них не звертався, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на утриманні знаходиться малолітня дитина, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, а тому суд призначає покарання в межах санкції ч. 4 ст. 296 КК України, у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України та з покладенням у відповідності до ст.76 КК України певних обов`язків.

Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У рамках цього кримінального провадження потерпілим ОСОБА_15 подано цивільний позов до відповідача - обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн.

В обґрунтування вимог позивач посилається на положення ст. ст. 23, 1167, 1177 ЦК України, а саме з підстав понесення моральних страждань, які виникли через ризик для життя та подальші переживання, коли потерпілий бачить людей, схожих на обвинуваченого і відчуває страх.

Відзив на позову заяву не подавався.

Вирішуючи питання цивільного позову, поданого в рамках кримінального провадження, суд надає оцінку висунутому обвинуваченню, а саме повинен встановити винуватість поза розумним сумнівом, а в частині вирішення цивільного позову, виходить з загальних принципів цивільного судочинства - змагальності сторін.

У даному кримінальному провадженні було достеменно встановлено, що ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 296 КК України.

Згідно зі ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У силу положень частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оцінюючи вимоги позивача про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, слід виходити з того, що загально відомим є факт, який не потребує доказування, що вчинення злочину призводить до змін в житті особи, яка є потерпілою, що в сукупності є за своїм змістом моральною шкодою, яку заподіяно саме діями обвинуваченого потерпілому, і є достатньою для того, аби вирішувати питання щодо порядку її відшкодування.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Виходячи з наведених висновків та розглядаючи заявлені потерпілим вимоги, ураховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, виходячи з принципу зваженості та справедливості, оцінки рівня втручання та вимушених змін, на думку суду сума в 10 000,00 грн буде цілком рівнозначною та достатньою.

А отже, цивільний позов ОСОБА_6 до відповідача - обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, слід задовольнити частково. Зокрема, стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого в якості відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відповідно до ст. 124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 368, 369-371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання зі встановленням іспитового строку 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні основні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 витрати за проведення судово-балістичної експертизи, що ставлять 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) гривень 00 коп. в дохід держави.

Речові докази по справі:

штани з діркою на лівій кишені та вейп з пошкодженим корпусом, який передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , - залишити у його володінні;

предмет схожий на пістолет з маркуванням № НОМЕР_3 та магазин до нього, що зберігається в кімнаті речових доказів Подільського УП ГУНП в м. Києві - знищити.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Подільський районний суд м. Києва.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя ОСОБА_1