Справа № 366/1107/22
Провадження № 1-кп/366/78/23
В И Р О К

Іменем України

08 червня 2023 року Іванківський районний суд Київської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у закритому судовому засіданні в смт. Іванків кримінальне провадження № 0000443 від 09.07.2018 року за обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, Чернігівської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не інвалід, не депутат, не одруженого, тимчасово не працює, раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 153 (в редакції статті згідно Закону України № 2295-VI від 01.06.2010 року)

В С Т А Н О В И В:

Так, ОСОБА_4 , 08.07.2018 року, у період часу після 14 години до 19 години, перебуваючи разом з ОСОБА_6 , який є засудженим за вчинення вказаного злочину, в лісовому масиві, поблизу с. Дитятки, Іванківського (Вишгородського) району Київської області, діючи з єдиним злочинним та прямим умислом, вирішили задовольнити статеву пристрасть неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства з потерпілою ОСОБА_7 .

Отримавши відмову потерпілої на добровільний вступ у статеві відносини, всупереч її волі, долаючи фізичний супротив, яка почала тікати, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_6 , (є засудженим за вчинення вказаного злочину), який наздогнав потерпілу, повалив на землю, завдав декілька ударів по голові, тобто застосував фізичну силу, долаючи фізичний супротив потерпілої, потягли її за руки на покривало, стягли з неї штани та нижню білизну. В подальшому, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_6 , зв`язали руки потерпілої ременем та потягли до дерева, де руки причепили за гілку, а ОСОБА_4 , діючи узгоджено з ОСОБА_6 , з метою задоволення статевої пристрасті, тримав потерпілу за ногу. Однак, внаслідок пручання потерпілої, ОСОБА_6 , вступити в статевий зв`язок не зміг.

В подальшому, з метою реалізації злочинного наміру, спрямованого на задоволення статевої пристрасті неприроднім способом, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 , всупереч волі потерпілої, поклали її на покривало, де продовжуючи долати фізичний супротив потерпілої, маючи на меті задоволення статевої пристрасті неприроднім способом, із застосуванням фізичного насильства, ОСОБА_6 задовольнив з нею статеву пристрасть неприроднім способом, шляхом аногенітального контакту.

Внаслідок застосування фізичного насильства, потерпілій ОСОБА_7 було заподіяно легкі тілесні ушкодження у вигляді саден на обличчі, лівому передпліччі та лівому гомілково-ступеневому суглобі, поверхневої рани на слизовій поверхні губ.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 153 КК України (в редакції статті згідно Закону України № 2295-VI від 01.06.2010 року), як задоволення статевої пристрасті неприродним способом, із застосуванням насильства, вчиненого групою осіб.

На підтвердження встановлених судом обставин свідчать наступні докази, які суд враховує та бере до уваги, а саме:

Покази потерпілої ОСОБА_7 , яка безпосередньо судом у судовому засіданні не допитувалась, оскільки вона є громадянкою російської федерації, постійно проживає на території росії, на час судового розгляду матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у зв`язку із збройною агресією російської федерації не мала можливості прибути у судове засідання.

Судом у судовому засіданні у відповідності до вимог ч. 4 ст. 95, ч. 5 ст. 225 КПК України, було оголошено (відтворено) покази потерпілої ОСОБА_7 (журнал судового засідання), які вона надала перед незалежним та неупередженим судом (слідчим суддею) під час досудового розслідування, яке мало місце 12.07.2018 року в період часу з 11:57 до 13:12.

Так, потерпіла ОСОБА_7 показала суду, що вона громадянка і жителька російської федерації, є практикуючим юристом в арбітражному суді московської області, останні чотири роки мандрує автостопом різними країнами, таким способом відвідала 27 країн світу. 03 липня 2018 року у неї було судове засідання, після чого вона автостопом вирушила в бік Києва. 4 липня 2018 року прибула до Києва. З 04.07. по 08.07.2018 року перебувала в Києві, гуляла містом, відвідувала визначні місця. 08 липня 2018 року вона прибула на площу Т.Г. Шевченка, звідки автостопом доїхала до смт. Димер. Вийшла з машини, водій, який підвозив її залишив свою візитівку, пригостив квасом та пиріжками, після чого вона пішла в центр селища чекати на маршрутку за рекомендацією небайдужих перехожих. Довго нічого не їхало, і вона почала зупиняти попутні автомобілі. Потім зупинився автомобіль білого кольору ВАЗ «копійка» з двома хлопцями, одного звали ОСОБА_8 , а іншого ОСОБА_9 (він же далі по тексту ОСОБА_10 ), які погодились підвезти її до м. Овруч. Під час поїздки вони спілкувались, розпитували звідки вона, чим займається, питали чи не було в її практиці конфліктних ситуацій, чи не пропонували по дорозі секс, та як вона виходила із ситуації, на що вона відповіла, що після таких пропозицій за звичай виходить з машини. Потім вони зупинились в смт. Іванків біля магазину, де придбали продукти харчування. Пізніше під час розмови, коли хлопці дізнались, що вона захоплюється фотографуванням, запропонували відвідати Чорнобиль. Вона погодилась. По дорозі на Чорнобиль, вони зупинялись, та у бабусі, яка торгувала ягодами чорниці, питали як проникнути в Чорнобиль, в обхід КПП, та чи не має якогось провідника. Потім біля березини, вони звернули з дороги, в ліс, поставили машину та пішли пішки. Із собою вона взяла фото апарат, сумку до нього, мобільний телефон, вологі серветки, шпильку для волосся. Так як у неї був одяг без карманів, сумку з фотоапаратом та телефон вона дала ОСОБА_11 , щоб той поніс (згідно звукозапису журналу судового засідання час 12:18:00). Йшли вони приблизно хвилин 40, після чого ОСОБА_9 сказав, що стомився та хоче зробити превал, на що вона та ОСОБА_8 погодились. Потім вони розстелили зелене покривало. Вона стояла а хлопці сиділи на покривалі. Потім до неї звернувся ОСОБА_9 , та сказав, - «ти ж розумієш, що ти попала на секс» (згідно звукозапису журналу судового засідання час 12:22:00). Після цього вона подивилась на ОСОБА_12 , який сидів зліва, та подумала, що вони жартують, потім ОСОБА_13 подивися на мене, і вона зрозуміла, що вони не жартують. Потім намагалась з ними домовитись, після чого ОСОБА_9 сказав, - «або ти все зробиш сама, або ти звідси не вийдеш», після чого ОСОБА_13 запитав, - «а ти що, з нами не хочеш» (згідно звукозапису журналу судового засідання час 12:23:00 12:23:21). Потім ОСОБА_9 почав діставати мотузку (12:23:37), та вона спробувала втекти, але ОСОБА_9 наздогнав її, вона впала на землю, ОСОБА_9 наніс їй удари по голові, потім затяг її назад на поляну, скрутили їй руки позаду, поклали обличчям до низу (12:25:28), де зняли з неї штани і труси, руки зв`язали ременем. Потім вона сказала хлопцям, що незаймана, ОСОБА_13 їй повірив (12:26:44). Потім потягли до берези, де зв`язані руки причепили до гілки, тобто ОСОБА_9 хотів згвалтувати її ззаду, намагалися її ногу закинути на гілку й вступити в статевий акт. Вона пручалася й кричала, після чого ОСОБА_13 сказав ОСОБА_11 , - «дивись в неї зараз руки будуть сині» (12:27:20). Далі поклали її на покривало, засунули у рот кляп (12:27:42). Вова весь цей час стояв і думав, можливо хотів приєднатися, або чекав на слушний момент, можливо, якщо б вона не пручалась, можливо б ОСОБА_13 і приєднався. Вова більше давав поради, на кшталт, - «спусти удавку, а то вона задихнеться, забери кляп, а то вона задихнеться», тобто діяв як пособник (12:28:00). Потім ОСОБА_9 почав її душити, на що ОСОБА_13 сказав, - «зупинись, ти її задушиш» (12:28:52). Тоді зверху на неї сів ОСОБА_9 , дістав свій статевий орган й намагався вступити з нею в орогенітальний контакт. Вона кричала і погрожувала, що відкусить його, на що ОСОБА_13 , сказав ОСОБА_11 не робити цього, бо вона це зробить. Надалі ОСОБА_9 пальцем проникнув у її геніталії та виголосив, що він у щось спирається, коли вона їм повідомляла, що незаймана (12:30:30). Потім ОСОБА_9 декілька разів всунув свій статевий орган в її анальний отвір, від чого вона відчула сильний біль та почала плакати (12:32:00). Потім хтось запропонував залишити її в лісі, після чого хтось висловив припущення, що на них можуть повісити ще й вбивство (12:31:30). В подальшому, коли хлопці не знали що далі робити, вона плакала, а ОСОБА_13 почав її заспокоювати та пропонував попити води (12:32:16). Врешті, вони вирішили взяти її із собою, побоюючись, що вона буде кричати (12:32:50), після чого, знаючи, що вона фотографувала, і на фото можуть бути їх обличчя, вона запропонувала видалити фото. Поки хлопці говорили та відволіклись, вона хотіла вилучити кард-рідер, однак це побачив ОСОБА_13 (12:33:20), потім вона сказала, що в неї є телефон, але вона не зможе ним так просто скористатись, оскільки там була картка мобільного оператора МЕГАФОН, однак вони просто забрали телефон (12:33:00-12:33:40). Коли вони повертались до машини, ОСОБА_13 ніс фотоапарат, а ОСОБА_9 ніс мобільний телефон. На шляху до автомобіля ОСОБА_13 розкаювався у вчиненому, пропонував одружитись, або пожити трохи з ним та матір`ю (12:34). Потім вона разом з ОСОБА_14 вийшли на дорогу, він просив вибачення, розкаювався, але після всього вона не мала бажання з ним спілкуватись. Під час розмови, ОСОБА_9 викинув у ліс свій рюкзак та мотузку. Повз них проїхало 4 машини, але жодна не зупинилась. Потім з лісу виїхав ОСОБА_13 на білій машині, після чого ОСОБА_9 сказав стій тут, а він зараз все поверне, і фотоапарат і телефон, після чого сів до автомобіля та поїхав (12:37). Після цього вона зупинила чоловіка на мотоциклі, який підвіз її до КПП Дитятки, де вона звернулась до поліцейського і повідомила про зґвалтування.;

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 , який свою вину визнав, розкаявся у вчиненому, та показав суду, що 07.07.2018 року він разом з другом дитинства ОСОБА_6 поїхали відпочивати на Київське море, де познайомились із компанією, та разом проводили час. Потім заночували. Вранці прокинулись, та вирішили поїхати в селище Димер у магазин «Фора» за покупками. Поки встали, розчухались, виїхали приблизно о 12 годині дня. Поки їхали, вирішили заправити автомобіль. Не доїжджаючи до ОСОБА_15 , побачили дівчину, яка ловила з руки попутку. ОСОБА_16 запропонував підвезти її, на що він погодився. Зупинились, запитали куди, на що вона сказала до ОСОБА_17 , щоб звідти добратись до росії. Він був проти, бо це зовсім в інший бік, але ОСОБА_16 наполягав. Врешті решт, він погодився, і вони поїхали. Поки їхали говорили, про те хто вона, звідки, на що вона сказала, що з росії, пітер, подорожує автостопом. Про себе говорили, що толком не працюємо, відпочиваємо. Потім вона сказала, що любить робити гарні фото, запитала про ЧАЕС. Вони погодились її звозити, бо типу знали місця та стежки. Потім вирішили купити перекусити. Зупинились в ОСОБА_17 , після чого поїхали далі. Потім вона питала про блок-пости перед зоною ЧАЕС, на що вони відповіли, що підуть пішки. Потім, він поставив машину, накрив її, і в трьох пішли в бік ЧАЕС. Пройшовши з кілометр, він запропонував перекусити. Під час прийому їжі, ОСОБА_16 сказав їй, що вона попала на секс. Він не зрозумів, однак в подальшому відмовляв ОСОБА_18 від цієї ідеї, але ОСОБА_16 , різко встав та почав приставати до неї. Вона почала чинити тиск, потім побігла, але ОСОБА_9 її наздогнав, повалив на покривало, виламував їй руки. Потім ОСОБА_16 запитав у нього, чи не бажає він вступити з нею у статевий зв`язок, на що він відповів, що не хоче, на що ОСОБА_9 сказав, відійди та не заважай. В подальшому ОСОБА_9 почав її зв`язувати, на що він просив його цього не робити та відпустити її. Потім ОСОБА_9 зняв з неї штани та почав «ласкати» її, а вона пручалась та плакала. Потім ОСОБА_9 зґвалтував її і залишив зв`язаною, при цьому сказав йому, брати що треба та йти, а її залишити зв`язаною. Після цього він розв`язав її, і сказав, що вона тут не залишиться, а піде з ними, її відведуть на дорогу. Потім вона сказала, що даремно вони так з нею себе повели, та їм доведеться за це відповісти, на що ОСОБА_9 сказав, що їм за це нічого не буде. По дорозі назад, він йшов поряд з нею, та заспокоював, обіцяв вивезти та завезти куди їй потрібно. Потім він хотів піти по машину, але ОСОБА_19 попросила його не залишати її одну разом із ОСОБА_14 . Він пішов по машину, а ОСОБА_19 дивилась йому в слід. Сів в машину, під`їхав, ОСОБА_9 виставив її рюкзак, забрав у неї мобільний телефон, який по дорозі викинув, сів в салон і вони поїхали, при цьому просив його мовчати, нічого і нікому не говорити, і тоді все буде добре, інакше він розповість, неначе він також ґвалтував. Потім вони приїхали в ОСОБА_20 , він висадив ОСОБА_18 біля станції метро «Петрівка», а сам поїхав додому, на лівий берег. Приїхавши додому, виявив на задньому сидінні авто фотоапарат. Потім зателефонував ОСОБА_11 , спитав, що робити з фотоапаратом, на що ОСОБА_9 сказав роби що хочеш. Потім він прийшов додому, мати запитала чий це фотоапарат, та повідомила, що здасть його в бюро знахідок. Пізніше мама, через комп`ютер зайшла на сайт, дала оголошення про фотоапарат, а через добу після розміщення оголошення, до нього додому прийшли працівники поліції, які погрожували йому фізичним насильством. В подальшому, разом з працівниками поліції він поїхав до ОСОБА_21 . Поки одні працівники поліції ходили по ОСОБА_18 , він втік від оперативного працівника. Який був приставлений до нього. Чому він втік, пояснити не може, мабуть боявся втілення погроз поліцейських в життя.

Відповідаючи на питання учасників процесу «чи бив ОСОБА_22 потерпілу» ОСОБА_4 показав, що після слів «на секс», коли потерпіла тікала, ОСОБА_9 зробив їй підніжку, можливо коли «кувиркались», міг її зачепити;

Він особисто ніяких активних дій не вчиняв, а навпаки хвилювався, щоб ОСОБА_9 ненароком не задушив потерпілу;

Щодо статевого контакту, то у ОСОБА_23 з потерпілою він міг бути, як вагінальний так і анальний;

Щодо мобільного телефону потерпілої, то телефон забрав ОСОБА_9 , коли вони повертались назад до дороги;

Щодо поведінки потерпілої, то вона вела себе спокійно, була весела, не провокувала, була визиваючи одягнена (лосини та топік);

На решту запитань, ОСОБА_4 надав наступні відповіді: в лісі з потерпілою були 15-20 хв.; після наруги над нею, він її розв`язав; потерпіла про допомогу не просила, але погрожувала їм кримінальною відповідальністю; якби потерпіла була присутня у залі судового засідання, він би перепросив у неї вибачення, за те що не зміг їй допомогти; вину визнав, розкаюється, за те, що ОСОБА_9 так себе повів і тим самим втягнув його і підставив; розкаюється в тому, що десь допомагав ОСОБА_11 , та допомагав тримати потерпілу; просив не позбавляти волі, так як має на утриманні хвору матір, та став заручником ситуації; добровільно частково відшкодував моральну шкоду потерпілій у сумі 16000 тисяч рублів.

Покази свідка ОСОБА_24 , який показав, що він працює водієм пожежної машини ДП «Чорнобильська Пуща». Влітку 2018 року після зміни, ввечері мотоциклом їхав з роботи. За кілометр або півтора до КПП Дитятки побачив потерпілу, яка його зупинила і попросила підвести до найближчого відділення поліції, із собою мала рюкзак. Дівчина була дуже схвильована і налякана. Він її підвіз до КПП Дитятки й вона одразу звернулася до поліції, а він поїхав далі.;

Покази свідка ОСОБА_25 , який показав, що він працює поліцейським ВП № 1 в м. Чорнобиль. Точної дати та часу він не пам`ятає, так як пройшло дуже багато часу, він був у наряді на КПП «Дитятки». Під час несення служби, на КПП «Дитятки» приїхав прикордонник на мотоциклі і з собою привіз дівчину, яка стала жертвою насильства. У неї був синець під оком, була вся брудна, та весь час плакала. Потім начальник зміни викликав слідчо-оперативну групу. Поки чекали приїзду слідчих, дали дівчині чаю та бутербродів. Жодних пояснень у неї не відбирали.;

Покази свідка ОСОБА_26 (матері обвинуваченого ОСОБА_4 ), яка показала, що ввечері її син приїхав додому та поклав щось біля дзеркала. Вона сказала, що не могла до нього додзвонитись, на що син відповів, що з товаришем ОСОБА_6 , якого вона дуже добре знає, ночував на березі озера, а телефон здав у ломбард, бо скінчився бензин. Потім вона побачила фотоапарат, та запитала звідки він, на що син відповів, що підвозили людину, а вона забула в машині. При цьому син був спокійний, не нервувався. Після цього у них виникла сварка, та вона попросила забрати чужі речі з дому, або занести до поліції або до служби знахідок. 12.07. до неї додому прийшов чоловік, запитав чи син вдома, повідомив що він поліцейський, і йому потрібно поспілкуватись з її сином. Потім її син пішов разом з працівниками поліції, та при цьому пообіцяли, що він повернеться за півтори години. Невдовзі працівники поліції прийшли до неї знову, та питали де її син ОСОБА_9 , на що вона сказала, що він пішов з ними (поліцією), на що їй повідомили, що її син ОСОБА_4 втік.;

На допиті решти свідків прокурор у судовому засіданні не наполягав.

Даними заяви про вчинений злочин від 08.07.2018 року, згідно якого потерпіла в цей день була зґвалтована двома чоловіками на території Іванківського району, один з яких зґвалтував її, а іншій сприяв цьому;

Даними протоколуогляду місцяподії від 09.07.2018 року з фототаблицею до нього про виявлення та вилучення на КПП «Дитятки» рюкзаку з написом «Манарага» та мішку чорного кольору, а в них виявлено продукти харчування і ремінь-мотузок зеленого кольору.

Вказані речі до КПП принесла потерпіла за обставин викладених вище.

Даними протоколу огляду від 10.07.2018 року добровільно наданого ОСОБА_26 фотоапарату «Nikon D 5100», серійний номер 7191494 з об`єктивом «Nikon DX SWM ED Aspherial», серійний номер 5662582 й сумки «Manfrotto» до фотоапарата, які 08.07.2018 року до дому останньої приніс її син ОСОБА_4 . В середині фотоапарата на момент огляду виявлено флеш накопичувач «Sony» об`ємом пам`яті 32 гб.;

Даними протоколу огляду від 11.07.2018 року з фото таблицею до нього фотоапарату «Nikon D 5100», який має флеш накопичувач «Sony» об`ємом пам`яті 32 гб, на якому виявлено вісім фото від 08.07.2018 року в період часу з 16-30 до 17-07 із зображенням лісу та двох чоловіків у синіх футболках, один з яких у сірих шортах, а також інших фотографій із зображенням на них потерпілої, які передували вказаній даті.;

Даними протоколу обшуку від 10.07.2018 року на підставі ухвали слідчого судді від 10.07.2018 року автомобіля «ВАЗ 2101» д. н. з. НОМЕР_1 білого кольору, який належить ОСОБА_26 в частині виявлення та вилучення в салоні автомобіля залишків піску, листя та хвої та на задньому сидінні світлого волосся.;

Даними листа Іванківської ЦРЛ від 23.07.2018 року № 161 про те, що згідно журналу реєстрації амбулаторних хворих приймального відділення ОСОБА_7 , 1994 року народження, о 1 год. 40 хв. 09.07.2018 року доставлена працівниками поліції та оглянута черговим лікарем.;

Даними протоколу від 09.07.2018 року про огляд одягу та нижньої білизни добровільно наданих потерпілою, а саме: штанів чорного кольору спортивного типу, майки-топ, шкарпеток білого кольору та трусів сірого кольору.;

Висновком судово-медичної експертизи № 18 від 10.07.2018 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлено легкі тілесні ушкодження у вигляді саден на обличчі, лівому передпліччі та лівому гомілково-ступневому суглобі, поверхнева ранка на слизовій верхньої губи, які могли утворитися за встановлених по справі обставин.;

Висновком судово-медичної експертизи № 19 від 03.08.2018 року про те, що ОСОБА_7 до зґвалтування статевим життям не жила.;

Висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 10-1/1421 від 22.12.2018 року, згідно якого генетичні ознаки волосся вилученого із заднього сидіння автомобіля ВАЗ 2101 д.н.з. (об`єкти №/№ 6, 17, 20-25) збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_7 .

Так, під час судового розгляду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив суд визнати недопустимими в порядку передбаченому ст. 18, 20. П. 3, 4 ч. 2 ст. 87 КПК України наступні докази, а саме:

протокол проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_6 , який здійснений без захисника адвоката, відмова від адвоката в силу вимог ч. 2 ст. 54 КПК України, не прийнята;

протокол слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_7 , під час якого свідкам не роз`яснені права передбачені ч. 3, 7 ст. 222 КПК України, не роз`яснено права і обов`язки спеціалісту передбачені ч. 4, 5 ст. 71 КПК України, не встановлено його особу;

протокол огляду та вилучення речей (фотоапарату) у свідка ОСОБА_26 , під час якого свідку не роз`яснені права передбачені ст. 66 КПК України, не роз`яснені права та обов`язки спеціалісту відповідно до вимог ст. 71 КПК України, не попередженно спеціаліста про відповідальність за ст. 72 КПК України, на відео записі не відображається число, місяць. Рік та час проведення слідчої дії, вилучені речі не опечатані та не скріплені підписами учасників;

покази потерпілої, які вона надавала слідчому судді, оскільки перед допитом, їй не було роз`яснено суть заявленого слідчим клопотання, не роз`яснено права і обов`язки, не було забезпечено у суді участь перекладача.

Водночас суд вважає за необхідне відхилити наступні докази.

Що стосується слідчого експерименту від 11.07.2018 року за участю ОСОБА_6 , який був відтворений судом у судовому засіданні за клопотанням сторін кримінального провадження, то вказаний доказ на доведення вини ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 153 КК України, суд не враховує та відхиляє, оскільки його здійснено за відсутності захисника, від якого ОСОБА_6 , в присутності останнього не відмовлявся (ст. 54 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 54 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право відмовитись від захисника.

За ч. 2 ст. 54 КПК України, якщо підозрюваний, обвинувачений наполягає на відмові від захисника, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язанні організувати зустріч захисника з підозрюваним, обвинуваченим. У разі, якщо підозрюваний, обвинувачений особисто та безпосередньо повідомляє захиснику про небажання мати захисника, заміну захисника після конфіденційної розмови із захисником, така відмова або заміна фіксується у протоколі процесуальної дії або журналі судового засідання.

За ч. 3 ст. 54 КПК України, відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов`язковою. У такому випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений відмовляється від захисника і не залучає іншого, захисник повинен бути залучений у порядку передбаченому ст. 49 КПК України, для здійснення захисту за призначенням.

Зазначене є порушенням права особи на захист та права не свідчити проти себе, що тягне за собою визнання цього доказу недопустимим згідно вимог ст. ст. 18, 20, п. п. 3, 4 ч. 2, п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України.

Що стосується слідчого експерименту від 12.07.2018 року за участю потерпілої ОСОБА_7 , який був відтворений судом у судовому засіданні за клопотанням сторін кримінального провадження, то вказаний доказ на доведення вини ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 153 КК України, суд не враховує та відхиляє, оскільки до початку проведення цієї процесуальної дії потерпілій не роз`яснено її права та обов`язки предбачені ст. 56, 57, 58 КПК України, не встановлено особу спеціаліста, не роз`яснено йому його права та обов`язки передбачені ст. 71 КПК України, та не попереджено спеціаліста про відповідальність за ст. 72 КПК України, а лише слідчим зазначено, що у слідчій дії бере участь спеціаліст, особу якого встановлено, свідкам (понятим) не роз`ясненні їх права та обов`язки передбачені ст. 66 КПК України, а лише встановлено їх особу (П.І.Б. та місце реєстрації та проживання).

Однак, вагомим аргументом, чому суд не бере до уваги як доказ протокол слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_7 від 12.07.2018 року та відхиляє його як доказ, полягає в наступному.

Відповідно до ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків передбачених цим Кодексом.

За ст. 95 КПК України, Показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

За ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями наданими слідчому, прокурору або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 КПК України.

Згідно вимог ст. 225 КПК України, у виняткових випадках, пов`язаних з необхідністю отримання показань під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я особи, її тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити її допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, стосовно якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такої особи в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду, в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

У порядку визначеному цією статтею, може бути допитаний свідок, потерпілий, а також особа. Стосовно якої прийнято рішення про обмін як військовополоненого.

Враховуючи докази досліджені безпосередньо в суді та взяті до уваги на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 153 КК України, оцінюючи кожен доказ окремо з точки зору належності, допустимості, повноти, їх в сукупності та взаємозв`язку, з урахуванням висловленої оцінки їх учасниками справи та заяви сторони захисту щодо недопустимості окремих з них, суд зазначає наступне.

Так, з огляду на встановлені обставини події, послідовність їх розвитку та динаміку, суд доходить висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , який засуджений за цей злочин, мали спільний умисел на задоволення з потерпілою статевої пристрасті неприроднім способом, діяли цілком узгоджено та цілеспрямовано на досягнення мети, з яких ОСОБА_6 , застосовуючи сексуальне насильство, задовольнив свою статеву пристрасть, тоді як ОСОБА_4 застосував фізичне насильство на досягнення спільної мети, і такі його дії складають частину об`єктивної сторони ч. 2 ст. 153 КК України в редакції 2010 року.

Суд вважає, що всі дії ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , який засуджений за цей злочин під час насильницького задоволення статевої пристрасті неприроднім способом охоплювалися умислом один одного, які діяли спільно й без будь-якого зволікання. Про це свідчить синхронний характер їхніх дій спрямований на досягнення спільної мети, повна взаємна узгодженість та одночасне, спільне вчинення дій по застосуванню насильства до потерпілої, подолання її опору.

Поєднання всіх встановлених судом обставин дає підстави для висновку про доведення в суді пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення за ч .2 ст. 153 КК України в повному обсязі.

Крім того, суд враховує і те, що обвинувачений ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , який засуджений за цей злочин свідомо, обманом, під приводом туристичного відвідування Чорнобильської зони, викликали в потерпілої (яка захоплюється мандрівками й подорожує з фотоапаратом) довірливе бажання піти з ними в таку ж подорож, а насправді домоглися можливості безперешкодно завести її далеко в ліс, де в обстановці гарантованої відсутності сторонніх осіб, поглумилися над її статевою недоторканістю.

При цьому потерпіла будь-якої протиправної поведінки, яка б сприяла вчиненню злочину проти неї, в розумінні вимог закону не вчинила. Більш того, до події вказаного злочину потерпіла статевим життям не жила.

Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_4 у задоволенні статевої пристрасті неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства, вчинене групою осіб, що підтверджується сукупністю досліджених у суді доказів, і кваліфікує його злочинні дії за ч. 2 ст. 153 КК України (в редакції статті згідно закону № 2295-VI від 01.06.2010 року).

Крім того, відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_4 08.07.2018 року, в період часу з 14 до 19 години, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, проте пізніше вчинення задоволення статевої пристрасті неприроднім способом з потерпілою ОСОБА_7 , перебуваючи разом з ОСОБА_6 , який є засудженим за вчинення вказаного злочину, в лісовому масиві поблизу с. Дитятки Вишгородського району Київської області, вирішили відкрито заволодіти майном потерпілої.

Таким чином, вказані особи вступили між собою у попередню змову, спрямовану на відкрите викрадення чужого майна, при цьому заздалегідь, тобто до початку вчинення кримінального правопорушення, домовились, що кожен з них буде приймати участь у вчиненні запланованого злочину та вчинить необхідні дії для заволодіння чужим майном.

Після цього, реалізуючи свій єдиний злочинний протиправний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, з метою власного збагачення, діючи умисно, із корисливих мотивів, ОСОБА_4 за участі ОСОБА_27 , який є засудженим за вчинення вказаного кримінального правопорушення, відкрито заволоділи майном потерпілої ОСОБА_7 , а саме: мобільним телефоном марки ХІАОМІ Мі А1 4/64, вартістю 2819,80 гривень та фотоапаратом марки НІКОН Д 5100 (серійний номер НОМЕР_2 ) з об`єктивом марки НІКОН із серійним номером 5662582, вартістю 5979,67 гривень із сумкою, вартістю 403,75 гривень.

В подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_27 , який є засудженим за вчинення вказаного злочину, з викраденим майном місце вчинення кримінального правопорушення залишили та розпорядились викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_7 матеріальні збитки на загальну суму 9203,22 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив суд з урахуванням досліджених доказів, показів свідків та потерпілих, ухвалити виправдувальний вирок та визнати ОСОБА_4 невинуватим у вчиненні інкримінованого злочину, у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України, яке інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_4 , вчинене обвинуваченим.

В обґрунтування доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_4 у висунутому обвинувачені за ч. 2 ст. 186 КК України, прокурором до суду було надано та судом у судовому засіданні досліджено наступні докази, а саме:

Покази потерпілої ОСОБА_7 , які вона надала перед незалежним та неупередженим судом (слідчим суддею) у відповідності до вимог ч. 4 ст. 95, ч. 5 ст. 225 КПК України під час досудового розслідування, яке мало місце 12.07.2018 року в період часу з 11:57 до 13:12., з яких випливає, що вона громадянка і жителька російської федерації, є практикуючим юристом в арбітражному суді московської області, останні чотири роки мандрує автостопом різними країнами, таким способом відвідала 27 країн світу. 03 липня 2018 року у неї було судове засідання, після чого вона автостопом вирушила в бік Києва. 4 липня 2018 року прибула до Києва. З 04.07. по 08.07.2018 року перебувала в Києві, гуляла містом, відвідувала визначні місця. 08 липня 2018 року вона прибула на площу Т.Г. Шевченка, звідки автостопом доїхала до смт. Димер. Вийшла з машини, водій, який підвозив її залишив свою візитівку, пригостив квасом та пиріжками, після чого вона пішла в центр селища чекати на маршрутку за рекомендацією небайдужих перехожих. Довго нічого не їхало, і вона почала зупиняти попутні автомобілі. Потім зупинився автомобіль білого кольору ВАЗ «копійка» з двома хлопцями, одного звали ОСОБА_8 , а іншого ОСОБА_9 (він же далі по тексту ОСОБА_10 ), які погодились підвезти її до м. Овруч. Під час поїздки вони спілкувались, розпитували звідки вона, чим займається, питали чи не було в її практиці конфліктних ситуацій, чи не пропонували по дорозі секс, та як вона виходила із ситуації, на що вона відповіла, що після таких пропозицій за звичай виходить з машини. Потім вони зупинились в смт. Іванків біля магазину, де придбали продукти харчування. Пізніше під час розмови, коли хлопці дізнались, що вона захоплюється фотографуванням, запропонували відвідати Чорнобиль. Вона погодилась. По дорозі на Чорнобиль, вони зупинялись, та у бабусі, яка торгувала ягодами чорниці, питали як проникнути в Чорнобиль, в обхід КПП, та чи не має якогось провідника. Потім біля березини, вони звернули з дороги, в ліс, поставили машину та пішли пішки. Із собою вона взяла фото апарат, сумку до нього, мобільний телефон, вологі серветки, шпильку для волосся. Так як у неї був одяг без карманів, сумку з фотоапаратом та телефон вона дала ОСОБА_11 , щоб той поніс (згідно звукозапису журналу судового засідання час 12:18:00). Йшли вони приблизно хвилин 40, після чого ОСОБА_9 сказав, що стомився та хоче зробити превал, на що вона та ОСОБА_8 погодились. Потім вони розстелили зелене покривало. Вона стояла а хлопці сиділи на покривалі. Потім до неї звернувся ОСОБА_9 , та сказав, - «ти ж розумієш, що ти попала на секс» (згідно звукозапису журналу судового засідання час 12:22:00). Після цього вона подивилась на ОСОБА_12 , який сидів зліва, та подумала, що вони жартують, потім ОСОБА_13 подивися на мене, і вона зрозуміла, що вони не жартують. Потім намагалась з ними домовитись, після чого ОСОБА_9 сказав, - «або ти все зробиш сама, або ти звідси не вийдеш», після чого ОСОБА_13 запитав, - «а ти що, з нами не хочеш» (згідно звукозапису журналу судового засідання час 12:23:00 12:23:21). Потім ОСОБА_9 почав діставати мотузку (12:23:37), та вона спробувала втекти, але ОСОБА_9 наздогнав її, вона впала на землю, ОСОБА_9 наніс їй удари по голові, потім затяг її назад на поляну, скрутили їй руки позаду, поклали обличчям до низу (12:25:28), де зняли з неї штани і труси, руки зв`язали ременем. Потім вона сказала хлопцям, що незаймана, ОСОБА_13 їй повірив (12:26:44). Потім потягли до берези, де зв`язані руки причепили до гілки, тобто ОСОБА_9 хотів згвалтувати її ззаду, намагалися її ногу закинути на гілку й вступити в статевий акт. Вона пручалася й кричала, після чого ОСОБА_13 сказав ОСОБА_11 , - «дивись в неї зараз руки будуть сині» (12:27:20). Далі поклали її на покривало, засунули у рот кляп (12:27:42). Вова весь цей час стояв і думав, можливо хотів приєднатися, або чекав на слушний момент, можливо, якщо б вона не пручалась, можливо б ОСОБА_13 і приєднався. Вова більше давав поради, на кшталт, - «спусти удавку, а то вона задихнеться, забери кляп, а то вона задихнеться», тобто діяв як пособник (12:28:00). Потім ОСОБА_9 почав її душити, на що ОСОБА_13 сказав, - «зупинись, ти її задушиш» (12:28:52). Тоді зверху на неї сів ОСОБА_9 , дістав свій статевий орган й намагався вступити з нею в орогенітальний контакт. Вона кричала і погрожувала, що відкусить його, на що ОСОБА_13 , сказав ОСОБА_11 не робити цього, бо вона це зробить. Надалі ОСОБА_9 пальцем проникнув у її геніталії та виголосив, що він у щось спирається, коли вона їм повідомляла, що незаймана (12:30:30). Потім ОСОБА_9 декілька разів всунув свій статевий орган в її анальний отвір, від чого вона відчула сильний біль та почала плакати (12:32:00). Потім хтось запропонував залишити її в лісі, після чого хтось висловив припущення, що на них можуть повісити ще й вбивство (12:31:30). В подальшому, коли хлопці не знали що далі робити, вона плакала, а ОСОБА_13 почав її заспокоювати та пропонував попити води (12:32:16). Врешті, вони вирішили взяти її із собою, побоюючись, що вона буде кричати (12:32:50), після чого, знаючи, що вона фотографувала, і на фото можуть бути їх обличчя, вона запропонувала видалити фото. Поки хлопці говорили та відволіклись, вона хотіла вилучити кард-рідер, однак це побачив ОСОБА_13 (12:33:20), потім вона сказала, що в неї є телефон, але вона не зможе ним так просто скористатись, оскільки там була картка мобільного оператора МЕГАФОН, однак вони просто забрали телефон (12:33:00-12:33:40). Коли вони повертались до машини, ОСОБА_13 ніс фотоапарат, а ОСОБА_9 ніс мобільний телефон. На шляху до автомобіля ОСОБА_13 розкаювався у вчиненому, пропонував одружитись, або пожити трохи з ним та матір`ю (12:34). Потім вона разом з ОСОБА_14 вийшли на дорогу, він просив вибачення, розкаювався, але після всього вона не мала бажання з ним спілкуватись. Під час розмови, ОСОБА_9 викинув у ліс свій рюкзак та мотузку. Повз них проїхало 4 машини, але жодна не зупинилась. Потім з лісу виїхав ОСОБА_13 на білій машині, після чого ОСОБА_9 сказав стій тут, а він зараз все поверне, і фотоапарат і телефон, після чого сів до автомобіля та поїхав (12:37). Після цього вона зупинила чоловіка на мотоциклі, який підвіз її до КПП Дитятки, де вона звернулась до поліцейського і повідомила про зґвалтування.

заяву про вчинене кримінальне правопорушення від 08.07.2018 року, потерпіла ОСОБА_7 просила притягнути до кримінальної відповідальності двох невідомих їй осіб чоловічої статі, які 08.07.2018 року на території Іванківського району Київської області, один з яких зґвалтував, а інший був пособником у зґвалтуванні;

Рапорт заступника начальника СВ Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУНП в Київській області, ОСОБА_28 , зареєстрованого в журналі ЄО за № 3419 від 10.07.2018 року, відповідно до якого під час досудового розслідування в ході допиту потерпілої ОСОБА_7 було встановлено, що двоє невідомих осіб чоловічої статі, які вчинили відносно неї статевий злочин, відкрито заволоділи її мобільним телефоном марки ХІАОМІ Мі А1 4/64, та фотоапаратом марки НІКОН Д 5100 чорного кольору із сумкою до фотоапарату.

Протокол огляду речей та документів від 10.07.2018 року, в м. Києві в період часу з 19:25 по 19:50, капітан поліції ОСОБА_29 в присутності понятих, за участі спеціаліста, із застосуванням відеокамери САМСУНГ, оглянув добровільно видані свідком ОСОБА_26 мобільний телефон ХІАОМІ МАГ 138, темного кольору, який зі слів останньої належить їй та ним користується її син ОСОБА_4 ; фотоапарат марки НІКОН модель Д 5100, з об`єктивом НІКОН, який зі слів свідка, приніс додому її син ОСОБА_4 ; чохол (сумка) до фотоапарату; документи на автомобіль ВАЗ 2101, білого кольору (свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 ) відповідно до якого власником автомобіля є ОСОБА_26 ;

Висновок судової товарознавчої експертизи № 12-4/1274 від 23.07.2018 року, згідно якого ринкова вартість мобільного телефон «Xiaomi» Mi A1 4/64 Gold, золотого кольору, станом на 08.07.2018 року могла становити 2 819, 80 грн., а фотоапарату «Nikon» моделі D 5100 з об`єктивом «Nikon» DXS WMED Aspherial 5 979, 67 грн., а також сумки для фотоапарату «Manfrotto Bella III Shoulder Bag» - 403, 75 грн.;

Розписку потерпілої ОСОБА_7 від 13.07.2018 року, відповідно до якої вона отримала від слідчого ОСОБА_28 фотоапарат марки НІКОН Д 5100 та сумку до нього, флеш-накопичувач СОНІ та кришку від об`єктиву фотоапарату;

Протокол слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 від 12.07.2018 року з відеозаписом ходу слідчого експерименту, згідно якого потерпіла послідовно показала напрямок руху автомобіля до лісового масиву за смт Іванків, певну частину маршруту яким ОСОБА_6 та ОСОБА_4 пішки вели її лісом начебто в напрямку Чорнобильської зони, показала сталі орієнтири, які вона запам`ятала та умовну галявину, на якій в лісі ОСОБА_6 спільно й узгоджено ОСОБА_4 застосували до неї фізичне насильство, роздягли, зв`язали руки, послідовно і детально показала дії кожного та вчинені проти неї дії сексуального насильницького характеру і неприродній спосіб їх вчинення пов`язаний із проникненням в її тіло й задоволенням статевої пристрасті, а також обставини відкритого вилучення її майна телефону та фотоапарату. Також вказала на детальні обставини залишення місця події після вчинення злочину, коли її вивели до автодороги, де покинули, викинувши її речі із салону автомобіля, на якому попрямували в напрямку м. Києва.

Водночас суд вважає необхідним відхилити наступні докази.

Суд не бере до уваги як доказ протокол слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_7 від 12.07.2018 року та відхиляє його як доказ, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків передбачених цим Кодексом.

За ст. 95 КПК України, Показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

За ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями наданими слідчому, прокурору або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 КПК України.

Згідно вимог ст. 225 КПК України, у виняткових випадках, пов`язаних з необхідністю отримання показань під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я особи, її тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити її допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, стосовно якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такої особи в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду, в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

У порядку визначеному цією статтею, може бути допитаний свідок, потерпілий, а також особа. Стосовно якої прийнято рішення про обмін як військовополоненого.

Сукупність досліджених доказів за цим епізодом не підтверджує поза розумним сумнівом, як передбачено ч. 2 ст. 17 КПК України, того, що злочин за цим епізодом було вчинено саме обвинуваченим ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , який засуджений за цей злочин.

Так суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 вину за цим епізодом не визнав, та показав, що фотоапарат він виявив за переднім водійським сидінням автомобіля ВАЗ, яким він керував та на якому приїхав додому, лише коли приїхав додому в м. Київ. В подальшому фотоапарат він заніс додому та там зберігав. Умислу продати чи здати до ломбарду, він не мав, крім того, на запитання його матері ОСОБА_26 про походження фотоапарату, пояснив, що підвозили дівчину, а вона забула. Після цього, матір вживала заходів для пошуку власника фотоапарату, шляхом розміщення оголошення на сайті «Бюро знахідок».

Потерпіла ОСОБА_7 не надала беззаперечних показів, а стороною обвинувачення не здобуто доказів, які б прямо вказували на те, що злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, було вчинено та вчинено саме ОСОБА_4 .

Крім того, в матеріалах кримінального провадження, відсутні будь-які заяви потерпілої ОСОБА_7 про притягнення до кримінальної відповідальності будь-кого за фактом відкритого викрадення майна (грабежу) у неї особистих речей.

Також матеріали справи не містять даних (процесуальних документів) про визнання ОСОБА_7 потерпілою, як і відсутня інформація про вручення та ознайомлення з пам`яткою про процесуальні права та обов`язки.

Крім того, відсутні деякі речові докази, а саме мобільний телефон марки ХІАОМІ Мі А1 4/64, який не виявлено, не вилучено, за цим епізодом ні у ОСОБА_4 , ні у будь-яких інших осіб чи місці, не приєднано до матеріалів справи як доказ, та в подальшому не повернуто потерпілому.

Крім того, корисливий мотив, наряду з бажанням приховати сліди злочину й убезпечити себе від подальшого викриття у його вчиненні, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду.

Покази потерпілої ОСОБА_7 лише вказують про можливу причетність ОСОБА_4 до вказаного злочину, а тому викликають обґрунтовані сумніви і не можуть бути використані як докази з огляду на положення ч. 2 та ч. 4 ст. 17 КПК України.

Інших доказів, які б підтвердили вину обвинуваченого ОСОБА_4 за цим епізодом, - суду надано не було.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Згідно вимог ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 91, 92 КПК України обов`язок доказування події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення покладається на прокурора.

У п. 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Капо проти Бельгії» (Capeau v Belgium), 42914/98, 13 січня 2005 року значиться, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі пункту 2 статті 6, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного» (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Суд, дослідивши всі зібрані та надані сторонами докази за цим епізодом і оцінивши їх в сукупності із врахуванням вимог ч. 1 ст. 89 та ст. 94 КПК України, вважає, що у судовому засіданні наданими стороною обвинувачення доказами з точки зору їх достатності та взаємозв`язку не доведена участь обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який є другим епізодом пред`явленого йому обвинувачення, а тому його слід виправдати за цим епізодом з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

При цьому суд звертає увагу на те, що на момент вчинення злочину діяла редакція ч. 2 ст. 153 КК України від 01.06.2010 року, санкція якої передбачає покарання від 3 до 7 років позбавлення волі.

Водночас 11.01.2019 року набрав чинності Закон № 2227-VІІІ від 06.12.2017 року, яким посилено кримінальну відповідальність за злочини в сфері статевої свободи та статевої недоторканості особи, яким передбачено відповідальність за вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи, вчинене групою осіб (чинна редакція ч. 3 ст. 152 КК України), за яким передбачено покарання від 7 до 12 років позбавлення волі.

Оскільки цей закон посилює відповідальність та погіршує становище обвинуваченого ОСОБА_4 , то він згідно вимог ст. 5 КК України зворотної дії в часі не має і застосуванню в цій справі не підлягає.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд звертає увагу на конкретні обставини справи, ступінь вчиненого ним злочину та роль у його вчиненні; враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має відмінну характеристику, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні матір ОСОБА_26 , 1958 року народження, яка станом на 01.05.2023 року проходила лікування в інституті Раку та постійно приймає ліки (згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого), добровільно частково відшкодував шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 КПК України, Підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Так, в порядку передбаченому ч. 1 ст. 127 КПК України, матір`ю обвинуваченого ОСОБА_26 , зі згоди її сина обвинуваченого ОСОБА_4 , 16.05.2023 року було добровільно частково відшкодовано моральну шкоду потерпілій ОСОБА_7 , у сумі 16000 російських рублів, що підтверджується копією квитанції, яка надана суду для долучення до матеріалів справи 29.05.2023 року.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, згідно вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до положень ст. 50 КК України (ч. 1, 2, 3) покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, сімейний та майновий стан, наявність утриманців, характеристики, та інше.

При визначені виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд бере до уваги ступінь і характер скоєного злочину, його особу, обставини, які пом`якшують його покарання, відсутність обставин, які б обтяжували покарання, його вік, майновий та сімейний стан, поведінку до та під час судового слідства, ставлення обвинуваченого до вчиненого, висновки, які він зробив для себе, а тому на думку суду йому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 153 КК України, у виді позбавлення волі.

Крім того, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, на підставі 75 КК України, з випробуванням та іспитовим строком, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Призначення саме такого виду покарання обвинуваченому, на переконання суду, є можливим та необхідним, для його виправлення та попередження вчинення як ним так і іншими особами, нових злочинів, дасть останньому час та можливість переглянути свої погляди на життя, власну поведінку та можливо зробити певні та остаточні висновки.

Під час досудового розслідування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою з 24.06.2022 року.

Суд, враховуючи положення ст. ст. 181, 200, 202, 374 КПК України, вважає за доцільне змінити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби із покладенням певних обов`язків.

Так, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Питання про речові докази та судові витрати суд не вирішує, оскільки воно вирішене відповідно до вироку Вишгородського районного суду Київської області від 21.02.2020.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 50,63, 65-67, 75, 76 153 КК України, ст. ст. 181, 200, 202, 337, 349, 368, 373-374, 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , в частині пред`явленого йому обвинувачення за ч. 2 ст.186 КК України визнати невинуватим та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдати через недоведеність вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 153 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 , від відбування покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки передбачені п. 1 (періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації); п. 2 (повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи).

До набрання вироком законної сили змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби, звільнивши його з-під варти із зали суду.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання час перебування в установі попереднього ув`язнення як запобіжний захід - тримання під вартою під час судового розгляду даного кримінального провадження починаючи з 24 червня 2022 року по день звільнення з під варти, тобто по 08 червня 2023 року з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибути до 23 год. 00 хв. 08.06.2023 року за місцем свого проживання АДРЕСА_1 , зареєструватись в органі Національної поліції до 14 год. 00 хв. 09.06.2023 року.

- не залишати своє житло за адресою АДРЕСА_1 , в період доби з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби відносно ОСОБА_4 діє до моменту набрання вироком законної сили, але не довше ніж до 07.08.2023 року.

Копію вироку направити для виконання органу Національної поліції України за місцем відбування запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту до Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (17500, Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Котляревського, 66).

На вирок може бути подано апеляцію до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд, протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі подання апеляції - після прийняття рішення Київським апеляційним судом.

Копія вироку прокурору та засудженому вручається негайно після закінчення судового засідання.

Суддя ОСОБА_30