Справа № 135/169/22
Провадження № 1-кп/147/10/23
У Х В А Л А

іменем України

04 травня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Вінницька установа виконання покарань №1» в залі суду обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000051 від 29.11.2021, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст.190 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Тростянецького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

В ході судового розгляду кримінального провадження прокурором 01.05.2023 було подано клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , яке мотивоване тим, що на сьогоднішній день, термін утримання обвинуваченого під вартою спливає, у зв`язку з чим є необхідним та доцільним вирішити питання, щодо продовження строку утримання під вартою, без зміни раніше обраного запобіжного заходу у виді утримання під вартою, на більш м`який, оскільки такий запобіжний захід обмежить вільне пересування ОСОБА_8 , що матиме превентивне значення для заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), а також запобігатиме вчиненню нового кримінального правопорушення, впливу на свідків, знищенню або спотворенню речових доказів та документів та переховуванню від суду. В ході досудового розслідування кримінального провадження зібрано достатньо доказів, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_4 у вчиненні правопорушень передбачений ОСОБА_4 у вчиненні правопорушень передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 190 КК України. 07.12.2021 о 01.15 год. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України без ухвали слідчого судді за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. 07.12.2021 о 17.30 год ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, 24.12.2021 о 10.30 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, 24.12.2021 об 11.00 год. - вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. 28.12.2021 на підставі постанови прокурора Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури, кримінальні провадження відносно ОСОБА_4 об`єднано в одне. 08.12.2021 слідчим суддею Ладижинського міського суду Вінницької області до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою стоком на 60 днів. Починаючи з 07.12.2021 по 04.02.2022 включно. Слідчим суддею враховано ризики: переховуватись від органів досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення. Ухвалами Ладижинського міського суду Вінницької області та Тростянецького районного суду Вінницької області, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 продовжувався. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зникли і не зменшилися. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст.190, ч. 2 ст. 190 КК України, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, востаннє засуджений: 16.09.2021 Хмельнийьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України до окарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців. 02.09.2021 відносно ОСОБА_4 до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області, направлено обвинувальний акт за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, який перебуває на розгляді. Незважаючи на ці обставини, ОСОБА_4 на шлях виправлення не став та вчинив нові злочини. ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, неодружений, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. З огляду на страх перед невідворотно суворим покаранням за вчинені злочини, ОСОБА_4 може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню неявками до слідчого, прокурора, суду. Обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілих, свідків і змусити їх змінити показання, враховуючи те, що ОСОБА_4 знає місце проживання в м. Ладижин. У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 раніше вчинив ряд кримінальних правопорушень різного ступеня тяжкості, є підставі вважати, що перебуваючи на волі він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні подане клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підтримав та заперечував проти доводів обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , що більш м`який запобіжний захід, зможе запобігти наявним ризикам, а також просив не зменшувати розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечувави проти задоволення клопотання прокурора, просив зменшити розмір застави, дослухатися до нього, запевняв, що він не збирається нікуди тікати, зобов`язується з`являтися на виклики суду. Повідомив, що на волі є багато проблем, які йому потрібно вирішити, він перебуває під вартою тривалий час і не може зрозуміти, чому немає ніяких компромісів. Просив йому дати шанс на реабілітацію, дати можливість щось змінити в житті.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечувала. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що ризики, описані прокурором у клопотанні, не підтверджуються жодними доказами, а також зазначила, що на сьогодні немає жодних підстав, щоб тримати ОСОБА_4 під вартою. Крім того звертає увагу на те, що ОСОБА_4 перебуває під вартою тривалий час, а тому вважає, що наявні всі підстави для застосування відносно нього альтернативного запобіжного заходу у виді цілодобово домашнього арешту, а якщо суд не знайде підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, просить зменшити розмір застави, як про це просить її довіритель.

Заслухавши прокурора, який просить задовольнити заявлене ним клопотання та продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 які заперечують проти задоволення клопотання прокурора, перевіривши доводи клопотання, а також доводи сторони захисту, суд дійшов такого висновку.

Як встановлено судом, строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 07 травня 2023 року. Розгляд кримінального провадження до вказаної дати не може бути закінчено.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотання суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого такого заходу. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При розгляді клопотань про продовження строку дії застосованого запобіжного заходу суд додержується правил, передбачених розділом II КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

В жодному випадку запобіжний захід не може розцінюватись, як покарання за вчинене діяння.

Приписами вимог ст.178 КПК України унормовано, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей тощо.

Відповідно до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 по справі Смирнов проти Росії, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

ЄСПЛ у своєму рішенні у справі Летельє проти Франції від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Аналогічна правова позиція викладена і у рішенні ЄСПЛ у справі Ілійков проти Болгарії від 26.07.2001.

Суд зазначає, що ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є єдиною підставою для продовження запобіжного заходу, оскільки при вирішенні вказаного питання, окрім цих обставин, суд приймає до уваги й інші обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не перестали існувати та не зменшились. Зокрема, існують ризики переховування обвинуваченого від суду, продовження злочинної діяльності, впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Судом береться до уваги те, що ОСОБА_4 утримується під вартою тривалий час, тому, розглядаючи можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, вважає необхідним перевірити доводи сторони захисту щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Виходячи із практики Європейського суду з прав людини, суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини разом із іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відомостей, які б свідчити про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, судом не здобуто.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого ч. 2 ст. 190 КК України і тяжкого ч. 3 ст. 190 КК України корисливого злочину, за який чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Вказані обставини у сукупності та дані про особу ОСОБА_4 , який офіційно не працевлаштований, офіційно не одружений, неповнолітніх дітей не має, з його слів батьків немає давно, з огляду також на тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, може побудити його на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Окрім того, встановивши ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, а також те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий,в тому числі за корисливі злочини, суд дійшов висновку про існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Розмірковуючи над наявністю ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні суд виходить з того, що двоє з трьох потерпілих не були допитані та не надали свої показання про обставини вчинення відносно них кримінального правопорушення, свідки обвинувачення також ще не були допитані судом. Отже, обвинувачений, перебуваючи на волі, матиме змогу здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків, з метою спонукання їх до зміни своїх показань.

Водночас, суд вбачає наявності ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, який прокурор обґрунтовує можливістю знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Отже, суд вважає доведеним прокурором: ризику переховування від суду, ризику незаконного впливу на потерпілих, свідків, ризику вчинення інших кримінальних правопорушень та ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Одночасно варто зазначити, що доводи сторони захисту в тій частині, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні, не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання прокурора. Тож, твердження сторони захисту про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, є непереконливими та невмотивованими.

Надаючи оцінку доводам захисника про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, варто зазначити, що обвинувачений ОСОБА_4 , уродженець м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , до обрання запобіжного заходу офіційно не працював, офіційно не одружений, раніше неодноразово судимий, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Стороною захисту не надано жодних доказів на підтвердження тих обставин кому належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яку ОСОБА_4 винаймав і проживав в ній сім років, не надано відомостей і про те, чи наразі за вказаною адресою ніхто не проживає, як і не надано жодних доказів про те, хто буде забезпечувати проживання обвинуваченого ОСОБА_4 в разі застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На думку суду, продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, у рішеннях якого, зокрема, у справах «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, наголошено, що тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За таких обставин, запобіжний захід у виді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором, саме такий запобіжний захід у подальшому створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Суд враховує ту обставину, що законодавцем визначено, що за умови внесення застави в певному розмірі вона (застава) за своєю ефективністю забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, є еквівалентною такому винятковому запобіжного заходу як тримання під вартою, а тому враховуючи, що стороною захисту в судовому засіданні, не обгрунтовано підстав для зменшення визначеного ухвалою слідчого судді розміру застави до мінімального, на думку суду підстави для зменшення розміру застави відсутні.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК передбачено, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.12.2021 застава визначена в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 198480 грн. Суд вважає такий розмір застави пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах клопотання та обставини вчинення злочинів, в яких ОСОБА_4 обвинувачується, а також вважає такий розмір застави достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, та який буде належним запобіжником для встановлених ризиків, що належним чином забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Отже, підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, суд не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки, в судовому засіданні доведено необхідність продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого, враховуючи наявність ризиків та обставин, які зумовлюють існування цих ризиків, на думку суду, розмір застави визначений ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.12.2021 варто залишити без змін у раніше визначеному розмірі, відповідно до порядку передбаченого ч.3 ст.183 КПК України з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5ст.194 КПК України у разі внесення застави. Вказане, на думку суду, відповідатиме критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), забезпечить справедливий баланс інтересів особи та суспільства, а тому не суперечитиме ст. 1 Першого Протоколу та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 331, 350 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів тобто до 02 липня 2023 року включно.

Заставу, визначену ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.12.2021, залишити без змін у раніше визначеному розмірі.

Застава може бути внесена у будь-який момент протягом дії ухвали як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26286152; банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача (IBAN) UA0000401, призначення платежу: запобіжний захід - застава.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого відповідно до ч.5 ст.194 КПК України наступні обов`язки: прибувати на виклики суду; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає без дозволу прокурора чи суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Ухвалу направити на адресу Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1», яка знаходиться за адресою: вул. Брацлавська, 2, місто Вінниця, 21100, для виконання та вручення обвинуваченому.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали суду виготовлено та оголошено об 11 годині 00 хвилин 05 травня 2023 року.

Суддя ОСОБА_1