Справа № 545/177/23
Провадження № 1-в/545/136/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2023 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

засудженої - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві у дистанційному режимі відеоконференції між Полтавським районним судом Полтавської області та державною установою «Надержинщинська виправна колонія (№65)» клопотання про умовно-дострокове звільнення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Запоріжжя, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, не заміжньої, до засудження не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимої :

-11.03.1999 року Тимирязівським районним судом м. Москви за ст. 228 ч. 1 КК Росії до 6 років позбавлення волі;

- 01.12.2000 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст. 229-1 ч. 2, 14 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнена 08.04.2004 року умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 12 днів;

- 08.06.2006 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ст. 186 ч. 2 , 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

- 25.12.2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ст. 121 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

- 21.10.2013 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ст. 296 ч. 4, 71 ч.1КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнена 04.11.2015 року Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області. 04.11.2015 року міру запобіжного заходу замінено на домашній арешт;

- 18.08.2017 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. 121 ч. 1, 75, 76 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,

засудженої: 19.11.2020 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ст.121 ч.1, 71 ч.1 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,

початок строку покарання 12.02.2019 року, кінець строку покарання 12.08.2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Засуджена ОСОБА_4 звернулася до суду із клопотанням про застосування до неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання посилаючись на те, що вона відбула 2/3 строку покарання і довела своє виправлення.

Прокурор проти задоволення заяви засудженої заперечував, вважає, що засуджена за час відбування покарання не довела своє виправлення, не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В судовому засіданні засуджена та захисник підтримали клопотання, просили його задовольнити.

Представник колонії заперечував проти задоволення клопотання, вважає, що засуджена не стала на шлях виправлення.

Від представника спостережної комісії до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява засудженої задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати такі питання, зокрема - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та відбув 2/3 строку покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно дострокове звільнення судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Так, ОСОБА_4 засуджена 19.11.2020 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ст.121 ч.1, 71 ч.1 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Встановлено, що засудженою відбуто 2/3 частини строку покарання .

За весь час відбування покарання засудженої заохочення відсутні, має 7 стягнень, які погашені в установленому законом порядку, проте останнє було погашено 06.07.2022 р.

З 27.05.2021 року перебувала в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», де характеризувалася негативно.

З 04.06.2022 року відбуває покарання в ДУ «Надержинщинська виправна колонія (№65)».

Як вбачається із характеристик на засуджену ОСОБА_4 від 30.06.2022 року, 06.12.2022 року, 30.01.2023 року остання перебуваючи в ДУ «Надержинщинська виправна колонія (№65)» характеризувалася посередньо, за час відбування покарання не стала на шлях виправлення ( а. о/с 135-137, 146-148, 178-180, 195-197, т.2 ).

Даний факт також підтверджується витягами із протоколів засідань комісії Божковської виправної колонії від 30.06.2022 р. № 18, від 06.12.2022 року № 31, згідно яких вбачається, що засуджена не стала на шлях виправлення в зв`язку із чим їй було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, застосуванні умовно-дострокового звільнення (а. о/с 156,187, т.2).

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно - дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Досліджені судом матеріали справи засудженої ОСОБА_4 свідчать про її нестабільну поведінку протягом усього періоду відбування покарання.

Викладене вказує на те, що ОСОБА_4 не довела свого виправлення, а тому застосування до неї умовно-дострокового звільнення є передчасним.

Таким чином, суд враховуючи дані про особу засудженої, її поведінку за весь період відбування покарання, в томі числі і за останній час, який безпосередньо передує розгляду заяви, вважає, що встановлені обставини не дають підстави вважати, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_4 довела своє виправлення і до неї може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, а тому в задоволенні заяви необхідно відмовити.

На підставі ст. 81 КК України, керуючись ст. 537, ст.539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд на протязі 7 діб з моменту її проголошення, а засудженим з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_6