Справа № 473/1288/23
Номер провадження1-кп/473/190/2023
ВИРОК

іменем України

"11" травня 2023 р. м.Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарі судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська кримінальне провадження №0000069 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Вознесенськ Миколаївської області, українець, громадянин України, з професійно-технічною освітою, не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, згідно ст.89 КК України, не судимий зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

26 січня 2023 року приблизно о 17-00 год. (більш точного часу не встановлено), в період дії на території України воєнного стану, маючи корисливий умисел з метою таємного викрадення чужого майна ОСОБА_5 прибув до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, через паркан сусіднього домоволодіння потрапив на територію подвір`я вказаного домоволодіння, де шляхом вільного доступу проник всередину приміщення господарського призначення, звідки таємно викрав DvDплеєр марки «ВВК» VD вартістю 400 гривень, тепловентилятор «Delfa» модель DHF-200 вартістю 375 гривень, ручний рейковий будівельний рівень вартістю 90 гривень. Викраденим майном ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 865 грн.

Під час судового розгляду провадження обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та пояснив, що йому зрозуміла суть пред`явленого обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, встановленими під час досудового розслідування та викладеними в обвинувальному акті. На підставі ст.63 Конституції України відмовився надавати покази. Зазначив, що усвідомлював те, що потерпіла є особою похилого віку, оскільки знав її як подругу матері. Зазначив, що йому соромно через вчинене.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просила проводити судовий розгляд без її участі, тому з урахуванням положень ст.325 КПК України та позиції учасників процесу судом було прийнято рішення про проведення судового засідання у відсутності потерпілої без пояснень якої можливо встановити обставини провадження.

На підставі наданих прокурором доказів встановлено, що 26.01.2023 року до поліції із заявою звернулася потерпіла ОСОБА_6 , яка повідомила, що 26 січня 2023 року близько 17-00 год. за місцем її проживання за адресою АДРЕСА_3 з сараю ОСОБА_5 викрав DvDпрогравач, будівельний рівень та електрообігрівач «Делфа».

26.01.2023 року було оглянуто місце події за адресою АДРЕСА_3 , про що було складено відповідний протокол, в якому зафіксовано, що на під`їзній території біля домоволодіння АДРЕСА_4 було виявлено речі, які були вкрадені у потерпілої, які було вилучено та опечатано.

Постановою слідчої від 27.01.2023 року визнано речовими доказами DvDплеєр марки «ВВК», тепловентилятор «Delfa», будівельний рівень та передано потерпілій ОСОБА_6 під зберігальну розписку 31 січня 2023 року.

Вартість викрадених ОСОБА_5 у потерпілої ОСОБА_6 речей з урахуванням їх зносу було встановлено на підставі висновку судової товарознавчої експертизи №528/23 від 30.01.2023 року.

Також прокурором були надані документи, які характеризують особу обвинуваченого.

Клопотань про допит свідків, потерпілої та дослідження інших матеріалів провадження, в тому числі речових доказів сторони кримінального провадження не заявляли, тому із врахуванням таких засад кримінального провадження як змагальність (ст.22 КПК України) та диспозитивність (ст.26 КПК України) такі докази в даному провадженні судом не досліджувалися.

Оцінюючи докази в їх сукупності із врахуванням вимог ч.1 ст.89 та ст.94 КПК України, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення у судовому засіданні доведено повністю, його дії суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення, вчинена в умовах воєнного стану.

Згідно із ст.65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як встановлено під час судового розгляду провадження, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст.66 КК України є визнання ним своєї вини, щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України є вчинення правопорушення щодо особи похилого віку.

Беручи до уваги обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який вину у вчиненому визнав, на момент вчинення злочину не мав непогашених судимостей, характеризується посередньо, згідно із інформацією КП «КНП Вознесенська багатопрофільна лікарня» на обліку у лікаря нарколога та психіатра - не перебуває, не перебуває на військовому обліку, враховуючи вік обвинуваченого та його поведінку під час судового розгляду, дані досудової доповіді відділу з питань пробації від 08 травня 2023 року про те, що орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб, але у разі застосування положень ст.75 КК України просять застосувати до нього вимоги п.п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин, а також те, що злочин, який вчинив обвинувачений згідно ст.12 КК України належить до тяжких злочинів проти власності, суд вважає, що його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе у разі призначення йому покарання у межах санкції ч.4 ст.185 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст.75 КК України, як про те і просили сторони, в тому числі і прокурор, в судових дебатах.

Так ч.1 ст.75 КК України передбачає, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд враховує, що згідно із Постановою ВС від 13 листопада 2018 року справа №401/2807/16-к провадження №51-2816км18 Верховний Суд зазначив, що каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

У даній справі обвинувачений ОСОБА_5 вину за пред`явленим йому обвинуваченням визнав, усвідомив вчинене, має певні соціальні зв`язки, на момент вчинення правопорушення не мав непогашених судимостей, тому суд вважає, що йому слід надати шанс виправитися, відбуваючи покарання саме з випробуванням, що убезпечить його від вчинення нових правопорушень.

Також сул враховує, що у частині 2 ст.65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення (Постанова Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 298/95/16-к (провадження № 51-2501 км 18)

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно визначені (якими встановлюються межі покарання) та альтернативні (якими передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (Постанова Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 207/5011/14-к (провадження № 51-1985 км 18).

Розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_6 становить 865 грн., який згідно із обвинувальним актом відшкодовано повністю. З матеріалів провадження вбачається, що їй викрадене майно повернуто. Цивільний позов потерпілою пред`явлено не було.

Відповідно до ст.124 КПК України стягненню з обвинуваченого підлягають витрати за проведення експертизи у розмірі 260 гривень.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробовуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинять нового злочину і виконає обов`язки, передбачені ч.1 п.п.1, 2 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення експертизи у розмірі 260 гривень.

Речові докази, а саме: DvDплеєр марки «ВВК» VD, тепловентилятор «Delfa» модель DHF-200, ручний рейковий будівельний рівень, які повернуто під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_6 , - залишити останній як власнику.

На вирок суду учасниками процесу можуть бути подані апеляції до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 30-ти днів з дня проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарження вироку, якщо його не скасовано, - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1