Дата документу 17.05.2023 Справа № 326/1989/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 326/1989/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/792/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 263 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду Запорізької області від 27 січня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с/с Дурмень Орджонікідзевського району Ташкентської області, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, утриманців не маючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 8 січня 1988 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 81 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді 3 років позбавлення волі. Звільнений 23 червня 1989 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 24 дні;

2) 26 квітня 1991 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч. 3 ст. 81 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 26 жовтня 1992 року по відбуттю строку покарання;

3) 25 квітня 1995 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді 5 років позбавлення волі. Звільнений 30 березня 2000 року по відбуттю строку покарання;

4) 30 липня 2002 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. Звільнений 12 січня 2005 року умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 18 днів;

5) 12 квітня 2010 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту. Звільнений 5 серпня 2010 року по відбуттю строку покарання;

6) 5 березня 2012 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

7) 24 липня 2012 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі;

8) 29 серпня 2012 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 22 грудня 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 12 днів;

9) 13 липня 2017 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою від 16 березня 2018 року звільнення від відбування покарання скасовано та направлено до місць позбавлення волі для відбуття покарання. Звільнений 23 жовтня 2019 року умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців 29 днів;

10) 30 вересня 2020 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

11) 21 жовтня 2021 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2021 року та призначено остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання - 8 листопада 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 343 грн. 24 коп., 686 грн. 48 коп., 686 грн. 48 коп., 1372 грн. 96 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України, за наступних обставин.

5 вересня 2021 року, приблизно об 11.00 годині, ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, прийшов до подвір`я будинку, розташованого по АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_8 .

Після чого, ОСОБА_7 , знаходячись у подвір`ї вищевказаного будинку, під приводом надання йому в тимчасове користування особистого майна та не маючи намір повертати його, шляхом обману потерпілого, умисно, з корисливих мотивів, повторно заволодів велосипедом марки «Totem», вартість якого складає 2400 гривень, який належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , чим завдав останньому майнову шкоду на вищевказану суму.

Заволодівши майном ОСОБА_7 у подальшому розпорядився ним на власний розсуд, а саме продав його ОСОБА_9 за 100 гривень.

Крім того, 8 жовтня 2021 року, приблизно о 10.00 годині, ОСОБА_7 , з метою скоєння крадіжки чужого майна, пройшов на територію домоволодіння АДРЕСА_4 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 підійшов до приміщення будинку, переконавшись у відсутності власника домоволодіння та сторонніх осіб, які могли перешкодити вчиненню крадіжки, шляхом вибиття вхідних дверей, проник у будинок АДРЕСА_4 . Знаходячись у будинку, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно, вчинив крадіжку мікрохвильової печі марки «Gorenje» у корпусі білого кольору, модель МО-20 DW, тип SXB177YZ-U, вартість якої складає 1150 гривень, а також алюмінієву тазу ємкістю 20 літрів, вартість якої складає 300 гривень, які належать на праві приватної власності ОСОБА_10 , спричинивши їй матеріальну шкоду на загальну суму 1450 гривень.

У подальшому ОСОБА_7 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, а саме алюмінієвий таз сховав у кущах по вул. Пушкіна в м. Приморську Бердянського району Запорізької області, а мікрохвильову піч марки «Gorenje» продав ОСОБА_9 за 350 гривень.

Крім того, 6 жовтня 2021 року, приблизно о 09.30 годині, ОСОБА_7 , з метою викрадення чужого майна, пройшов на територію домоволодіння АДРЕСА_3 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 підійшов до приміщення гаражу, переконавшись у відсутності власника домоволодіння та сторонніх осіб, які могли перешкодити вчиненню крадіжки, шляхом вільного доступу через незачинені двері, проник у приміщення гаражу. Знаходячись у вказаному приміщенні ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно, вчинив крадіжку бензинової пили STHIL MS-180, вартість якої складає 2533 грн. 33 коп., та зварювального апарату DUGA DIY 240, вартість якого складає 1541 грн. 77 коп., які належать на праві приватної власності ОСОБА_8 , спричинивши йому матеріальну шкоду на загальну суму 4075 грн. 10 коп.

У подальшому ОСОБА_7 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, а саме бензинову пили STHIL MS-180 та зварювальний апарат DUGA DIY 240 продав ОСОБА_11 за 700 гривень.

Крім того, 23 жовтня 2021 року, приблизно о 12.00 годині, ОСОБА_7 , знаходячись біля магазину «Перестройка», який розташований по вул. Лісна, буд. 106, м. Приморськ Запорізької області, знайшов сумку, в якій знаходились предмети, схожі на патрони, у кількості 43 штуки та магазин до АК, який був споряджений патронами у кількості 30 штук, які він забрав собі, чим незаконно придбав зазначені боєприпаси.

Після чого, ОСОБА_7 , реалізовуючи до кінця свій злочинний намір, направлений на незаконне придбання, носіння та зберігання боєприпасів, діючи в порушення положень постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-ХІІ від 17 червня 1992 року, п. 9 розділу 1 постанови Кабінету Міністрів України № 576 «Про затвердження Положення про дозвільну систему», діючи умисно, у подальшому незаконно переніс раніше придбані ним патрони калібру 5,45 мм, переміщуючи безпосередньо при собі в руках до місця свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , де незаконно зберігав у спальній кімнаті будинку без передбаченого законом дозволу протягом часу з 23 жовтня 2021 року до 25 жовтня 2021 року.

25 жовтня 2021 року, приблизно о 15.15 годині ОСОБА_7 , маючи при собі у сумці боєприпаси в кількості 73 штуки та магазин до АК, прийшов до магазину «Продукти», який розташований за адресою: Запорізька область, м. Приморськ, вул. Шевченко, буд. 93, де був виявлений працівниками ВП № 2 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області.

Згідно висновку судової балістичної експертизи № СЕ-19/108-21/12742-БЛ від 28 жовтня 2021 року, наданий на дослідження предмет, схожий на магазин, є уніфікованою складовою частиною бойової вогнепальної стрілецької зброї, а саме секторним дворядним магазином автомату конструкції Калашникова та його модифікацій, калібру 5,45х39 мм. Надані на дослідження 73 предмети, схожі на патрони, є боєприпасами, бойовими проміжними патронами калібру 5,45х39 мм, зразка 1974 року, промислового виробництва України, що призначені для стрільби з нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45 мм: автоматів «АК-74», «АКС-74», «АКС-74У», ручних кулеметів «РПК-74» та їх модифікацій. Патрони придатні до стрільби.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з вироком суду в частині визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначеного строку покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 25 жовтня 2021 року він знайшов патрони в кількості 73 шт., поряд з місцем знахідки він побачив працівників поліції та попрямував до них, показав їм щойно знайдені патрони та сказав, що добровільно видає їх.

Разом з тим, замість оформлення факту добровільної видачі боєприпасів, співробітники поліції сфабрикували кримінальне провадження за фактом зберігання патронів.

Також не погоджується з вироком суду в частині призначеного йому покарання. Вважає, що покарання повинно бути законним, повністю відповідати скоєному кримінальному правопорушенню та особі обвинуваченого, а суд повинен враховувати вік, стан здоров`я, майновий стан та його відношення до вчиненого правопорушення.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі та звільнити від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому шахрайства та крадіжок, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 у суді першої інстанції повністю визнав свою вину за епізодами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, а в апеляційній скарзі жодним чином не оспорює свою винуватість у їх вчиненні та посилається лише на суворість призначеного йому покарання, то колегія суддів за вказаними епізодами злочинів переглядає вирок суду лише в частині дотримання судом першої інстанції вимог КК України при призначенні особі покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу його невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_7 посилається на те, що він знайшов патрони, побачив працівників поліції та добровільно видав боєприпаси, проте співробітники поліції сфабрикували кримінальне провадження за фактом зберігання патронів.

Разом з тим, у мотивувальній частині оскаржуваного вироку зазначено лише, що «Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за всіма епізодами визнав. У своїх показаннях, наданих суду, ОСОБА_7 пояснив ті обставини, які були встановлені на досудовому розслідуванні».

Тобто надані обвинуваченим ОСОБА_7 у суді першої інстанції показання за епізодом ч. 1 ст. 263 КК України взагалі неконкретизовані, їх зміст у вироку не розкрито, а лише формально зазначено, що він визнав свою провину.

З огляду на обсяг відновлених матеріалів даного кримінального провадження та відсутність у вироку детальних показань ОСОБА_7 з приводу пред`явленого йому обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України, колегія суддів позбавлена можливості перевірити доводи апеляційної скарги обвинуваченого і, відповідно, спростувати їх.

За таких обставин, вирок суду в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження за епізодом ч. 1 ст. 263 КК України суду першої інстанції необхідно повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону перевірити фактичні обставини, зазначені в обвинувальному акті, з урахуванням позиції обвинуваченого, викладеній ним в апеляційній скарзі та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст. 370, 374 КПК України.

Повертаючись до доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про суворість призначеного йому покарання за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів; визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень за обставини, що пом`якшують покарання; визнав рецидив кримінальних правопорушень за обставину, що обтяжує покарання; дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Колегія суддів також враховує те, що обвинувачений раніше 11 разів притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі, умисних корисливих тяжких злочинів, має не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, раніше неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, раніше 3 рази звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та 2 рази умовно-достроково, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, що у сукупності свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений не працює, суспільно-корисною працею не займається, стабільного джерела доходу не має, а попередній кримінальний досвід свідчить про те, що він заробляє на життя шляхом вчинення кримінальних правопорушень.

До того ж, він не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не має.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише із призначенням ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, і підстави як для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання, так і пом`якшення йому розміру призначеного покарання, відсутні як за кожен окремий злочин, так і за їх сукупністю.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України ОСОБА_7 було призначене покарання не в максимальних межах санкції статті, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його суворість.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на наявність обставини, що обтяжує покарання, попередній кримінальний досвід обвинуваченого, наявність у нього не знятих та не погашених судимостей, факт неодноразових звільнень від відбування покарання з випробуванням та умовно-достроково у минулому, а також дані про особу обвинуваченого, у суду першої інстанції не було правових підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання.

До того ж, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що раніше ОСОБА_7 вже 3 рази звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, однак це жодним чином не сприяло його виправленню та перевихованню.

Також відсутні підстави для призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 69 КК України, оскільки обставини справи та дані про особу обвинуваченого не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і впливають на пом`якшення покарання.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Разом з тим, оскільки даною ухвалою апеляційного суду вирок Приморського районного суду Запорізької області від 27 січня 2022 року в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, підлягає скасуванню з призначенням в цій частині нового розгляду провадження в суді першої інстанції, то остаточне покарання ОСОБА_7 необхідно призначити не за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, а на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 414, 415, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду Запорізької області від 27 січня 2022 року в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, скасувати і призначити в цій частині новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Вирок в частині стягнення витрат на проведення судової балістичної експертизи в розмірі 1372 грн. 96 коп. та вирішення долі речових доказів - патронів, гільз та магазину скасувати.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 27 січня 2022 року:

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Відповідно ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком суду та вироком Приморського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2021 року, призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу (окрім в частині скасування та призначення нового розгляду в суді першої інстанції) може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4