Справа № 461/7040/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/503/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , та апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 ,

на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 03.04.2023, по матеріалах кримінального провадження № 0000275 внесеного 09.09.2022 в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.311 КК України, якою частково задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно вилучене в автомобілі, який перебуває в користуванні ОСОБА_7 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_9

захисника - адвоката ОСОБА_6

встановила :

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 03.04.2023 частково задоволено клопотання слідчого в ОВС 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_10 про накладення арешту на майно, вилучене 30.03.2023 в ході обшуку автомобіля марки «BMW-520», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_7 , та знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , проїжджа частина дороги поблизу житлового п`ятиповерхового будинку, а саме на предмети:

1) банківська карта монобанк НОМЕР_2 ;

2) банківська карта приватБанк НОМЕР_3 ;

3) банківська карта Santander НОМЕР_4 ;

4) банківська карта СSOB НОМЕР_5 ;

5) банківська карта СSOB НОМЕР_6 ;

6) банківська карта ОщадБанк НОМЕР_7 ;

7) Посвітка на тимчасове проживання в королівстві Іспанія на ім`я ОСОБА_7 ;

8) паспорт громадянина України для виїзду за кордон на імя ОСОБА_7 НОМЕР_8 ;

9) ключ від замка запалювання автомобіля «INFINITI»;

10) сім-карта оператора «Tesco Mobile»;

11) сім-карта оператора «Etisalat»;

12) карт-холдер оператора «Etisalat»;

13) порожня упаковка медичного препарату « Ciprofar»;

14) мобільний телефон Iphone 12 Pro моделі MGLQSLL/A, серійний номер НОМЕР_9 в чохлі сірого кольору;

15) мобільний телефон Iphone у вимкненому стані із подряпаним захисним склом у чохлі зеленого кольору;

- з метою збереження речових доказів.

У задоволенні решти вимог клопотання - відмовлено.

Зобов`язано слідчих слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області, які входять до складу слідчої групи у кримінальному провадженні за № 0000275 від 09.09.2022, повернути ОСОБА_11 автомобіль марки «BMW-520», д.н.з. НОМЕР_1 ; ключ від замка запалювання автомобіля «BMW-520», д.н.з. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «BMW-520», д.н.з. НОМЕР_1 .

Слідчий суддя своє рішення мотивувала тим, що з наданих матеріалів вбачалося, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, було вилучено в ході проведення обшуку в автомобілі марки BMW-520», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_7 , та постановою слідчого в ОВС 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_10 від 30.03.2023 вищевказані речі та документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відтак, слідчий суддя вважав, що слідчим та матеріалами клопотання доведено, що майно, на яке ініційоване накладення арешту, відповідає критеріям, наведеним у ст. 98 КПК України, а тому, з метою його збереження, підлягає арешту.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а тому слідчий суддя вважав, що застосування заходу забезпечення у вигляді арешту в даному випаду відповідає вимогам розумності та співрозмірності втручання у мирне володіння майном по відношенню до завдань кримінального провадження.

Слідчим доведено, що зазначене вище вилучене майно має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тому повернення вищевказаного майна може призвести до його знищення, втрати, пошкодження або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, з метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення. Даний захід забезпечення кримінального провадження є співмірним та пропорційним переслідуваній меті, втручання у власність буде виправданим за вказаних умов, таким, що здійснено в порядку передбаченому законом, а відтак не буде свавільним.

Крім того слідчим суддею відмовлено у накладенні арешту на транспортний засіб мотивуючи тим, що, як вбачається із долученої до клопотання реєстраційної картки транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 марки «BMW 520», останній належить на праві власності ОСОБА_11 , адреса власника: АДРЕСА_2 .

Таким чином, вказаний автомобіль не перебуває у власності підозрюваної ОСОБА_7 , та не підлягатиме спеціальній конфіскації у разі визнання судом ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.311 КК України.

На вказану ухвалу подав апеляційну скаргу захисник - адвокат ОСОБА_6 ,який просить частково скасувати ухвалу слідчого судді від 03.04.2023 у справі № 461/7040/22, провадження № 1-кс/461/1770/23, якою накладення арешту на майно , яке було вилучено при обшуку автомобіля, зокрема:

1) банківська карта монобанк НОМЕР_2 ;

2) банківська карта приватБанк НОМЕР_3 ;

3) банківська карта Santander НОМЕР_4 ;

4) банківська карта СSOB НОМЕР_5 ;

5) банківська карта СSOB НОМЕР_6 ;

6) банківська карта ОщадБанк НОМЕР_7 ;

7) посвітка на тимчасове проживання в королівстві Іспанія на ім`я ОСОБА_7 ;

8) паспорт громадянина України для виїзду за кордон на імя ОСОБА_7 НОМЕР_8 ;

9) ключ від замка запалювання автомобіля «INFINITI»;

10) сім-карта оператора «Tesco Mobile»;

11) сім-карта оператора «Etisalat»;

12) карт-холдер оператора «Etisalat».

У задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

Зобов`язати слідчих слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області, які входять до складу слідчої групи у кримінальному провадженні за № 0000275 від 09.09.2022, повернути ОСОБА_7 зазначене вище вилучене майно.

Апелянт вважає дану ухвалу слідчого судді винесену з порушенням матеріального та процесуального права. У справі не було повідомлено власника майна чи його захисника про розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно, тим самим підозрювана була позбавлена належного права на захист своїх прав.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що вилучені речі у ОСОБА_12 , а саме банківські картки, посвідка на тимчасове проживання в королівстві Іспанія на ім`я ОСОБА_12 та інше майно не є речовими доказами кримінального правопорушення інкримінованого ОСОБА_7 , оскільки не відповідають жодним ознакам речових доказів, визначених у ст. 98 КПК України. По даній справі дванадцять позицій майна не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення адже не використовувалось ОСОБА_12 для здійснення інкримінованої їй протиправної діяльності. По жодному з пред`явлених епізодів не зазначено про використання вилучених речей і не роз`яснено яку воно відіграє роль у справі. Банківські картки не зберегли на собі жодних слідів чи відомостей начебто вчиненого ОСОБА_7 злочину.

Апелянт наполягає, що вилучені у ОСОБА_7 речі по 12 позиціях зазначених вище не є речовими доказами у відповідності до чинного законодавства, а тому накладення на них арешту є не обгрунтованим та протиправним. Слідством не обґрунтовано та не доведено, що вилучене майно використовується під час здійснення досудового розслідування .

Ухвалу слідчого судді оскаржив прокурор ОСОБА_8 в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт з позбавленням права на відчуження, розпорядження, користування предметами та документами виявленими та вилученими в ході проведення обшуку 30.03.2023 в автомобілі «BMW-520», д.н.з. НОМЕР_1 , а саме:

1) банківська карта монобанк НОМЕР_2 ;

2) банківська карта приватБанк НОМЕР_3 ;

3) банківська карта Santander НОМЕР_4 ;

4) банківська карта СSOB НОМЕР_5 ;

5) банківська карта СSOB НОМЕР_6 ;

6) банківська карта ОщадБанк НОМЕР_7 ;

7) Посвітка на тимчасове проживання в королівстві Іспанія на ім`я ОСОБА_7 ;

8) паспорт громадянина України для виїзду за кордон на імя ОСОБА_7 НОМЕР_8 ;

9) ключ від замка запалювання автомобіля «INFINITI»;

10) сім-карта оператора «Tesco Mobile»;

11) сім-карта оператора «Etisalat»;

12) карт-холдер оператора «Etisalat»;

13) порожня упаковка медичного препарату « Ciprofar»;

14) мобільний телефон Iphone 12 Pro моделі MGLQSLL/A, серійний номер НОМЕР_9 в чохлі сірого кольору;

15) мобільний телефон Iphone у вимкненому стані із подряпаним захисним склом у чохлі зеленого кольору;

- з метою збереження речових доказів,

16) автомобіль марки «BMW-520», д.н.з. НОМЕР_1 ;

17) ключ від замка запалювання автомобіля «BMW-520», д.н.з. НОМЕР_1 ;

18) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «BMW-520», д.н.з. НОМЕР_1 .

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що судовий розгляд проводився без виклику прокурора, а зазначену ухвалу судом надано лише 28.04.2023 .

Апелянт вважає ухвалу необгрунтованою, яка підлягає до скасування через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Апелянт покликається, що досудовим слідством встановлено те, що ОСОБА_13 неодноразово виїжджала в Єгипет, крім того у неї наявна карта мобільного оператора Єгипту і була виявлена упаковка від медичних препаратів, які знаходяться в обігу в цій країні, а також пошуком у мережі інтернету інформації щодо таблеток вказують на їх походження саме з Єгипту. Під час досудового слідства не встановлено факт користування ТЗ «BMW-520», д.н.з. НОМЕР_1 матір`ю ОСОБА_14 . Крім того у ОСОБА_15 є ТЗ «Інфоніті». У слідства немає підтвердження використання автомобіля для перевезення заборонених препаратів через державний кордон, однак є така можливість перевезення по країні, зокрема до поштових відділень для відправки. Будь- яких офіційних джерел доходу у ОСОБА_16 не встановлено, що вказує на отримання доходу від збуту наркотичних засобів, прекурсорів. Інші учасники процесу вживали заходи для унеможливлення накладення арешту на майно рухоме і нерухоме, реєструючи право власності на близьких людей, родичів та знайомих. Фактично майно з власності підозрюваної не вибувала, а ним користуються. Невдовзі після затримання ОСОБА_7 перереєструвала автомобіль «Інфініті» на свого брата ОСОБА_17 .

31.03.2023 все вилучене майно було визнано речовими доказами.

Заслухавши доповідь судді, міркування представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , який дії в інтересах ОСОБА_7 , та просив задовольнити його апеляційні вимоги та відхилити апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , думку прокурора про відмову у задоволені апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 та задоволенні апеляційних вимог сторони обвинувачення, обговоривши доводи наведені в клопотанні про накладення арешту на майно, вивчивши матеріали провадження надані суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг у відповідності до вимог ст. 404 КПК України.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Також, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно з ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 171 КПК України встановлено обов`язкові вимоги, яким повинно відповідати клопотання про арешт майна.

Завданням кримінального провадження повинні досягатися таким чином щоб до жодної особи не було застосовано необґрунтованого процесуального примусу (ст. 2 КПК України).

Будь-яке втручання у право власності повинне бути законним, наприклад, на підставі ухвали суду. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання майна у кримінальному провадженні в якості речового доказу (арешт майна) може бути необхідним для належного здійснення правосуддя, що є законною метою в «загальних інтересах» суспільства (наприклад, Рішення у справі East West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року, заява № 19336, параграф 188). Разом з тим, має бути розумне співвідношення між засобами та метою, що досягається - так званий «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи (серед інших, Рішення у справі Edwards проти Мальти від 24.10.2006 року, заява № 17647/04, параграф 69).

При винесенні ухвали судом першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні старшого детектива правові підстави для арешту майна, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього доказів в матеріалах кримінального провадження.

З ухвали слідчого судді вбачається, що що майно, на яке слідчий просив накласти арешт, було вилучено в ході проведення обшуку в автомобілі марки BMW-520», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_7 , та постановою слідчого в ОВС 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_10 від 30.03.2023 вищевказані речі та документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

На переконання слідчого судді слідчим доведено, що зазначене вище вилучене майно має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тому повернення вищевказаного майна може призвести до його знищення, втрати, пошкодження або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, з метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Даний захід забезпечення кримінального провадження є співмірним та пропорційним переслідуваній меті, втручання у власність буде виправданим за вказаних умов, таким, що здійснено в порядку передбаченому законом, а відтак не буде свавільним.

Вирішуючи питання накладення арешту на автомобіль марки «BMW-520», д.н.з. НОМЕР_1 ; ключ від замка запалювання автомобіля «BMW-520», д.н.з. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «BMW-520», д.н.з. НОМЕР_1 ., з метою збереження речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання в цій частині до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Слідчим не доведено, що вищевказаний автомобіль є знаряддям вчинення злочину, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, чи є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, чи є річчю, набутою кримінально протиправним шляхом.

Як вбачається із долученої до клопотання реєстраційної картки транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 марки «BMW 520», останній належить на праві власності ОСОБА_11 , адреса власника: АДРЕСА_2 .

Відтак при винесенні ухвали судом першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, зокрема враховано правову підставу для арешту, можливість використання майна як доказ у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, та прийнято до уваги те, що дослідження та збереження, вилученого майна на даному етапі досудового розслідування має важливе значення для кримінального провадження.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до ст.16 КПК України - позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Сукупність наведеної норми свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Прокурор у суді апеляційної інстанції підтвердив, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню триває, проводяться слідчі процесуальні дії.

На думку прокурора автомобіль підлягає спеціальній конфіскації, а адвокат ОСОБА_6 вважає, що транспортний засіб не може бути предметом спеціальної конфіскації.

З врахуванням зазначеного вище та матеріалів, досліджених колегією суддів, вбачається, що апеляційні вимоги адвоката ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_8 не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції та повністю спростовуються матеріалами клопотання.

Відтак у сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, частково задовольняючи клопотання слідчого у накладені арешту на майно,яке вилучено під час обшуку автомобіля 30.03.2023 в автомобілі «BMW-520», д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_7 ,діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, а тому доводи апелянтів стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Колегія суддів не вбачає будь-якої невідповідності висновку суду першої інстанції нормам КПК України та фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , та прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 03.04.2023, по матеріалах кримінального провадження № 0000275 внесеного 09.09.2022 в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.311 КК України, якою частково задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно вилучене в автомобілі, який перебуває в користуванні ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: