Провадження № 1-кп/522/2377/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001071 від 16.04.2023 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорнобаївка Херсонської області, громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-27.11.2003Білозерським районним судом Херсонської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 125, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

-22.08.2006 Білозерським районним судом Херсонської області за ч.2 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі;

-27.11.2006 Білозерським районним судом Херсонської області за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

-26.07.2013 Білозерським районним судом Херсонської області за ч.1 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

-01.04.2021 Білозерським районним судом Херсонської області за ч.2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту;

-09.08.2021 Білозерським районним судом Херсонської області за ч.1 ст. 309 КК України до 6 місяців арешту,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

16.04.2023 приблизно о 08 годині 20 хвилин, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 переслідуючи прямий умисел, діючи із корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, взявши з собою кухонний ніж, який помістив до кишені верхнього одягу, незаконно проник до житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де тимчасово проживала потерпіла ОСОБА_6 .

Далі, перебуваючи у коридорі зазначеного житлового будинку, ОСОБА_3 застосував фізичну силу до ОСОБА_6 , що виразилось у поштовхі в тулуб останньої, та прижав її до стіни. Одночасно із цим ОСОБА_3 дістав із кишені верхнього одягу кухонний ніж та приставив його до шиї ОСОБА_6 , погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, та заволодів майном останньої, а саме: грошовими коштами в сумі 500 грн., банківською карткою банку «А-Банк» на ім`я ОСОБА_6 та мобільним телефоном марки «Tecno Spark 8 Pro» вартістю 2300 грн., спричинивши останній матеріальну шкоду.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України визнав, та пояснив, що він дійсно у вказані у обвинувальному акті час та місці, проник у житло потерпілої та із застосуванням фізичної сили заволодів її майном. У вчиненому щиро покаявся.

Потерпіла до суду не з`явилась. Надала заяву в якій просить розглядати кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за її відсутністю.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у скоєні кримінального правопорушення, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.4 ст. 187 КК України за ознаками - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

При призначені покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд відносить те, що він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, визнав свою вину, щиро покаявся та частково відшкодував завдану потерпілій шкоду.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 - рецидив злочинів.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та встановлені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд приймає до уваги, що кримінальне правопорушеня, передбачене ч.4 ст. 187 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів можливо лише у разі його ізоляції від суспільства та вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке є його власністю.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , до набрання вироком законної сили, залишити тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з 17.04.2023, тобто з моменту його фактичного затримання.

Речові докази по справі:

-мобільний телефон синього кольору, марки «Tecno Spark 8 Pro» - повернути власнику;

-банківська картка «А-Банк» - повернути власникау;

-сім карта мобільного оператора «Лайф-сейл» та сім карта мобільного оператора «Київстар» - повернути власнику;

-кухонний ніж, руків`я білого кольору, лезо довжиною 7 см. - знищити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.05.2023 на майно, вилучене в ході затримання ОСОБА_3 , а саме на мобільний телефон синього кольору марки «Tecno Spark 8 Pro», кухонний ніж із руків`ям білого кольору, лезо довжиною 7 см.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 260 грн.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1