Справа №463/5248/23
Провадження №1-кс/463/5043/23
У Х В А Л А

про накладення арешту

19 липня 2023 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 , погодженого прокурором у кримінальному провадженні-виконувача обов`язків прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000746 від 04.05.2023 про арешт майна,

в с т а н о в и в :

старший слідчий другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 , за погодженням прокурором звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за №0000746 від 04.05.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України.

Клопотання мотивує тим, що другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000746 від 04.05.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що начальник ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді в.о. заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону діючи умисно, з корисливих мотивів, у порушення вимог ст. ст. 19, 68 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції», як пособник за попередньою змовою групою осіб із виконавцем начальником КЕВ м. Мукачево ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом надання у період з 20.04.2023 по 22.06.2023 порад та вказівок сприяв наданню ОСОБА_6 22.06.2023, близько 13.36 год. у приміщенні кондитерського дому «Бондаренко», розташованого за адресою: Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Недецеї, 39, оперуповноваженому 4 відділу 6 управління ДВКР СБ України ОСОБА_7 , який є службовою особою, неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в розмірі 3000 доларів США (що згідно курсу Національного банку України на вказаний день становило 109705,8 грн.), з яких 1500 доларів ОСОБА_7 , та 1500 доларів для подальшої передачі останнім службовій особі, яка займає відповідальне становище - виконувачу обов`язків заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 , за невчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в його ( ОСОБА_6 ) інтересах та інтересах третіх осіб дій з використанням наданої ОСОБА_7 влади чи службового становища, а саме: невжиття ними заходів з виявлення та документування протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним використанням бюджетних коштів посадовими особами КЕВ м. Мукачево в рамках кримінальних проваджень, у яких оперативний супровід здійснюється 4 відділом 6 управління ДВКР СБ України, тобто підозрюється в пособництві у наданні службовій особі неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду чи в інтересах третіх осіб будь-якої дії з використанням наданих їй влади чи службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Окрім того, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, у порушення вимог ст. ст. 19, 68 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, 22.06.2023, близько 17.54 год., перебуваючи неподалік готелю «Ужгород», розташованого за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Б. Хмельницького, 2, висловив прохання оперуповноваженому 4 відділу 6 управління ДВКР СБ України ОСОБА_7 щодо щомісячного надання йому ( ОСОБА_5 ) для себе та третіх осіб неправомірної вигоди від ОСОБА_6 у вигляді грошових коштів в розмірі 1000 доларів США (що згідно курсу Національного банку України на вказаний день становило 36568,6 грн.) за невжиття заходів з виявлення та документування протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним використанням бюджетних коштів посадовими особами КЕВ м. Мукачево в рамках кримінальних проваджень, у яких оперативний супровід здійснюється 4 відділом 6 управління ДВКР СБ України, тобто підозрюється у проханні надати службовою особою неправомірну вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, вчиненому службовою особою, яка займає відповідальне становище, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Також, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді начальника КЕВ м. Мукачево, діючи умисно, з корисливих мотивів, у порушення вимог ст. ст. 19, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 11, 16, 58, 59, 66, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції», за попередньою змовою групою осіб із пособником виконувачем обов`язків заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 22.06.2023, близько 13.36 год., перебуваючи у приміщенні кондитерського дому «Бондаренко», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , надав оперуповноваженому 4 відділу 6 управління ДВКР СБ України ОСОБА_7 , який є службовою особою, неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в розмірі 3000 доларів США (що згідно курсу Національного банку України на вказаний день становило 109705,8 грн.), з яких 1500 доларів ОСОБА_7 , та 1500 доларів для подальшої передачі останнім службовій особі, яка займає відповідальне становище - виконувачу обов`язків заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 , за невчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в його ( ОСОБА_6 ) інтересах та інтересах третіх осіб дій з використанням наданої ОСОБА_7 влади чи службового становища, а саме: невжиття ними заходів з виявлення та документування протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним використанням бюджетних коштів посадовими особами КЕВ м. Мукачево в рамках кримінальних проваджень, у яких оперативний супровід здійснюється 4 відділом 6 управління ДВКР СБ України, тобто підозрюється в наданні службовій особі та службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду чи в інтересах третіх осіб будь-якої дії з використанням наданих їй влади чи службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Відповідно до відповіді Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області №31/7-2639 від 22.07.2023 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , являється власником транспортного засобу «DAEWOO LANOS» TF 69Y, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

У ході здійснення досудового розслідування з метою повного, всебічного та неупередженого проведення досудового розслідування, забезпечення цілісності та належності майна підозрюваного до вирішення питання про його конфіскацію, виникла необхідність у накладенні арешту на рухоме майно, яке на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_6 Без накладення арешту на рухоме майно підозрюваного його може бути відчужено, що у разі винесення обвинувального вироку може унеможливити його виконання в частині конфіскації майна.

Прокурор в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутності та накласти арешт на майно вказане у клопотанні.

Суд погоджується, що з метою забезпечення арешту майна, з врахуванням положень ч.2 ст.172 КПК України, слід здійснити розгляд клопотання без повідомлення власника майна та осіб, у фактичному володінні яких перебуває це майно, оскільки існує ризик того, що дізнавшись про внесення та розгляд цього клопотання, здійснюватимуться перешкоди у накладені арешту на нього і майно може бути відчужене чи перереєстроване на інших осіб, що унеможливлять накладення подальшого арешту, а також унеможливить досягнення мети арешту.

Згідно з ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Окрім цього суд погоджується з думкою слідчого, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном в цьому випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Суд також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Слідчий суддя дослідив та оцінив наступні матеріали клопотання.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.05.2023, підтверджується факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за №0000746, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України.

Відповідно до відповіді Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області №31/7-2639 від 22.07.2023 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , являється власником транспортного засобу «DAEWOO LANOS» TF 69Y, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

Враховуючи вищевикладене, в ході досудового розслідування виявлені обставини, які свідчать, що необхідне накладення арешту на майно підозрюваного щодо якого здійснюється провадження, та є підстави вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Згідно із ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Покарання у виді конфіскації майна належить до майнових покарань, тобто обмеженню підлягають виключно майнові права засуджених.

Так, конфіскація може бути звернена на все майно, що перебуває у власності засудженого, або на значну його частину. Виняток складає лише майно, що входить до переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами.

Чинне законодавство не передбачає заміну покарання у виді конфіскації майна іншим покаранням внаслідок неможливості його виконання.

Ефективність виконання покарання у виді конфіскації майна залежить від того, наскільки своєчасно і повно вжито заходів для забезпечення виконання вироку. Так, в справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий, прокурор зобов`язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Підставою для накладення арешту на майно, є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що рухоме майно підлягатиме конфіскації майна як виду покарання із наведених у клопотанні обставин.

Метою накладення арешту на вказане у клопотання нерухоме майно, відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України є те, що на даний час існують достатні підстави вважати, що суд, у випадку передбаченим Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Враховуючи вище наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що є підстави у накладені арешту на рухоме майно підозрюваного ОСОБА_6 , з метою можливої конфіскації такого майна, а тому клопотання слідзадовольнити.

Керуючись вимогами ст. ст. 117, 170-173, 309, 395 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

клопотання - задовольнити.

Накласти арешт з забороною відчуження та розпорядження на транспортний засіб «DAEWOO LANOS» TF 69Y, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_3 .

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1