Справа № 357/4485/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.06.2023 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001121 від 07.03.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Володарка Білоцерківського раойну Київської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, вдівця, утриманців не має, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 10.11.1999 Володарським районним судом Київської області за ст. 81 ч.3, ст. 140 ч. 3 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців з іспитовим строком 2 роки, штраф 700 грн.;

2) 16.01.2004 Володарським районним судом Київської області засуджений за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 07.11.2006 ухвалою Білоцерківського районного суду Київської області звільнений умовно-достроково з виправної колонії № 35 з невідбутим строком 8 місяців 9 днів;

3) 09.07.2010 Володарським районним судом Київської області загиджений за ст. 185 ч.3, ст. 15 ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі та звільнений від покарання з іспитовим строком 3 роки;

4) 12.04.2013 Апеляційним судом Київської області засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на основі ст. 71 КК України остаточно до 5 років 6 місяців позбавлення волі; звільненого 20.10.2016 умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 25 днів;

5) 16.11.2017 Володарським районним судом Київської області засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК У країни до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.185, ч. 1 ст. 357 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

Указом Президента України за № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, який неодноразово продовжувався і діє до теперішнього часу.

Проте, 26.02.2023 близько 11:05 години ОСОБА_3 зайшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по проспекту Незалежності, 53-Г, в м. Біла Церква Київської області. В цей час у ОСОБА_3 виник умисел на крадіжку речей, належних ОСОБА_6 , які знаходились в куртці останнього, що висіла в підсобному приміщенні вказаного магазину.

Реалізуючи свій протиправний умисел, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються ніким не поміченими, ОСОБА_3 , проник до підсобного приміщення вказаного магазину та діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, викрав гаманець, який матеріальної цінності для ОСОБА_6 не представляє, в якому знаходились гроші в сумі 1000 гривень, належні ОСОБА_6 .

У подальшому ОСОБА_3 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 1000 гривень.

Крім цього, 26.02.2023 близько 11:05 год ОСОБА_3 зайшов до приміщення магазину «Бірвілль», що по проспекту Незалежності, 53Г, в м. Біла Церква Київської області. В цей час у ОСОБА_3 виник умисел на крадіжку гаманця, в якому знаходилась банківська платіжна картка, видана на ім`я ОСОБА_6 , що в силу вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» та ст. ст. 1, 34, 38 Закону України «Про платіжні послуги» є офіційним документом.

В цей час, у ОСОБА_3 виник протиправний умисел, направлений на таємне викрадення офіційного документа, а саме банківської платіжної картки, з метою заволодіння грошовими коштами, які могли на них зберегтися.

Реалізуючи свій протиправний умисел, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються ніким не поміченими, ОСОБА_3 проник до підсобного приміщення вказаного магазину, діючи умисно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого шина, викрав банківську картку AT «Універсал Банк» за № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_6 , яка є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку.

В подальшому ОСОБА_3 , достеменно розуміючи що банківська картка є електронним платіжним документом та належить потерпілому ОСОБА_6 залишив її при собі, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що знаходились на той час на банківських рахунках.

Під час судового засідання прокурором надано суду укладену сторонами кримінального провадження 29.06.2023 угоду про визнання винуватості, відповідно до вимог ст. 472 КПК України, між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , яку сторони просили затвердити. Згідно з угодою сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень в обсязі обвинувачення: за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище та вчинене в умовах воєнного стану; за ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Одночасно сторони угоди про визнання винуватості погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за скоєння ним кримінальних правопорушень: за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді 5 років, за ч. 1 ст. 357 КК України покарання у виді двох років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що при укладанні угоди були дотримані всі вимоги і правила кримінального процесуального та кримінального кодексів України, а тому просив затвердити зазначену угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді про визнання винуватості міру покарання.

Обвинувачений у судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину беззастережно визнав повністю, просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену в ній міру покарання. Також зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого також підтримав угоду та просив її затвердити.

Потерпілий ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. В судовому засіданні прокурором надано заяву від потерпілого від 13.06.2023 відповідно до якої він просить проводити розгляд кримінального провадження у його відсутності, підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі не бажає, цивільний позов підтримує та просить задовольнити.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченого повне розуміння ним своїх процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Суд встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану; ч. 1 ст. 357 КК України, а саме у викраденні офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України відноситься до тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана суспільним інтересам, також правам та інтересам окремих осіб, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України є кримінальним проступком.

Потерпілим ОСОБА_6 13.06.2023 надано прокурору письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості з обвинуваченим.

Укладена угода за своїм змістом відповідає вимогам ст. 472 КПК України і має усі необхідні реквізити та відомості, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.

Обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст. 474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст. 473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду, винесеному на підставі угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч. 4 ст.474 КПК України, і укладена сторонами угода - є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а тому у суду не виникає необхідності витребувати документи, а також викликати в судове засідання інших осіб та опитувати їх для з`ясування добровільності укладеної угоди. Укладення угоди є правомірним, та таким, що відповідає інтересам потерпілого, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Згідно зі ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Судом встановлено, що покарання сторонами угоди про визнання винуватості визначено у відповідності до положень КК України. Узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальній меті призначення кримінального покарання, визначена з урахуванням характеру та тяжкості вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання не встановлено, та є достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

При укладені угоди враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працевлаштований, має місце реєстрації та місце проживання, вдівець, утриманців не має, на військовому обліку у четвертому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 не перебуває.

Таким чином, умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, а також наявний суспільний інтерес у забезпеченні швидкого судового провадження щодо ОСОБА_3 .

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Вирішуючи заявлений у кримінальному провадженні потерпілим цивільний позов, суд виходить із наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано матеріальної або моральної шкоди, має право пред`явити до обвинуваченого цивільний позов. Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ст. 129 КПК України). Згідно положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За вимогами ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі

Згідно ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується особою яка таку шкоду заподіяла.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в розмірі 1000.00грн.

Як вбачається із показань обвинуваченого у судовому засіданні, останній заявлений до нього потерпілим цивільний позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення.

З огляду на встановлені обставини провадження суд вважає, що визнання обвинуваченим пред`явленного до нього цивільного позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб, а тому судом приймається.

Позов таким чином підлягає задоволенню шляхом стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в сумі 1000.00 грн.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 слід рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374, 394, 474, 475, 314 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 29.06.2023, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання:

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі,

за ч. 1 ст. 357 КК УКраїни у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, визначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди 1000.00 грн (одну тисячу гривень).

Речові докази:

оптичний носій з відеозаписом камер спостереження магазину «Бірвілль», що по вул. Леваневського, 53-Г в м. Біла Церква Київської області та оптичний носій з відеозаписом камер спостереження супермаркету «Сільпо», що по вул. Я. Мудрого, 40 в м. Біла Церква Київської області, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження, що перебувають у прокурора;

джинсові штани синього кольору, камуфляжну куртку, чорні черевики та чорну шапку, які згідно розписки від 08.03.2023 передані ОСОБА_3 на відповідальне зберігання, після набрання вироком законної сили вважати повернутим власнику.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

- обвинуваченим та захисником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя Тетяна КЛЕПА