ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/20817/20

Провадження № 11-кп/4820/39/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, апеляційні скаргиобвинуваченого за ч.2,3 ст.187, ч.1 ст.304 КК України ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , спільну апеляційну скаргу захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого за ч.3 ст.187 КК України ОСОБА_8 , на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, освіта середня, непрацюючого, розлученого, раніше судимого:

-25 жовтня 2012 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, 69, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 років, без конфіскаціїї майна, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки.Вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2013 року вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2012 року скасовано, ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186, 69, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності.

-Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 20 січня 2015 року ОСОБА_7 замінено позбавлення волі на обмеження волі, на невідбутий строк 11 місяців 3 дні, ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2015 року його умовно-достроково звільнено від відбування основного покарання 7 місяців 23 дні обмеження волі;

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбаченихч. 2, 3 ст. 187, ч.1 ст. 304 КК України та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років, із конфіскацією майна, за виключенням житла,

-за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років, із конфіскацією майна, за виключенням житла,

-за ч. 1 ст. 304 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_7 , остаточне покарання визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначено у виді позбавлення волі строком на 9 років, із конфіскацією майна, за виключенням житла.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, непрацюючого, розлученого, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, із конфіскацією майна, за виключенням житла.

Запобіжний захід ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу, залишено попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахується з 27 квітня 2020 року.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з 28 квітня 2020 року.

Долю речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

Накладений ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2020 року арешт на зазначене майно, у цьому вироку, скасовано.

За вироком суду, ОСОБА_7 на початку березня 2020 року, маючи досвід вчинення злочинів проти власності, які поєднані з застосуванням насильства до потерпілих,достовірно знаючи, щоособа, щодо якої ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 29.11.2022 року матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження, яка є неповнолітньою, порушуючи принцип вільного розвитку особистості, умови нормального розвитку та виховання дітей, втягнув останню у злочинну діяльність, а саме, у вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу

Так, у зазначений вище період, точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, обвинувачений, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом підбурювання та переконання схилив особу, щодо якої матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження, здійснити напад на ОСОБА_12 , з метою заволодіння його майном,із застосуванням насильства, що є небезпечним для здоров`я потерпілого, заздалегідь узгодивши із вказаною особою місце, час та спосіб вчинення злочину. У результаті наданої ОСОБА_7 пропозиції на спільне вчинення злочинних дій, він викликав в особи, щодо якої матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження, бажання та рішучість взяти участь у вчиненні розбійного нападу, схиливши таким чином її до злочинної діяльності.

Так, тоді ж ОСОБА_7 , являючись особою, яка раніше вчинила розбій, та інша особа, щодо якої матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження, діючи за попередньою змовою між собою, спільно розробили план щодо розбійницького нападу на потерпілого ОСОБА_12 , з метою заволодіння його грошовими коштами, заздалегідь узгодили між собою місце, час та спосіб вчинення злочину, а саме про те, що інша особа, щодо якої матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження,на 18 березня 2020 року запросить потерпілого для зустрічі в орендовану ними, для цього, квартиру АДРЕСА_5 , в якій, для реалізації свого злочинного наміру, обидвоє обвинувачені, вже будуть його очікувати і вчинять на нього напад.

Реалізовуючи свій спільний злочинний намір, діючи за попередньою змовою між собою та за заздалегідь узгодженим планом, 18 березня 2020 року, близько 14 години 30 хвилин, обидва обвинувачені перебували в квартирі АДРЕСА_5 , куди інша особа, щодо якої матеріали кримінального провадженнявиділено в окреме провадження,запросила ОСОБА_12 , якого вона, за домовленістю із ОСОБА_7 , зустріла, а останній, в цей період, сховався в квартирі, щоб потерпілий його не помітив.

Надалі, діючи за попередньою змовою між собою, реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на напад, поєднаний із насильством, яке є небезпечним для здоров`я потерпілого, з метою викрадення його майна, діючи з прямим умислом, з корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, обвинувачені вчинили напад на потерпілого ОСОБА_12 , з метою заволодіння його майном, поєднаний із застосуванням небезпечного для здоров`я потерпілого насильства.

Так, у процесі реалізації своїх спільних злочинних дій інша особа, щодо якої матеріали кримінального провадженнявиділено в окреме провадження,намагалась відволікти увагу ОСОБА_12 , шляхом підсипання йому в алкогольні напої сильнодіючої снодійної речовини, що помітив потерпілий, та, в цей час, із схованки вискочив і швидко підбіг до нього ОСОБА_7 , з метою подолання можливого опору ОСОБА_12 , обвинувачений намагався нанести йому удари в область обличчя, але потерпілий, швидко зреагувавши на дії ОСОБА_7 , схопив його за шию та почав утримувати. В цей моментінша особа, щодо якої матеріали кримінального провадженнявиділено в окреме провадження, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на здійснення розбійного нападу на ОСОБА_12 , з метою заволодіння його майном, взявши з поверхні столу скляну пляшку з-під шампанського, об`ємом 0,75 літра, та тримаючи її в правій руці, нанесла нею ОСОБА_12 один удар в область тім`яної ділянки голови, від чого останній відпустив ОСОБА_7 , який, визволившись, зразу наніс потерпілому чотири удари кулаками правої та лівої руки в область обличчя. Після чого, ОСОБА_7 , взявши лівою рукою ОСОБА_12 за шию та нахиливши, наніс йому ще один удар лівою ногою в область, нижче коліна правої ноги, від чого потерпілий впав на підлогу та втратив свідомість.

Застосувавши небезпечне для здоров`я потерпілого насильство та подолавши у такий спосіб волю ОСОБА_12 до опору, вподальшому, обвинувачені, з метою доведення свого наміру до кінця за допомогою клейкої скоч стрічки, намагались зв`язати йому руки, після чого відкрито заволоділи його коштами, забравши з належного ОСОБА_12 портмоне, 1500 гривень, покинули місце злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Вказаними протиправними діями ОСОБА_7 та інша особа, щодо якої матеріали кримінального провадженнявиділено в окреме провадження,заподіяли потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді рани м`яких тканин верхньої повіки лівого ока, підшкірного крововиливу лівої навколоочної ділянки його обличчя, крововиливу під кон`юнктиву лівого ока, які, в сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового внутрішнє-суглобового перелому верхнього кінця великогомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням уламків і закритого перелому верхнього кінця малогомілкової кістки правої гомілки без значного зміщення уламків, які за характером, кожен окремо так і в сукупності, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, та матеріальну шкоду на загальну суму 1500 грн.

Крім того, ОСОБА_7 , являючись особою, яка раніше вчинила розбій, продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на вчинення злочинів проти власності, які поєднані з застосуванням насильства до потерпілих, у другій половині квітня 2020 року, спільно із ОСОБА_8 та іншою особою, відносно якої 23 лютого 2021 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області ухвалено вирок, яким затверджено угоду про визнання винуватості, з метою власного збагачення прийняли спільне рішення про здійснення нападу, з метою заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, що є небезпечним для здоров`я потерпілого, на громадянина Республіки Туреччини ОСОБА_13 , заздалегідь узгодивши між собою характер дій, час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення, та вчинили на потерпілого напад за слідуючих обставин.

Діючи за попередньою змовою між собою, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на напад, поєднаний із насильством, яке є небезпечним для здоров`я потерпілого, поєднаний з проникненням у житло, з метою викрадення майна, за домовленістю із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , зазначена вище інша особа, яка є особою жіночої статі, розпочала листування з потенційним потерпілим ОСОБА_14 , який був підібраний ОСОБА_7 для здійснення щодо нього розбійного нападу через соціальну мережу «BADOO», через зареєстрований акаунт, пропонуючи зустріч у приміщенні квартири, в якій проживав ОСОБА_15 . Пізніше, в ході такого спілкування, зазначена вище інша особа, являючись особою жіночої статі, умисно, під вигаданим приводом, запропонувала потерпілому зустрітись з нею за місцем його проживання для розмови.

Виконуючи заздалегідь розроблений спільний план розбійного нападу, знаючи адресу місця проживання ОСОБА_14 , 26 квітня 2020 року, близько 22 год. 00 хв., ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та інша особа, використовуючи при цьому автомобіль під керуванням ОСОБА_8 , приїхали за адресою проживання потерпілого, та, готуючись до розбійного нападу, викрутили лампочку у під`їзді будинку АДРЕСА_6 та з`ясували можливі відходи від місця вчинення злочину за допомогою автомобіля.

Вподальшому, 27 квітня 2020 року зазначена вище інша особа домовилась з ОСОБА_14 зустрітись з ним, наодинці, близько 22 год. 00 хв. за адресою його проживання, а саме: в квартирі АДРЕСА_7 .

Реалізовуючи свій план, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інша особа, будучи повністю готовими до вчинення запланованого розбійного нападу та будучи переконаними у тому, що в квартирі потерпілого, крім нього, більше нікого не має, 27 квітня 2020 року, близько 22 год. 30 хв., автомобілем «Opel Vectra», під керуванням ОСОБА_8 , прибули у двір будинку АДРЕСА_6 , де проживав ОСОБА_15 .

Вийшовши з автомобіля та розуміючи, що потерпілий сам перебуває в приміщенні своєї квартири, діючи за попередньою змовою, реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на напад, поєднаний із насильством, яке є небезпечним для здоров`я потерпілого, поєднаний з проникненням у житло, з метою викрадення майна, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, усвідомлюючи небезпеку своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, слідуючи попередній домовленості між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та іншою особою, остання залишилась біля під`їзду будинку спостерігати за прилеглою територією, перехожими та мешканцями будинку, а ОСОБА_7 і ОСОБА_8 зайшли в під`їзд, піднялись на п`ятий поверх, та з метою проникнення в квартиру, в якій проживав потерпілий, ОСОБА_7 постукав у вхідні двері цієї квартири за адресою : АДРЕСА_8 .

У квартирі перебував ОСОБА_16 , який, очікуючи на візит зазначеної вище іншої особи жіночої статі та будучи переконаним, що це саме вона прийшла до нього, відчинив із середини вхідні двері в квартиру і на її порозі, для здійснення нападу, опинились ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, застосувавши небезпечне для здоров`я потерпілого насильство, ОСОБА_7 зразу ж, з метою подолання можливого опору ОСОБА_16 , використовуючи для нанесення ударів та спричинення тілесних ушкоджень, заздалегідь взяту з собою дерев`яну палицю, утримуючи її в правій руці та перебуваючи на порозі вхідних дверей квартири, швидким рухом руки наніс дерев`яною палицею потерпілому один удар в область лобної ділянки голови, від якого ОСОБА_16 упав на підлогу. Продовжуючи свої спільні дії, спрямовані на заволодіння майном потерпілого та продовжуючи долати його опір, ОСОБА_7 наніс йому ще один удар у ліву частину голови, завдавши ОСОБА_16 тілесні ушкодження. При цьому ОСОБА_8 постійно знаходився поряд, біля вхідних дверей і спостерігав за можливою появою свідків у під`їзді.

Після отриманих тілесних ушкоджень, з метою самозахисту від протиправних дій обвинувачених, потерпілий схопив ОСОБА_7 за верхній одяг, та, потягнувши на себе, кинув його на підлогу, тим самим почав чинити активний опір ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не даючи їм змоги фактично заволодіти його майном.

Після цього ОСОБА_7 вирвався із захвату ОСОБА_16 , обидва обвинувачені зрозуміли, що їм не вдасться заволодіти його майном, так як потерпілий чинив активний опір та почав кликати на допомогу, останні залишили місце злочину, вибігли з під`їзду, де на них чекала інша особа, та всі троє ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інша особа сіли в припаркований біля будинку автомобіль «Opel Vectra», держномер НОМЕР_1 , на якому, під керуванням ОСОБА_8 , залишили місце вчинення розбійного нападу.

Вказаними протиправними діями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інша особа спричинили потерпілому тілесні ушкодження у вигляді рани м`яких тканин лобної ділянки голови зліва, яка за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, та крововиливу на каймі нижньої губи зліва, садна шкіри правої гомілки, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, та могли спричинити майнову шкоду на загальну суму 500 грн. ( в межах пред`явленого обвинувачення ).

За напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я потерпілих, вчинений за попередньою змовою групою осіб, та особою, яка раніше вчинила розбій, ОСОБА_7 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 2 ст. 187 КК України, а по епізоду з потерпілим ОСОБА_13 - за розбій, з тими ж кваліфікуючими ознаками, поєднаний з проникненням у житло, за ч. 3 ст. 187 КК України. За втягнення іншої особи, яка є неповнолітньою, у злочинну діяльність ОСОБА_7 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 1 ст. 304 КК України.

За напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я потерпілого ОСОБА_13 , вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, ОСОБА_8 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 3 ст. 187 КК України.

Не погоджуючись з вироком, захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого за ч.2,3 ст.187, ч.1 ст.304 КК України ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутності в його діяннях складу злочинів та не встановлення достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відсутній склад інкримінованого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2мст.187 КК України - відсутня суб`єктивна сторона, тобто умисел на напад з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 та корисливий мотив.

Апелянт стверджує, що в обвинувачених була відсутня домовленість щодо насильницьких дій відносно ОСОБА_12 , що підтверджується поясненнями особи, відносно якої матеріали кримінального провадження виділенні в окреме провадження, так як бійка з потерпілим виникла не заради заволодіння його грошима, наміром було вимагання в ОСОБА_17 коштів, з огляду на записане відео (шантаж відеозаписом). Крім того, ногу потерпілому ОСОБА_7 не ломав, що підтверджується висновком СМЕ № 542 від 19.06.2020 року, оскільки локалізація та властивості переломів кісток потерпілого є специфічними чи характерними для утворення при самовільному падінні людини з висоти власного росту.

На думку апелянта, інкриміновані ОСОБА_7 обвинуваченняне знайшли свого підтвердження в суді першої інстанції, так як були спростовані показаннями потерпілого, іншої особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження,самого ОСОБА_7 та висновком експерта.

Сторона захисту звертає увагу, що суд не з`ясував, яку роль відіграла відеокамера, яка була у ОСОБА_7 ,під час інциденту, в руках.Стверджує, що дана відеокамера потрібна була для подальшого шантажування потерпілого ОСОБА_12 , та підтверджує, що домовленості між обвинуваченими про вчинення на потерпілого нападу і заволодіння його коштами не було.

За епізодом з потерпілим ОСОБА_14 (ч. 3 ст. 187 КК України), апелянт стверджує, що відбулася провокація злочину, зі сторони правоохоронних органів, що підтверджується листуванням між обвинуваченими. Працівники поліції, фактично, спровокували вчинення ОСОБА_7 , інкримінованого йому злочину. Саме шляхом підбурення ОСОБА_7 , використовуючи іншу особу, правоохоронні органи спонукали йоговчинити протиправне діяння, що прямо заборонено законом, ч. 3 ст. 271 КПК України.Крім того, свідок ОСОБА_18 повідомляла про участь іншої особи по епізоду ОСОБА_19 шляхом надання порад, зокрема, щодо її дій, в даній ситуацїї, використання аккаунту в мережі знайомств, який раніше використовувала інша особа, тому працівники правоохоронних органів мали діяти в порядку ст. 271 КПК України.

Захисник звертає увагу на те, що якщо мало місце підбурювання особи на вчинення злочину, тоді здобуті, в такий спосіб, речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні як докази.

Крім того, про результати контролю за вчиненням злочину складається протокол, до якого додаються речі і документи, отримані під час проведення цієї негласної слідчої (розшукової) дії, проводиться відкрите фіксування, про це складається протокол у присутності такої особи, але працівники правоохоронних органів, як убачається із матеріалів кримінального провадження, будь-які документи не складали, тому здобуті,у вищеописаний спосіб речі та документи, всупереч нормам КПК України, не можуть бути використані у прийнятті рішення, та мають бути визнані судом - недопустимими, в порядку ч. 1 ст. 87 КПК України, як такі, що здобуті з істотним порушенням прав та свобод людини, а також похідними доказами від них.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 , не було відомо провік іншої особи, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження.Обвинувачений вважав її повнолітньою, оскільки, на той час,вона проживала окремо від батьків, винаймаючи помешкання, що могла зробити лише повнолітня особа.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок скасувати та постановити новий, яким закрити кримінальне провадження, за ч.2 ст.187 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а саме за відсутності в його діянні складу правопорушення, та за ч.3 ст.187,ч.1 ст.304 КК України, на підставі не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.Вважає вирок суду незаконним, так як по епізоду з потерпілим ОСОБА_12 , в суді першої інстанції, було встановлено, що ОСОБА_12 першим напав на нього, коли він вибіг з камерою в руках, з метою монтажу відеозапису. Крім того, інша особа,матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження, не бачила початок бійки, про що вона заявляла в суді.

Щодо перелому ноги ОСОБА_12 , то, на думку апелянта, такі обставини спростовується висновком СМЕ, в якому зазначено, що отриману травму ноги ОСОБА_12 міг отримати під час власного падіння, а не від нанесення удару.

Обвинувачений стверджує, що у вироку не зазначено про те, що він себе назвав ОСОБА_20 , що, на його думку, є суттєвим для подальших висновків.

За епізодом з потерпілим ОСОБА_14 , апелянт посилається на те, що мала місце провокація зі сторони правохоронних органів та вплив їх на хід розслідування незаконним шляхом.

Крім того, апелянт посилається на те, що місцевим судом не взято до уваги, що інша особа,матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження, має причетність до цього епізоду, що підтверджується показаннями потерпілого і протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення. Потерпілий ОСОБА_14 вказав інформацію, яку не міг знати, а саме щодо кольору та марки транспортного засобу, на якому поїхали учасники події, та кількість учасників, оскільки автомобіль знаходився в іншому дворі. Також, цей потерпілий не міг упізнати людину, яка на нього напала, так як нападник був у медичній масці, що підтверджується йогопоказаннями та ОСОБА_8 . Такі обставини дають підстави вважати, що поліція впливала на хід розкриття злочину, а також провокували його.

Крім того обвинувачений стверджує, що інша особа,матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження, в суді першої інстанції підтвердила, що, при написані повідомлень, їй працівники поліції вказували що писати та запитувати про плани ОСОБА_21 і про його спілкування з іншими учасниками. Це прослідковується з телефонних розмов, які не всі були долучені до матеріалівкримінального провадження. Тобто інша особа цікавилась ходом підготовки до злочину та давала поради.

Щодо неповноліття іншої особи,матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, то апелянтпосилається на те, що не міг знати про її вік, оскільки остання всім його знайомим представлялася як повнолітня, яка проживає окремо від батьків.

Також звертає увагу, що в клопотанні про обшук, зазначено, що листування з потерпілим ОСОБА_12 здійснювалося з його мобільних телефонів, але це не так, оскільки потерпілому не були відомі його номери телефонів, що підтвердилось в судовому засіданні, але судом не взято це до уваги.

У спільній апеляційній скарзі захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просять оскаржуваний вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити.

Уважають, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, так як висновки суду не підтверджуються доказами, при цьому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Стверджують, що при затриманні ОСОБА_8 , 28 квітня 2020 року,на нього працівниками КОРД вчинявся тиск, тому обвинувачений обмовив себе і визнав вину в інкримінованому злочині, якого насправді не вчиняв, тому стороною захисту була подана відповідна заява до ТУ ДБР.

Звертають увагу на те, що стороною захисту було зібрано докази, які були відкритті стороні обвинувачення, але судом не надано оцінки даним доказам.

Крім того, апелянти стверджують, що є недопустимими доказами відомості, викладені у протоколі проведення слідчого експерименту, складеного та проведеного слідчим Хмельницького ВП ГУНП у Хмельницькій області, лейтенантом поліції ОСОБА_22 28 квітня 2020 року, оскільки здійснення такої процесуальної слідчої дії відбулось з порушенням суттєвих умов, а саме проведення фактичного допиту підозрюваного, що теж проігноровано місцевим судом.

Звертають увагу на протокол НСРД від 28.04.2020р. №72/14/162/3-2124 (п. 19-20 протоколу, розмова ОСОБА_7 і ОСОБА_23 27.04.2020 року з 22-58 год. до 23-03 год., після події), з якого слідує, що ОСОБА_8 повірив і пообіцяв допомогти другу, але, реальні події штовхнули його на рішення - втікти, відмовитись від участі у тому, що відбувалося, тому жодних домовленостей про те, що когось потрібно зв`язати, не було.

При цьому кошти, про які йшла мова, це лишемала бути компенсація вартості бензину ОСОБА_7 на заправку автомобіля ОСОБА_8 , який, був введений в оману стосовно мети візиту до ОСОБА_16 .

Апелянти стверджують, що будь-яких інших належних та допустимих доказів, на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.3 ст.187 КК України, стороною обвинувачення суду не надано та матеріали кримінальногопровадження не містять.

Крім того, показання свідка ОСОБА_23 свідчать про те, що підзахисний ОСОБА_8 не знав про дійсні наміри ОСОБА_7 , іншої особи та ОСОБА_24 , оскільки він був закоханий.

Щодо негласних слідчих дій, (матеріали відео контролю особи) протоколи про їх результати(протокол № 21741/121/111 від 30.04.2020 року про події з 17.00 год. 27 квітня до 00.30 год 28 квітня 2020 року),то, на думку апелянтів, вони містять відеофіксацію пересування учасників справи, проте не свідчать про підготовку до розбійного нападу з метою заволодіння майном, відповідно, місцевим судом помилково зроблено висновок, що всі троє (Звезда, ОСОБА_25 та ОСОБА_26 ) переслідували одну мету візиту до ОСОБА_27 , так як кожен із них мав іншу мету візиту до потерпілого.

Протокол проведення слідчої дії за участі потерпілого ОСОБА_13 не містить жодного слова про ОСОБА_8 .

Неповнота дослідження всіх доказів та обставин справи, на думку сторони захисту, є підставою для скасування вироку суду, так як, не допитано свідків, а саме ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , і ОСОБА_30 , які могли б повідомити відомості, котрі мали б важливе значення для повного та всебічного розгляду справи по суті, а також підтвердити чи спростувати дані про вчинення протиправних дій працівниками КОРД при затриманні ОСОБА_8 .

Апелянти вказують, що висновки суду про винуватість ОСОБА_8 суперечать матеріалам кримінального провадження, крім того обставини, викладені в обвинувальному акті у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, під час безпосереднього дослідження доказів у кримінальному провадженні.

Так, сторона обвинувачення не довела те, що ОСОБА_8 проник до домоволодіння потерпілого, вчинив напад на нього з метою заволодіння його майном, заподіяв тілесні ушкодження потерпілому, при цьому маючи корисливий мотив. ОСОБА_8 у попередню змову із ОСОБА_7 , ОСОБА_23 не вступав, щопідтвердив обвинувачений ОСОБА_7 , і у момент насення, останнім, потерпілому першого удару, ОСОБА_8 втік, тим самим добровільно відмовившись від вчинення злочину, який він не планував та не давав своєї згоди на участь у його вчиненні, що також підтверджується показаннями ОСОБА_7 , ОСОБА_24 , даними протоколів про хід та результати проведення НСРД.

Разом із тим, потерпілому ОСОБА_16 не був пред`явлений до впізнання ОСОБА_8 , ні його фото в рамках такої слідчої дії як пред`явлення особи до впізнання чи пред`явлення до впізнання по фотознімках (на відміну від ОСОБА_7 , про що складено відповідний протокол про пред`явлення особи для впізнання за фотознімками).

Сторона захисту звертає увагу на те, що місцевий суд посилається на позовну заяву ОСОБА_16 про відшкодування шкоди від 08 вересня 2020 року,в якій він ніби-то детально виклав спосіб вчинення щодо нього розбійного нападу та дії кожного з обвинувачених, при цьому, але дана заява не була розглянута, а відомості, викладені в ній, не були доведені позивачем, не були досліджені та перевірені судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх ОСОБА_31 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , на підтримку апеляційних скарг, думку прокурорів, які заперечувалищодо задоволення апеляційних скарг,перевіривши матеріали кримінального провадження, та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглянувши кримінальне провадження, в межах апеляційних вимог, встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, об`єктивно дослідивши обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч.2,3 ст.187, ч.1 ст.304 КК України, обвинуваченим ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку. Обвинувачення, визнане судом доведеним щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, суд обґрунтував сукупністю належних та допустимих доказів.

Так, в суді першої інстанції обвинувачені ОСОБА_7 та інша особа, матеріали кримінального провадження щодо якої виділенні в окреме провадження, підтвердили, що з грудня 2019 року знайомі між собою, при цьому ОСОБА_7 знав про неповнолітній вік обвинуваченої, а вона була обізнана про те, що Звезда раніше судимий за розбій. В цей період інша особа, матеріали кримінального провадження щодо якої виділенні в окреме провадження, через інтернет, познайомилась із ОСОБА_12 , зустрічалась з ним, останній був заможньою людиною, мав великі статки, про ці зустрічі та про високий рівень доходів потерпілого вона розповідала ОСОБА_7 . Вони вирішили заволодіти коштами ОСОБА_12 , для цього обговорили план спільних дій, зокрема, винайняти квартиру, в якій інша особа домовиться зустрітись з потерпілим. Його в квартирі будуть очікувати обоє обвинувачених. При цьому ОСОБА_7 спочатку сховається, щоб ОСОБА_12 його не помітив, потерпілого зустріне інша особа, буде відволікати його увагу, а в подальшому, обоє, подолавши опір потерпілого, нападуть на нього та заволодіють його коштами.

Реалізуючи свій спільний план, ОСОБА_7 попередньо винайняв квартиру АДРЕСА_5 , куди інша особа запросила для зустрічі ОСОБА_12 , якого 18 березня 2020 року, за вказаною адресою, очікували обоє обвинувачених. Близько 14 години 30 хвилин у квартиру прийшов потерпілий, його зустріла інша особа, ОСОБА_7 , в цей момент, сховався, щоб його ОСОБА_12 не помітив. Під час спілкування, останнього, з іншою особою, з укриття вискочив ОСОБА_7 , напав на ОСОБА_12 , між ними зав`язалась боротьба. В цей момент інша особа, схопила рукою зі столу пляшку з-під шампанського і нею ударила ОСОБА_12 по голові, після чого потерпілий відпустив ОСОБА_7 , а останній знов напав на ОСОБА_12 , наніс йому руками декілька ударів в обличчя, а потім своєю ногою наніс удар по нозі потерпілого, від чого останній впав і втратив свідомість. Від цього удара у нього була зламана нога, текла кров. Обвинувачені намагались скотчем зв`язати руки потерпілого, однак із-за кровотечі не змогли. Подолавши у такий спосіб волю ОСОБА_12 , вони із його портмоне забрали 1500 грн., допомогли потерпілому вийти з квартири та втекли з місця злочину, поділившись викраденими коштами.

Крім того, інша особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, підтвердила, що ОСОБА_7 своїми переконаннями та підбурюванням втягнув її у вчинення даного злочину, він придумав план його реалізаціїї, для цього взяв із собою в квартиру скотч та клофелін, який, під час зустрічі з потерпілим, інша особа повинна була підсипати в шампанське і усипити ОСОБА_12 . Під час вчинення злочину координував її дії.

По епізоду вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що зустрівся з ОСОБА_8 у другій половині квітня 2020 року, та під час зустрічі прийняли спільне рішення про вчинення нападу на громадянина Туреччини ОСОБА_13 . Це вирішили здійснити по місцю його проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_8 . За цією адресою неодноразово приїжджали на автомобілі «Opel Vektra», під керуванням ОСОБА_8 . З ними також була ОСОБА_18 , яку використали для того, щоб проникнути в квартиру потерпілого. Для цього ОСОБА_32 в інтернеті зав`язала з ОСОБА_16 переписку, під час якої пропонувала зустрітись з ним, по місцю його проживання, на що ОСОБА_16 погодився. Під час переписки з потерпілим ОСОБА_16 , ОСОБА_32 використовувала ім`я ОСОБА_33 і фото іншої особи, при цьому фактичного наміру ОСОБА_32 зустрічатись з потерпілим не мала, а це був привід для того, щоб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проникли в квартиру потерпілого і напали на нього.

Вказаним вище автомобілем 26 квітня 2020 року близько 22 години всі троє приїхали до будинку, де проживав ОСОБА_16 , обдивились місцевість і поїхали. ОСОБА_32 домовилась зустрітись з потерпілим, наодинці, в його квартирі, ввечері 27 квітня. У зазначений час, вони всі троє, знов автомобілем приїхали до зазначеного будинку. За вказівкою ОСОБА_7 . ОСОБА_8 взяв з собою скотч. За спільною домовленістю ОСОБА_24 залишилась біля під`їзду, а в будинок зайшли ОСОБА_8 і ОСОБА_7 . Останній мав при собі дерев`яну палицю. Вони піднялись на п`ятий поверх, він постукав у вхідні двері квартири АДРЕСА_9 , в якій проживав ОСОБА_16 . Вони розуміли, що потерпілий, очікуючи на візит ОСОБА_34 і думаючи, що це прийшла вона, відкриє вхідні двері, що ОСОБА_16 і зробив. Коли вони опинились на порозі квартири, то він зразу вдарив потерпілого палицею по голові, від чого той упав, після чого він ще раз наніс йому палицею удар в голову. ОСОБА_8 знаходився поряд. Після отриманих ударів ОСОБА_16 почав чинити опір, схопив його за куртку, кинув на підлогу, а також почав кликати на допомогу. Зрозумівши, що цей опір вони не подолають, вони почали втікати. Спочатку на вулицю вискочив ОСОБА_8 , за ним він, де до них приєдналась ОСОБА_18 . Всі втрьох сіли в автомобіль, поїхавши ним, залишили місце злочину. В той же день були затримані працівниками поліції за підозрою у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_16 з метою заволодіння його майном.

Також обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що напад на потерпілого ОСОБА_16 був здійснений з метою заволодіння його майном. Для здійснення цього злочину він відшукав ОСОБА_8 та ОСОБА_24 і згідно плану остання зав`язала в інтернеті з потерпілим переписку, під вигаданим приводом пропонувала зустрітись по місцю його проживання. Фактично це все робилось, щоб обвинувачені проникли в квартиру ОСОБА_16 , напали на нього і заволоділи його коштами. Розбійний напад ними був здійснений на порозі квартири потерпілого, після чого від нанесених ОСОБА_16 побоїв, на його одягу залишились сліди крові потерпілого і цей одяг з плямами крові був виявлений при проведенні обшуку по місцю його проживання. Крім того, ОСОБА_7 підтвердив, що, під час вчинення нападу на потерпілого ОСОБА_16 , був одягннений у зазначені речі, на руках були латексні рукавиці, а в руках дерев`яна скалка, якою наніс удари ОСОБА_16 , і на яких залишились сліди крові потерпілого. Цю дерев`яну скалку на місце злочину він приніс у рюкзаку та був взутий в кросівки, які також були вилучені під час обшуку. ОСОБА_7 підтвердив, що у розмовах, які вели за допомогою соціальної сеті «Вайбер», йшла мова про ОСОБА_8 , ОСОБА_23 , а турок на ім`я ОСОБА_35 .

При цьому ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 стверджували, що у них не було домовленості вчиняти розбійний напад на потерпілого ОСОБА_16 , що ОСОБА_8 прийшов по місцю проживання останнього лише за проханням ОСОБА_7 , щоб вияснити з ним стосунки із-за зради з ним дівчини, з якою зустрічався ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_8 вину не визнав у вчиненні нападу на потерпілого ОСОБА_16 та показав, що у другій половині квітня 2020 року, під час зустрічі з ОСОБА_7 , вони прийняли спільне рішення про вчинення нападу на громадянина Туреччини ОСОБА_13 . Це вирішили здійснити по місцю його проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_8 . Неодноразово приїжджали, за цією адресою, на автомобілі «Opel Vektra», під його керуванням. З ними також була ОСОБА_24 , яку вони використали для того, щоб проникнути в квартиру потерпілого. Для цього, остання в інтернеті зав`язала з ОСОБА_16 переписку, під час якої пропонувала зустрітись з ним, по місцю його проживання, на що ОСОБА_16 погодився. Під час переписки з потерпілим ОСОБА_16 , вона використовувала ім`я ОСОБА_33 і фото іншої особи, при цьому фактичного наміру зустрічатись з потерпілим не мала, а це був привід для того, щоб ОСОБА_7 та він проникли в квартиру потерпілого і напали на нього.

ОСОБА_24 домовилась зустрітись з потерпілим наодинці, в його квартирі, ввечері 27 квітня. У зазначений час вони, всі троє, знову його автомобілем приїхали до зазначеного будинку. За вказівкою ОСОБА_7 , він взяв з собою скотч. За спільною домовленістю, ОСОБА_24 залишилась біля під`їзду, а в будинок зайшли він і ОСОБА_7 . Останній мав при собі дерев`яну палицю. Вони піднялись на п`ятий поверх, ОСОБА_7 постукав у вхідні двері квартири АДРЕСА_9 , в якій проживав ОСОБА_16 , оскільки розуміли що потерпілий очікує на візит ОСОБА_34 . Коли ОСОБА_16 відкрив двері, опинились на порозі квартири, ОСОБА_7 зразу вдарив потерпілого палицею по голові, від чого він упав, після чого ОСОБА_7 ще раз наніс йому палицею удар в голову. Він знаходився поряд. Після отриманих ударів ОСОБА_16 почав чинити опір, схопив ОСОБА_7 за куртку, кинув на підлогу, а також почав кликати на допомогу. Зрозумівши, що цей опір вони не подолають, почали втікати. Спочатку на вулицю вискочив він, за ним ОСОБА_7 , де до них приєдналась ОСОБА_36 . Вони, втрьох, сіли в автомобіль та залишили місце злочину. В той же день, були затримані працівниками поліції за підозрою у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_16 , з метою заволодіння його майном.

Показання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд оцінив, як обраний спосіб захисту.

Не погодившись з показаннями обвинувачених, суд привів відповідні докази та аргументи спростування, які обвинувачені та їх захисники не спростовували при перегляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Натомість, обвинувачення, визнане судом доведеним, суд правильно обґрунтував сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів, з огляду на це доводи сторони захисту про те, що суд віддав перевагу доказам сторони обвинувачення колегія суддів відхиляє.

В ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції були перевірені доводи захисників про непричетність ОСОБА_7 до вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_12 , за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, втягнення неповнолітньої у злочинну діяльність та про непричетність ОСОБА_7 і ОСОБА_8 до вчинення розбійного нападу, з іншою особою, відносно якої ухвалено вирок, яким затверджено угоду про визнання винуватості, на потерпілого ОСОБА_14 , разом з тим, вони спростовуються сукупністю досліджених доказів, досліджених судом.

Так, показаннями потерпілого ОСОБА_12 стверджується, що він познайомився з іншою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, через соціальну мережу «Badoo», неодноразово зустрічався з нею. Під час цих зустрічей він розраховувався за різні послуги, при цьому вона бачила вміст його портмоне, в якому знаходились значні суми коштів.

В черговий раз вони домовились зустрітись, за вказаною іншою особою адресою, в квартирі АДРЕСА_5 , куди він прийшов 18 березня 2020 року, близько 14 години 30 хвилин. Інша особа його зустріла на вулиці, провела в квартиру, зазначивши, що її винайняла для їх зустрічі. Поведінка цієї дівчини йому здалась трохи підозрілою. Вона відкрила вікно, балкон, було враження, що таким чином хотіла когось впустити в квартиру. В кімнаті на столі стояла пуста пляшка з-під шампанського, Він також, за вказівкою цієї дівчини, приніс з собою шампанське, при пропозиції розпити спиртне вона намагалась йому щось підсипати, однак він це помітив. В цей час, із схованки вискочив ОСОБА_7 , напав на нього, однак він, швидко зреагувавши, схопив обвинуваченого за шию і так утримував. В цей момент, дівчина схопила зі столу пляшку з-під шампанського і нею ударила його по голові, від чого він відпустив ОСОБА_7 . Останній знов напав на нього, спочатку кулаками рук наніс йому чотири удари в обличчя, а потім, взявши за шию і нахиливши, ногою ударив його по нозі, від чого він впав і втратив свідомість. Коли опритомнів, зрозумів, що у нього зламана нога, є кровотеча. За казівкою ОСОБА_7 обвинувачені намагались скотчем зв`язати його руки, однак із-за кровотечі не змогли цього зробити. По їх поведінці та діям було видно, що вони діяли сплановано, чітко та узгоджено, завчасно розприділивши ролі. У них була мета заволодіти його коштами, для цього вони на нього напали і побили. Подолавши у такий спосіб його опір, обвинувачені заволоділи його коштами в розмірі 1500 грн., які знаходились в портмоне. Після чого, вивівши його із квартири, Звезда та інша особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження втекли з місця злочину.

Факт застосування до ОСОБА_37 небезпечного для здоров`я насильства підтверджується даними висновків судово-медичних експертиз № 471, 542, з яких слідує, що потерпілому ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: рани м`яких тканин верхньої повіки лівого ока, підшкірного крововиливу лівої навколо-очної ділянки його обличчя, крововиливу під кон`юнктиву лівого ока зі скроневого боку, які могли утворитись від одноразової дії тупого твердого предмету (кулак, взута стопа людини, будь-які інші тупі тверді предмети), за механізмами «удар» (крововиливи), «удар-розтягнення-розрив» ( рана ), які в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; закритого уламкового внутрішнє-суглобового перелому верхнього (проксимального) кінця великогомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням уламків і закритого перелому верхнього кінця малогомілкової кістки правої гомілки без значного зміщення уламків, які за своїм характером ( як кожен окремо, так і в сукупності ) відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я з відсутністю небезпеки для життя. Зазначені переломи не є характерними для утворення при самовільному падінні людини з висоти власного зросту, але не виключають можливості їх утворення при неконтрольованому падінні людини внаслідок надання її тілу прискорення;

Про такий механізм заподіяння потерпілому ОСОБА_7 та особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, зазначених вище тілесних ушкоджень підтвердив потерпілий ОСОБА_12 .. Цього не заперечували і самі обвинувачені, підтвердивши, що потерпілий отримав перелом ноги внаслідок того, що його по нозі вдарив ОСОБА_7 і він впав.

Характер та локалізація тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим свідчать про умисний характер їх спричинення.

З даних протоколу проведення слідчого експерименту з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, від 22 липня 2020 року та відеозапису до нього, вбачається, що ця особа детально розповіла та показала, як 18 березня 2020 року, в квартиру АДРЕСА_5 , вона привела потерпілого ОСОБА_12 , де в ній вже ховався обвинувачений ОСОБА_7 , та показала черговість нападу і нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, механізм їх заподіяння та спосіб заволодіння коштами ОСОБА_12 .

Відповідно до даних протоколу огляду від 13 травня 2020 року та додатку до нього, належного потерпілому ОСОБА_38 мобільного телефона «Samsung», даними скріншотів листування, які містяться в галереї, підтверджується факт зустрічей особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з потерпілим ОСОБА_12 , у тому числі факт домовленості про таку зустріч на 18 березня 2020 року.

Сама особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження підтвердила факт переписки з потерпілим.

При пред`явленні особи для впізнання за фотознімками, як свідчать дані відповідного протоколу від 25 квітня 2020 року, потерпілий ОСОБА_12 , серед пред`явлених для впізнання жінок на фотознімку за № 3, впізнав особу, на яку він указав під час допиту в якості потерпілого, як на ту, що вчинила на нього розбійний напад. Згідно довідки, доданої до протоколу пред`явлення для впізнання, на фотознімку під № 3 зображена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження. Остання, в суді першої інстанції не заперечувала той факт, що саме вона спільно із Звездою напала на потерпілого ОСОБА_12 , і заволоділа його коштами. Потерпілий добре знав її зовнішність та прикмети, за якими впізнав її, при проведенні зазначеної вище слідчої дії.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника в апеляційній скарзі на те що обвинувачені, шляхом шантажу мали намір заволодіти коштами потерпілого ОСОБА_12 , спростовуються показаннями потерпілого про вчинення щодо нього саме розбійного нападу з метою заволодіння його майном, ставити під сумнів показання потерпілого ОСОБА_12 у місцевого суду не було підстав, з чим погоджується колегія суддів, оскільки вони є логічні, послідовні і незмінні. Даних про те, що потерпілий обмовляє обвинувачених судом першої інстанції не встановлено, не вбачає таких і апеляційний суд. Крім того показання цього потерпілого підтверджуються сукупністю вищенаведених доказів, досліджених судом першої інстанції, а показання обвинуваченого ОСОБА_7 , в цій частині, суд першої інстанції обґрунтовано розцінив, як намір зменшити свою винуватість за вчинене.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 та доводи сторони захисту, в апеляційних скаргах, про те, що ОСОБА_7 не втягував особу, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження, в злочинну діяльність, а навпаки, за ініціативи останньої вони вчинили злочин щодо потерпілого ОСОБА_12 , суд першої інстанції підставно визнав неправдивими і даними з метою ухилення від відповідальності, за цей злочин, а тому відхилив їх, оскільки такі твердження повністю спростовуються послідовними, логічними, переконливими показаннями особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження. Також сама поведінка ОСОБА_7 до та під час вчинення даного розбійного нападу свідчить про те, що ініціатива його вчинення виходила саме від обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Узгодженність дій обвинуваченого до та під час вчинення цього злочину свідчить про наявність попереднього зговору.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на час судового розгляду, в суді першої інстанції, потерпілий ОСОБА_13 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( актовий запис № 258 від 26 січня 2021 року ), а тому суд першої інстанції був позбавлений безпосередньо отримати показання потерпілого в судовому засіданні, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 97 КПК України, та визнав його допит неможливим, безпосередньо дослідивши, при цьому, інші докази, отримані під час досудового розслідування, з чим погоджується колегія суддів.

Разом з тим винуватість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу щодо потерпілого ОСОБА_13 підтверджується сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.

Так, за показаннями свідка ОСОБА_23 , вона знайома зі всіма обвинуваченими. Приблизно в середині квітня 2020 року до неї звернувся ОСОБА_39 , повідомивши, що у нього є план за її участю та участю його друга про вчинення розбійного нападу на громадянина Туреччини, який має великі статки. Вона погодилась взяти участь в реалізації цього плану. ОСОБА_7 сказав, що потенційного потерпілого він підібрав через соціальну мережу «Badoo», де розмістив фотографію особи, щодо якої матеріали виділенні в окреме провадження, і від її імені вона( ОСОБА_23 ), в якості дівчини легкої поведінки, повинна зав`язати з потерпілим переписку, що і зробила. Текст листування їй ОСОБА_40 , наполягаючи на тому, щоб вона уточнила місце проживання громадянина Туреччини і в його квартирі назначила з ним зустріч. Фактично наміру зустрічатись з потерпілим вона не мала, а робилось все це з метою проникнення в квартиру потерпілого, нападу на нього і заволодіння його майном. Про цю переписку і дійсні наміри також знав ОСОБА_8 , який мав у користуванні автомобіль «Opel Vektra», що також було використано при здійсненні злочину. Про останнього мав на увазі, коли на початку розказував про свій план щодо нападу на турка, і що у нього є друг- це ОСОБА_25 , який також візьме в цьому участь.

Наміри про розбій були озвучені під час їх з ОСОБА_8 зустрічі. Узгодивши дії з обвинуваченими, вона домовилась з ОСОБА_14 про зустріч з ним, у потерпілого вдома, увечері 26 квітня 2020 року. Для здійснення нападу на потерпілого вони, втрьох, автомобілем під керуванням ОСОБА_8 , близько 22 години, приїхали до будинку, де він проживав. ОСОБА_14 зустріч відмінив, пославшись на те, що вдома перебуває не один. Готуючись до злочину, вони викрутили лампочку в під`їзді, де знаходилась квартира ОСОБА_14 , та обстежили прилеглу територію, щоб знати, як, в подальшому, втікати з місця злочину. В подальшому вона знову домовилась про зустріч з потерпілим, на одинці у нього вдома, на вечер 27 квітня 2020 року, хоча наміру зустрічатись з ним не мала. Ця домовленість потрібна була для того, щоб ОСОБА_15 , будучи впевненим у тому, що до нього на зустріч прийшла вона, відкриє двері квартири, в яку проникнуть ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і нападуть на потерпілого з метою заволодіння його майном. Для здійснення цього наміру вони знову, втрьох, у зазначений вечір, близько 22 години 30 хвилин, автомобілем під керуванням ОСОБА_8 приїхали в двір будинку, по місцю проживання ОСОБА_41 дорозі вона продовжила переписку з потерпілим, зазначивши, що вже їде на зустріч до нього на таксі, щоб він відкривав двері квартири та її зустрічав. Про те, що ОСОБА_14 її вже чекає, вона повідомила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . За попередньою домовленістю з обвинуваченими вона залишилась біля під`їзду, в якій знаходилась квартира потерпілого, та спостерігала за прилеглою територією, перехожими та мешканцями будинку, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для здійснення нападу на ОСОБА_14 зайшли в під`їзд будинку, маючи намір, за рахунок її домовленості з потерпілим про зустріч, проникнути в його квартиру та вчинити на нього розбійний напад. ОСОБА_7 мав при собі рюкзак, з яким зайшов у під`їзд. Через деякий час обвинувачені вискочили з під`їзду, обидва були знервовані, у ОСОБА_7 на одежі були сліди крові. Вони, втрьох, сіли в машину і швидко поїхали з місця злочину. ОСОБА_7 їй розповів, що як вони і спланували, потерпілий відкрив йому та ОСОБА_8 двері, вони напали на нього, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_14 якимось предметом удари по голові, у нього почала текти кров, однак заволодіти майном вони не змогли, так як потерпілий почав чинити опір, і вони втекли.

Дані протоколу огляду місця події від 27 та 28 квітня 2020 року, схеми та ілюстративні таблиці до них, вказують на місце та спосіб вчинення злочину щодо потерпілого ОСОБА_14 , зокрема, свідчать що місцем огляду були квартира АДРЕСА_7 , яка знаходиться на п`ятому поверсі, в якій проживав потерпілий, та під`їзд будинку, в якому розташована зазначена квартира. За даними цих протоколів при вході в квартир, в її коридо, на підлозі та на частково згорнутому килимі, а також в під`їзді на сходинках та міжсходинковими територіями між четвертим та п`ятим поверхами, на стіні п`ятого поверху та в коридорі загального користування, між 17 та 18-ою квартирами, в напрямку дверей 17-ої квартири, були виявлені сліди речовини бурого кольору, з внутрішньої сторони дверей тамбура цих двох квартир- два сліди пальців рук, а на підлозі біля ліфтової шахти п`ятого поверху- фрагмент синьої ізоляційної стрічки. Остання, сліди пальців рук та марлеві тампони зі змивами виявленої при огляді речовини бурого кольору були вилучені працівниками поліції, під час проведення даної слідчої дії.

Відповідно до висновків судово-імунологічних експертиз № 335, 336, 338, проведених з 14 по 17 липня 2020 року, на марлевих тампонах зі змивами, вилучених 27 та 28 квітня 2020 року, в ході огляду квартири потерпілого та під`їзду, в якому знаходилась ця квартира, виявлена кров людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_16 .

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції підтвердив, що під час нападу на потерпілого і нанесення йому ударів по голові, в останнього, була кровотеча і потерпілий міг залишити від цього сліди крові.

Факт застосування до ОСОБА_13 насильства, небезпечного для його здоров`я підтверджується даними висновків судово-медичних експертиз № 374 та 619, згідно з якими, у потерпілого були виявлені наступні тілесні ушкодження :

рана м`яких тканин лобної ділянки голови зліва, яка за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, та крововилив на каймі нижньої губи зліва з переходом на слизову оболонку, садно шкіри правої гомілки, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

При цьому, рана м`яких тканин лобної ділянки голови зліва та крововилив на каймі нижньої губи зліва з переходом на слизову оболонку могли утворитися від ударів тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути руки, ноги чи подібні їм предмети, а садно шкіри правої гомілки могло утворитись як від удару тупим твердим предметом, так і від удару об такий при падінні потерпілого з висоти власного росту.

Перераховані вище тілесні ушкодження могли утворитися не менше ніж від триразової травмуючої дії, а судячи по кольору та стану загоєння тілесних ушкоджень можуть мати давність утворення не більше 2-х діб до моменту початку проведення судово-медичної експертизи 29 квітня 2020 року.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив в суді першої інстанції факт спричинення цих тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 при нападі на нього 27 квітня 2020 року.

З даних протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 27 квітня 2020 року вбачається, що ОСОБА_13 звернувся в правоохоронні органи з усною заявою про вчинення щодо нього злочину, повідомивши, що 27 квітня 2020 року, близько 22 години 30 хвилин, невстановлені особи проникли в його квартиру АДРЕСА_7 , та з метою заволодіння його майном, здійснили на нього напад, який виразився у нанесенні йому ударів дерев`яною палицею по голові, спричинивши тілесні ушкодження.

З даних протоколу проведення слідчого експерименту від 13 липня 2020 року, з додатком до нього, слідує, що потерпілий ОСОБА_14 детально розказав і показав місце, послідовність та механізм вчинення щодо нього злочину, а саме, показав спосіб вторгнення в його помешкання, нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, боротьби з останнім та залишення нападниками місця події, яких в кількості трьох осіб він побачив через балкон, останні вибігли з під`їзду, сіли в автомобіль синього кольору і поїхали.

Крім того, обставини вчинення розбійного нападу потерпілий ОСОБА_14 виклав у позовній заяві про відшкодування шкоди, яку він подав до суду 8 вересня 2020 року. В цій заяві потерпілий детально виклав спосіб вчинення на нього розбійного нападу та дії кожного обвинуваченого при цьому.

З даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, від 28 квітня 2020 року та додатку до нього, слідує, що в ході проведення цієї слідчої дії потерпілий ОСОБА_14 , серед пред`явлених для впізнання чотирьох осіб на фотознімку за № 2, впізнав особу, яка 27 квітня 2020 року здійснила на нього напа, по місцем його проживання. Згідно довідки до протоколу, на фотознімку за № 2 зображений ОСОБА_7 .

Відповідно до даних протоколу огляду з додатком до нього від 14 травня 2020 року, скріншотами листування, наявними в галереї належного ОСОБА_14 мобільного телефону «Xiaomi NOTE 7», підтверджується факт переписки потерпілого з дівчиною на ім`я ОСОБА_33 , в якій, остання, увесь час наполягає на зустрічі з ним, в його квартирі

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , особа, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, свідок ОСОБА_23 підтвердили, що цю переписку з потерпілим ОСОБА_14 вела ОСОБА_23 , використовуючи, при цьому, фотографію особи, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження.

Крім цього, особа, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження підтвердила, що їй ОСОБА_7 розповідав про плани вчинити розбійні напади на забезпечених людей, яких відшукував в інтернеті через сайт знайомств, в цьому мали брати участь троє: ОСОБА_7 , його друг ОСОБА_42 , який мав у користуванні автомобіль, та особа жіночої статі- ОСОБА_32 , яка мала знайомитись з потенційними потерпілими. Для цього він використовував її фотографію, а ОСОБА_32 виступала від її імені. В подальшому ОСОБА_7 розповів, що ОСОБА_32 домовилась про зустріч з громадянином Туреччини, на якого вони в подальшому вчинили напад, побили його, від чого у турка була кровотеча.

Причетність обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до вчинення цього злочину, також, підтверджується даними:

протоколу обшуку по місцю проживання ОСОБА_7 від 28 квітня 2020 року, з якого вбачається, що при проведенні даної слідчої дії, в квартирі АДРЕСА_10 , в якій проживав обвинувачений, було виявлено і вилучено його особисті речі, а саме : куртка зимова темно-синього кольору та джинсові штани синього кольору, на поверхнях яких знаходились плями речовини бурого кольору, а також рюкзак та пара чоловічих кросівок « Nike Air », дерев`яна скалка та пара латексних рукавиць з наявними на їх поверхнях плямами бурого кольору, 7 мобільних телефонів різних марок, планшет, 8 пластикових банківських карточок та інш.

Відповідно до даних висновків судово-імунологічних експертиз № 339, 340, 341, 342, проведених з 14 по 17 липня 2020 року, на вилучених під час обшуку 28 квітня 2020 року особистих речах обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме, на куртці, джинсових штанах, дерев`яній скалці та парі латексних рукавиць, виявлена кров людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_13 .

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції підтвердив, що під час вчинення нападу на потерпілого ОСОБА_14 був одягнений у зазначені речі, на руках були латексні рукавиці, а в руках- дерев`яна скалка, якою наніс удари ОСОБА_14 , і на яких залишились сліди крові потерпілого. Цю дерев`яну скалк, на місце злочину, він приніс у рюкзаку та був взутий у кросівки, які також були вилучені під час обшуку.

З даних протоколу затримання ОСОБА_8 , яке відбулось через декілька годин після вчинення нападу на ОСОБА_14 вбачається, що в обвинуваченого, в кишені одягу, був виявлений та вилучений скотч, а при огляді керованого ним автомобіля синього кольору «Opel Vektra», як свідчить відповідний протокол та додаток до нього, були вилучені три мобільних телефони та в багажнику автомобіля дерев`яна біта.

При проведенні слідчого експерименту, як свідчить відповідний протокол від 28 квітня 2020 року та додаток до нього, обвинувачений ОСОБА_8 детально розповів та показав про обставини вчинення злочину, а саме, як вони із ОСОБА_7 та ОСОБА_23 приїхали до місця проживання потерпілого, остання залишилась біля під`їзду, а вони піднялись до квартири ОСОБА_15 .. ОСОБА_8 показав, як для проникнення в помешкання, він, при відкритті потерпілим дверей, потягнув їх за ручку, після чого продемонстрував механізм нанесення ОСОБА_7 ударів потерпілому.

Відповідно до даних, що містяться в протоколах про хід та результати здійснення негласної слідчої дії- зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 28 квітня 2020 року та долучених до них додатків, які були досліджені в місцевому суді, вбачається, що в період з 24 по 28 квітня 2020 року зафіксовані розмови ОСОБА_7 , окремо з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_23 та ОСОБА_8 , в ході яких ОСОБА_7 та ОСОБА_23 обговорюють домовленість ОСОБА_23 про зустріч з особою на ім`я ОСОБА_43 , про необхідність зустрічі з ним у нього вдома, що останній відгукнувся на її переписку, що в цьому візьме участь ОСОБА_42 , як вони двічі приїжджають на цю зустріч, а в подальшому, 27 квітня ОСОБА_7 розповідає ОСОБА_23 про вчинений напад на особу, про нанесення їй побоїв, кровотечу, про боротьбу з цією особою, про наявність у ОСОБА_44 скотча, яким не змогли скористатись, так як ОСОБА_42 , під час боротьби і крику особи, на яку напали, почав втікати. Також у ОСОБА_7 вже 25 квітня відбувається розмова з ОСОБА_45 , в якій йде мова про те, що «мала» домовилась про зустріч з особою на ім`я ОСОБА_43 , що їм потрібно зустрітись і обсудити свої дії. Із їх розмови 26 квітня слідує, що вже ОСОБА_8 дає вказівку ОСОБА_7 подивитись, де знаходиться квартира АДРЕСА_9 , вони виясняють, що в квартирі є стороння особа, про що повідомила ОСОБА_46 , тому нічого не получиться, а 27 квітня між ними розмова про зустріч та обумовлений виїзд.

Як свідок ОСОБА_23 , так і обвинувачені, в суді першої інстанції, підтвердили, що в цих розмовах вони домовлялись про виїзд по місцю проживання потерпілого ОСОБА_14 , якого називали ім`ям ОСОБА_43 , про зустріч з ним домовлялась «мала»- це ОСОБА_18 .

Із зафіксованих в цих же процесуальних документах розмов 24, 25, 26 та 27 квітня ОСОБА_7 з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, видно, що обвинувачений розповідає їй про їх злочинні наміри про вчинення розбоїв, про злочинну домовленість та заплановані спільні з ОСОБА_47 та ОСОБА_48 дії щодо вчинення розбійного нападу на турка на ім`я ОСОБА_43 , ці дії попередньо ОСОБА_42 погодив, а також про напад на турка, під час якого, за допомогою його переписки з ОСОБА_49 , вони з ОСОБА_47 проникли в квартиру турка, під час відкривання турком вхідних дверей квартири, ОСОБА_42 шарпнув двері на себе, ОСОБА_7 почав бити турка дубінкою та розбив йому голову.

В місцевому суді обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що в цих розмовах йшла мова про ОСОБА_8 , ОСОБА_23 , а турок на ім`я ОСОБА_35 .

Винність обвинувачених у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_14 також підтверджується матеріалами проведення негласних слідчих ( розшукових ) дій відеоконтроля особи і складеними про їх хід та результати протоколами з відеододатками. Відповідно до даних, що містяться в протоколах про хід та результати здійснення негласних слідчих дій від 23, 24, 26 та 27 квітня 2020 року та долучених до них відеозаписів, які були досліджені в судовому засіданні, вбачається, що 23 квітня о 22 годині обвинуваченні та ОСОБА_23 зустрілись разом, їздили на керованому ОСОБА_8 автомобілі «Opel Vektra» на вулицю Тернопільську, в місті Хмельницькому, обстежували двори будинків 26/3, 34/3 та АДРЕСА_6 , ОСОБА_8 і ОСОБА_7 заходили в під`їзди будинків АДРЕСА_11 та АДРЕСА_6 , піднімались на п`яті поверхи, оглядали розташування квартир на поверсі, повертались до автомобіля, де їх, біля під`їзду, очікувала ОСОБА_23 . 24 квітня ОСОБА_7 зустрічався спочатку з ОСОБА_23 , потім з ОСОБА_8

26 квітня о 20 годині 35 хвилин відбулась зустріч обвинувачених з ОСОБА_23 , на керованому ОСОБА_8 автомобілі вони приїхали в двір будинку АДРЕСА_6 , де ОСОБА_50 , в цей період, в автомобілі, після чого обвинувачені вийшли з під`їзду, сіли в автомобіль і поїхали.

27 квітня о 21 годині 10 хвилин ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_23 знову зустрілись, на керованому ОСОБА_8 автомобілі приїхали в двір будинку АДРЕСА_6 , де спочатку в під`їзд зайшов ОСОБА_7 , піднявся на сходинковий майданчик між шостим і сьомим поверхами, потім в під`їзд зайшов ОСОБА_8 , вони спустились на п`ятий поверх, ОСОБА_23 залишилась в дворі будинку. О 22 годині 25 хвилин обвинувачені, тримаючи в руках предмети, зовні схожі на палки, зайшли в тамбур, де знаходились квартири 17-18. О 22 годині 30 хвилин ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом вибігли з під`їзду, підбігли до ОСОБА_23 , всі сіли в автомобіль і поїхали з місця перебування.

Обвинувачені та свідок ОСОБА_23 , в суді першої інстанції підтвердили, що зафіксовані їх зустрічі і дії були пов`язані з підготовкою та нападом на потерпілого ОСОБА_13 . З цією метою вони приїжджали в двір будинку, де проживав потерпілий, обстежували територію, а потім вчинили на нього напад.

З даних протоколу про результати проведення негласної слідчої дії від 12 травня 2020 року вбачається, що ОСОБА_7 , 28 квітня 2020 року, в розмові із сокамерником, під час перебування в приміщенні ІТТ № 1 м. Хмельницького, підтвердив факт нападу на двох потерпілих.

Всі вищезазначені слідчі дії були проведені у відповідності з вимогами КПК України, а також дозвіл на їх проведення був отриманий в установленому законом порядку.

Показання обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_7 про те, що у них не було домовленості вчиняти розбійний напад на потерпілого ОСОБА_16 , що ОСОБА_51 прийшов по місцю проживання останнього лише за проханням ОСОБА_7 , щоб вияснити з ним стосунки із-за зради з ним дівчини, з якою зустрічався ОСОБА_52 , суд обґрунтовано визнав неправдивими і даними з метою вигородити ОСОБА_25 , а тому відхиляє їх. Ці твердження повністю спростовуються вищенаведеними належними, достовірними та допустимими доказами, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_23 , які є послідовними, логічними, переконливими. Вони узгоджуються з даними, отриманими під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_8 , потерпілим, а також підтверджуються сукупністю вищенаведених доказів по справі. Зміст розмов ОСОБА_8 із ОСОБА_7 , його поведінка до та під час нападу на потерпілого, виявлені у нього скотч та біта свідчать про намір та активну його участь у вчиненні даного злочину. Невизнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні злочину суд підставно розцінив, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Судом дослідженні усі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи.

Ці та інші наведені у вироку докази переконливо свідчать про доведеність

Такі висновки суду щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Порушень процесуального порядку збирання, наведених у вироку доказів, за матеріалами провадження, на що є посилання в апеляційних скаргах, не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

Судом дослідженні усі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що докази, зібрані у справі, є належними, відповідають вимогам допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів суд оцінював з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Колегія суддів прийшла до висновку, що сукупність наведених у вироку доказів, яким суд дав правильну оцінку, переконливо свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів:

- за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, та особою, яка раніше вчинила розбій (по епізоду розбою щодо ОСОБА_12 );

- за ч. 1 ст. 304 КК України, як втягнення неповнолітньої у злочинну діяльність;

-та обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, та вчинений особою, яка раніше вчинила розбій ( по епізоду розбою щодо потерпілого ОСОБА_13 ).

Суд першої інстанції дав належну оцінку та обґрунтовано відкинув доводи сторони захисту про непричетність обвинувачених до вказаних злочинів(у), оскільки вони є необґрунтованими і спростовуються зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими судом доказами.

Суд переконливо вмотивував свої висновки, що свідчення обвинувачених не спростовують обставин, установлених за результатами судового розгляду.

Зокрема, за результатами судового розгляду, шляхом співставлення показань потерпілого, свідка, даних вказаних висновків експертів, письмових доказів, відтворено хронологію розвитку подій вчинення цього злочину.

Висновки суду щодо оцінки доказів винуватості обвинувачених, на що є посилання в апеляційних скаргах, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Оцінку доказам, в тому числі їх допустимості, суд, у відповідності до положень ст.89 КПК України, надає в нарадчій кімнаті, під час ухвалення судового рішення, що і було зроблено, так як вирок суду містить докладні мотиви прийнятого рішення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.

Всупереч твердженням апелянтів, у апеляційних скаргах, фактичні дані, які покладено в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення отримані в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст.84 КПК є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які б свідчили про протилежне, та про істотне порушення судом приписів ст.94 цього Кодексу стороною захисту не наведено.

Доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів, на підтвердження, інкримінованих ОСОБА_7 обвинувачень, є безпідставними, та спростовуються доказами, наданими стороною обвинувачення, за виключенням тих, які суд визнав недопустимими, які є послідовними, узгоджуються між собою, і, в сукупності, підтверджують вину ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інкримінованих злочинах(і).

Посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 на те, що суд проігнорував обставину, що у ОСОБА_7 , під час інциденту з потерпілим ОСОБА_12 , в руках була відеокамера, для використання її в майбутньому, та вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_12 , а судом не з`ясовано, яку роль відіграла дана відеокамера, яка була мета її використання, відхиляються колегією суддів, так як використання особою, щодо якої матеріали виділено в окреме провадження, сильнодіючої снодійної речовини в алкогольні напої потерпілого ОСОБА_12 та клейкої скоч стрічки для зв`язання рук останньому, вказує на те, що у обвинувачених був умисел саме на напад, поєднаний із насильством, який є небезпечним для здоров`я потерпілого, з метою заволодіння його майна і застосування відеокамери не спростовує вчинення нами саме розбійного нападу.

Твердження захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що за епізодом з потерпілим ОСОБА_14 , мала місце провокація злочину зі сторони правоохоронних органів, що прослідковується в листуванні обвинувачених, є необгрунтованими, оскільки такі твердження були судом першої інстанції розглянуті і вірно зазначено, що провокація злочину ситуація, коли злочин не було б вчинено без активної участі правоохоронного органу, при цьому ключовим є питання, хто сформував умисел в особи. Жодних достовірних доказів на підтвердження висловлених ОСОБА_7 обставин у судовому засіданні не встановлено, до того ж вони спростовуються показаннями особи, щодо якої матеріали виділено в окреме провадження, про те, що працівники поліції ніякого впливу на неї не мали, наполегливих пропозицій їй не пропонували, до вчинення нападу на потерпілого, вона ОСОБА_7 не підбурювала і не спонукала, це було його самостійне рішення, він сам підшукав співучасників злочину, домовився з ними про це і вчинив його. Її показання, в цій частині підтверджуються змістом її розмов із обвинуваченим, із яких також вбачається, що тиск на ОСОБА_7 не здійснювався, він був вільний у виборі. Із зафіксованих розмов ОСОБА_7 з ОСОБА_23 , навпаки, видно, що ОСОБА_7 не бажав, щоб особа знала про готування цього злочину і зазначав, що не бажає її посвящати в це. Тому посилання на те, що здобуті докази і документи по даному епізоду не можуть бути використані у кримінальному провадженні не заслуговують на увагу.

У правоохоронних органів були достатні підстави для проведення щодо особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, відповідних заходів, а отримані внаслідок проведення таких заходів фактичні дані є належними доказами у справі.

Щодо посилань апелянтів на те, що ОСОБА_7 не було відомо про вік особи, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, він вважав її повнолітньою, оскільки, на той час вона проживала окремо від батьків, винаймаючи помешкання, що могла зробити лише повнолітня особа, то такі позбавлені підстав, так як спростовуються показаннями особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, згідно з якими ОСОБА_7 знав про її неповнолітній вік, а вона була обізнана про його судимість за розбій. Підстав не вірити таким показанням цієї особи, які були послідовними, колегія суддів не убачає.

Апеляційні твердження захисника ОСОБА_9 про те, що фактично працівники правоохоронних органів діяли в межах ст.271 КПК України, але із матеріалів кримінального провадження не вбачається, що складалися документи про проведення ними слідчих дій, тому всі здобуті, у такий спосіб докази, у даному кримінальному провадженні є недопустимими, в порядку ч. 1 ст. 87 КПК України, а також похідні докази від них, позбавлені підстав, оскільки судом першої всі докази винуватості ОСОБА_7 , а саме процесуальні документи слідчих та негласних слідчих(розшукових) дій ретельно були дослідженні та перевірені на їх законність, належність та допустимість, а сукупність зібраних доказів на достатність та взаємозв`язок, тому колегія суддів не вбачає підстав для сумніву у доказах, на предмет їх допустимості та законність здобуття.

Доводи спільної апеляційної скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що при затриманні, 28 квітня 2020 року, на останнього, працівниками КОРД, вчинявся тиск щодо нього, тому він обмовив себе і визнав вину в інкримінованому злочині, не заслуговують на увагу. Дійсно згідно з листом ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, вх.№5128 від 08.06.2023 року, першим слідчим відділом (з дислокацією у м.Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, здійснюється досудове рорзслідування у кримінальному провадженні №0000148 від 17.01.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України і кінцеве процесуальне рішення у кримінальному провадженні не прийнято, здійснюються слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії. При цьому, такі зазначені обставини не спростовують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки незалежно від показань обвинуваченого ОСОБА_8 і заперечення в суді апеляційної інстанції своєї вини, його винуватість підтверджується іншими доказами, які між собою взаємопов`язанні і в сукупності лише підтверджують вину останнього.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, перед закінченням судового розгляду в суді першої інстанції, сторона захисту надала суду адресоване ТУ ДБР у місті Хмельницькому повідомлення ОСОБА_8 про вчинення щодо нього працівниками поліції неправомірних дій при затриманні. Дане звернення вперше було направлено лише в листопаді 2020 року, тобто через 7 місяців після затримання обвинуваченого, коли дане кримінальне провадження вже перебувало в суді. Коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана жорстокому поводженню з боку суб`єкта владних повноважень на порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це положення вимагає проведення ефективного офіційного розслідування ( Kobets v.Ukraine, no.16437/04, & 51, 14 February 2008 ). Для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування, така заява має бути «небезпідставною». Документи провадження у цій справі, у тому числі заяви ОСОБА_8 до органів влади, подані під час судового розгляду не містять будь-якого викладу обставин, за яких відбувалося стверджуване ним погане поводження, а обмежуються лише твердженнями про те, що на нього чинився тиск. За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано вважав ці заяви про погане поводження «небезпідставними».

Колегія суддів бере до уваги, що в апеляційній скарзі захисники не посилаються на обставини і на такі не вказує обвинувачений ОСОБА_8 , які б заважали йому протягом такого тривалого часу повідомити компетентним органам самостійно або за допомогою захисника про стверджуване погане поводження з ним, надавши їм можливість своєчасно провести належне розслідування вказаної заяви.

За таких обставин, колегія суддів не уважає заяву засудженого «небезпідставною» у значенні практики Європейського суду з прав людини і відхиляє доводи сторони захисту щодо того, що докази, надані с суду першої інстанції, отримано під примусом і таким чином вони є недопустимими відповідно до вимог ст..87 КПК.

Посилання в апеляційній скарзі захисників обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що судом першої інстанції взято до уваги одні докази та відкинуто інші, які є між собою суперечливим, при цьому в оскаржуваному вироку суду не обгрунтоване таке вибіркове оцінення доказів, є безпідставними, так як місцевим судом встановлені,всебічно, повно та неупереджено, під час розгляду кримінального провадження, обставини, які перевірені доказами. Ці докази оцінені з точки зору їх достовірності, належності, допустимості, сукупності, достатності та взаємозв`язку,та не дають підстав для сумніву у доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 , про що зазначено у вироку суду і з чим погоджується колегія суддів. Крім того, захисниками обвинуваченого ОСОБА_8 , під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, не висловлювались заперечення і не заявлялись клопотання про дослідження суперечливих доказів, які, на їх думку, були оцінені вибірково.

Твердження апеляційної скарги про те, що протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 28 квітня 2020 року, є недопустимими доказами, оскільки здійснення такої процесуальної слідчої дії відбулось з порушенням суттєвих умов та проведено її у вигляді фактичного допиту підозрюваного, є безпідставними, оскільки вказаний слідчий експеримент проводився, зокрема, у присутності сторони захисту ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_53 , який під час проведення даної слідчої дії не заявляв заперечень проти будь-яких протиправних дій правоохоронних працівників під час проведення останньої.

Посилання апеляційної скарги сторони захисту на те, що протокол НСРД від 28.04.2020р. №72/14/162/3-2124 (п. 19-20 протоколу, розмова ОСОБА_7 і ОСОБА_23 27.04.2020 року з 22-58 год. до 23-03 год., після події), з якого слідує, що ОСОБА_8 повірив і пообіцяв допомогти другу, але, реальні події штовхнули його на рішення - втікти, відмовитись від участі у тому, що відбувалося, тому жодних домовленостей про те, що когось потрібно зв`язати, не було, а кошти, які обіцяв ОСОБА_7 . ОСОБА_8 лише потрібні були на паливо для автомобіля останнього, позбавлені підстав, так як свідок ОСОБА_23 , яка змінила статус обвинуваченої після заключення договору зі стороною обвинувачення, пояснила, що між учасниками вказаного епізоду була домовленість і обвинуваченим ОСОБА_7 були розпреділені ролі всім, зокрема, обвинувачений ОСОБА_50 виконував роль водія, оскільки знав добре місто Хмельницький і мав власний автомобіль, що підтверджуються протоколами про результати проведення негласних слідчий дій.

Твердження захисників, що показання свідка ОСОБА_23 свідчать про те, що ОСОБА_8 не знав про дійсні наміри ОСОБА_7 та інших обвинувачених, при цьому був закоханий, а матеріали провадження не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_8 , інших стороною обвинувачення не надано, спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_13 , свідком ОСОБА_23 , які узгоджуються з протоколами про результати проведення негласних слідчий дій та в сукупності з іншими доказами підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 по епізоду з потерпілим ОСОБА_54 .

Крім того, домовленість обвинувачених та розпреділення ролей між ними підтверджується проведенними негласними слідчими ( розшуковими ) діями відеоконтролю особи і протоколами з відеододатками до них, з яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово на своєму транспортному засобі, разом із іншими обвинуваченими, приїжджав у прилеглий двір, де проживає потерпілий ОСОБА_14 , та планувався заїзд (виїзд) автомобіля. Також домовленість обвинувачених підтверджується перепискою ОСОБА_8 , який разом з ОСОБА_23 використовуючи акаунт особи, щодо якої матеріали виділенні в окреме провадження, спілкувались з потерпілим ОСОБА_14 та намагались його зацікавити у зустрічі.

Щодо негласних слідчих дій, (матеріали відео контролю особи) протоколи про їх результати(протокол № 21741/121/111 від 30.04.2020 року про події з 17.00 год. 27 квітня до 00.30 год 28 квітня 2020 року),то на думку апелянток, вони містять відеофіксацію пересування учасників справи, проте не свідчать про підготовку до розбійного нападу з метою заволодіння майном, тобто місцевим судом помилково зроблено висновок, що всі троє ( ОСОБА_55 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 ) переслідували одну мету візиту до ОСОБА_27 , так як кожен із них мав іншу мету візиту до потерпілого, то такі є необгрунтованими, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , під час перебування в ІТТ, заявляв сокамернику, що він та ОСОБА_42 можуть уникнути покарання, так як знає людей (кентів), які порішають за нього та ОСОБА_56 і випустять його на волю. Разом з тим, розповідав сокамернику про ролі кожного обвинуваченого по всім епізодам, про саму підготовку до злочиннів, що підтверджується протоколами негласних слідчих дій, ауді і відеозаписами до них, які, в сукупності з іншими доказами у матеріалах кримінального провадження, підтверджують те, що обвинувачені мали одну мету візиту до потерпілого і ретельно проводили до нього підготовку.

Твердження апеляційної скарги про те, що протокол проведення слідчої дії за участі потерпілого ОСОБА_13 не містить жодного слова про ОСОБА_8 , не заслуговують на увагу, так як потерпілий ОСОБА_14 , під час отримання побоїв від обвинуваченого, який був у захисній масці, не міг бачити ОСОБА_8 . Окрім того, свідок ОСОБА_23 , яка змінила статус обвинувачної, підтвердила, що побої потерпілому ОСОБА_14 наносив обвинувачений ОСОБА_7 , тому фізично не міг бачити інших учасників злочину.

Посилання сторони захисту на те, що неповнота дослідження всіх доказів та обставин справи, є підставою для скасування вироку суду, так як, не допитано свідків, а саме ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , та ОСОБА_30 , які могли б повідомити відомості, які мали б важливе значення для повного та всебічного розгляду справи по суті, а також підтвердити чи спростувати дані про вчинення протиправних дій працівниками КОРД, при затриманні ОСОБА_8 , є безпідставними, так як про існування даних свідків стало відомо лише в суді апеляційної інстанції. Крім того, щодо дій працівників КОРД порушено ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, кримінальне провадження №0000148 від 17.01.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, досудове розслідування якого триває, відповідно до листа ТУ ДБР, тому дані свідки можуть бути допитані в рамках даного кримінального провадження.

Доводи апелянтів про те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_8 суперечать матеріалам кримінального провадження, а обставини, викладені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 , не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, під час безпосереднього дослідження доказів, у кримінальному провадженні, не приймаються до уваги та розцінюються судом, як намаганння допомогти ОСОБА_8 уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, в сукупності з показаннями свідка ОСОБА_23 , протоколами негласних слідчих дій, та слідчих дій з ауді та відеофіксацією, іншими доказами у даному провадженні підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненому злочині, який мав надану йому ОСОБА_7 роль водія з використанням власного автомобіля.

Щодо тверджень в апеляційній скарзі про те, що сторона обвинувачення не довела, що ОСОБА_8 проник до домоволодіння потерпілого, вчинив напад на нього з метою заволодіння його майном, заподіяв тілесні ушкодження потерпілому, при цьому маючи корисливий мотив, що останній у попередню змову із ОСОБА_7 , ОСОБА_23 не вступав, що підтвердив ОСОБА_7 , а у момент нанесення, останнім, потерпілому першого удару, ОСОБА_8 втік, тим самим добровільно відмовившись від вчинення злочину, який він не планував та не давав своєї згоди на участь у його вчиненні, що підтверджується показаннями ОСОБА_7 , ОСОБА_24 , протоколами проведення НСРД., то такі твердження сторони захисту позбавлені підстав, так як саме протоколами проведення НРСД, які в сукупності з показаннями свідка ОСОБА_23 , слідчих дій з ауді та відеофіксацією, підтверджують, що ОСОБА_7 розподілив ролі між обвинуваченими. ОСОБА_8 була відведена роль водія, який неодноразово приїжджав з іншими обвинуваченими у прилеглий двір, де проживав потерпілий ОСОБА_14 , для спланування моменту приїзду та від`їзду на місце вчинення злочину. Крім того, ОСОБА_8 вів переписку з акаунта особи, відносно якої виділено матеріали в окреме провадження, щодо зустрічі з потерпілим. Ці та інші докази у матеріалах кримінального провадження підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину по епізоду з потерпілим ОСОБА_14 , та його домовленість з іншими обвинуваченими щодо вчинення даного злочину.

Посилання апеляційної скарги на те, що потерпілому ОСОБА_16 не був пред`явлений до впізнання ОСОБА_8 , ні його фото, в рамках такої слідчої дії як пред`явлення особи до впізнання чи пред`явлення до впізнання по фотознімках (на відміну від ОСОБА_7 , про що складено відповідний протокол про пред`явлення особи для впізнання за фотознімками), не можуть бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, оскільки потерпілий ОСОБА_14 фактично, під час вчинення злочину не міг бачити ОСОБА_8 , оскільки з початку з ним спілкувалась ОСОБА_23 , для того, щоб він відкрив двері помешкання, після чого обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в масці, наніс йому тілесні ушкодження.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що позовна заява ОСОБА_14 про відшкодування шкоди(від 08 вересня 2020 року), в якій він ніби-то, на думку місцевого суду, детально виклав спосіб вчинення на нього розбійного нападу та дії кожного з обвинувачених при цьому, не була розглянута, а відомості, викладені в ній, не були доведені позивачем, не були досліджені та перевірені судом, позбавлені підстав, оскільки потерпілий ОСОБА_14 , під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, помер, рідних та близьких, які б підтримала вимоги даної заяви не виявилось, тому судом першої інстанції не було задоволено даний позов. Викладені у даній заяві потерпілого ОСОБА_14 обставини, були дослідженні судом першої інстанції, перевірені судом апеляційної інстанції, підтверджуються в сукупності з іншими доказами, які були вище описані, і доводять вину обвинувачених у інкримінованому їм злочині.

Доводи апелянта ОСОБА_7 про те, що по епізоду з потерпілим ОСОБА_12 , в суді першої інстанції було встановлено, що останій першим напав на ОСОБА_7 , який вибіг з камерою в руках, з метою монтажу відеозапису, є безпідставними, так як потерпілий ОСОБА_12 , побачивши, як особа, щодо якої матеріали виділено в окреме, підсипала йому щось в шампанське, зрозумів, що йому потрібно вести себе насторожено, тому коли побачив, як із шафи на нього вискочив молодий чоловік, зреагував миттєво і наніс першим удар, що є адекватною реакцією людини, тому присутність камери в руці ОСОБА_7 , не могло спровокувати іншу реакцію.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що перелом ноги потерпілого, спростовується висновком СМЕ, оскільки в ньому зазначено, що отриману травму ноги ОСОБА_12 міг отримати під час власного падіння, а не від нанесення удару, є помилковими, оскільки щодо вказаного перелому ноги потерпілого ОСОБА_12 проводилось дві медичні експертизи, які в загальному розмунні підтверджують те, що даний перелог ноги виник не у результаті падіння, а падіння є одним із наслідків перелому ноги, тобто перед падінням слідувала травма.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що потерпілий ОСОБА_14 вказав інформацію, яку не міг знати, а саме щодо кольору та марки транспортного засобу, на якому поїхали учасники події, та кількість учасників, так як автомобіль знаходився в іншому дворі. Крім того, потерпілий ОСОБА_14 не міг впізнати людину, яка на нього напала, оскільки нападник був у медичній масці, що підтверджується показаннями обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тому такі обставини дають підстави вважати, що поліція впливала на хід розкриття злочину, а також провокували його, є безпідставними, так як потерпілий ОСОБА_14 цікавився ходом досудового розслідування, тому при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, дану інформацію про транспортний засіб ОСОБА_8 , тощо, міг дізнатись саме з них, а тому факту провокації у рамках данного кримінального провадження не встановлено судом першої та апеляційної інстанції.

Доводи апелянта ОСОБА_7 про те, що особа, щодо якої виділено матеріали в окреме провадження, в суді першої інстанції підтвердила, що під час переписки з ним, їй працівники поліції вказували на те, що писати та запитувати про його плани і про його спілкування з іншими обвинуваченими, і це прослідковується в телефонних розмовах, які не всі були долучені до матеріалів справи, то такі обставини підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_12 в суді першої інстанції та спростовуються перепискою за допомогою соцсеті «Viber», з яких убачається, що крім розмов про зустрічі та обставини, відсутнє вимагання інформації щодо підготовки до злочину, його планування.

В апеляційних скаргах містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданих апеляційних скарг.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, в межах санкції статті, інкримінованих обвинуваченому за ч. 2,3 ст. 187, ч.1 ст.304 КК України ОСОБА_7 злочинів , та обвинуваченому за ч.3 ст.187 КК України ОСОБА_8 злочину, судом враховані фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість вчинених обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочинів, по епізоду з потерпілим ОСОБА_14 , відповідно до ст.12КК України, злочин є особливо тяжким, характер дій обвинувачених, їх вік, стан здоров`я, дані про їх особу, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинувачених.

При визначенні строку покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд врахував, його відношення до вчиненого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, що він вперше притягуються до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, та те, що він раніше був залучений до суспільно-корисної праці.

Обвинуваченому ОСОБА_7 , при визначенні строку покарання, з урахуванням наведеного та кількості злочинних посягань, активної участі у вчиненні злочинів, враховано думку потерпілого ОСОБА_12 , який наполягав на суворому покаранні обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Таким чином, місцевий суд, призначаючи Звезді та ОСОБА_8 покарання, дотримався вимог ст.ст.65-67 цього Кодексу, що є справедливим, необхідним та достатнім, і вірно застосував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як умову для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Підстав для скасування вироку суду або пом`якшення покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає, з огляду, зокрема, на схильність до вчинення злочинів ОСОБА_7 та активної участі у вчиненні злочинів тяжкість вчиненого, тому вважає, що виправлення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку, у межах апеляційних скарг, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , спільну апеляційну скаргу захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той же строк, з дня отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3