Справа №295/9465/23
УХВАЛА

щодо розгляду скарги

26.07.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 12.06.2023 року, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_4 від 12.06.2023 р. про відмову у залученні його як потерпілого в кримінальному провадженні №0000073.

В обґрунтування вимог зазначає, що 26.05.2023 року він звернувся до слідчого ОСОБА_4 з клопотанням про залучення його до кримінального провадження №0000073 від 29.09.2020 р. в якості потерпілого.

Постановою слідчого ОСОБА_4 від 12.06.2023 року йому відмовлено в залученні до кримінального провадження в якості потерпілого.

Заявник вважає вказану постанову слідчого незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки, на його думку, сама по собі наявність заяви про залучення особи до провадження як потерпілого надає такій особі прав і обов`язків потерпілого, наявність такої заяви фактично підтверджує статус заявника, тобто у слідчого ОСОБА_4 взагалі відсутні підстави для відмови у визнанні його потерпілим.

Зауважив, що твердження слідчого в постанові про відсутність в матеріалах провадження достатніх доказів щодо завдання йому неправомірними діями поліцейських шкоди є хибними та безпідставними, оскільки до заяви про залучення його потерпілим він долучив документи, які підтверджують заподіяння йому збитків у вигляді упущеної вигоди, яка полягає в тому, що у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповільності йому було відмовлено у працевлаштуванні.

Крім того, вважає, що слідчий під час винесення оспорюваної постанови належним чином не дослідив та не надав оцінку документам, які підтверджують заподіяння йому моральної шкоди, зокрема, висновку спеціаліста у галузі психології, згідно якого розмір моральної шкоди визначений в сумі 149500,00 грн.

Таким чином, посилається на те, що постанова слідчого є незаконною і підлягає скасуванню.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в ній, просив її задоволити. Вказав, що слідчий незаконно відмовив у визнанні його потерпілим, тим самим фактично позбавивши його процесуальних прав в кримінальному провадженні. Пояснив, що неправомірними діями патрульних поліцейських, які виразились в незаконному притягненні його до адміністративної відповідальності та в незаконному затриманні його транспортного засобу в Житомирському районі поблизу смт Гуйва. Вказав, що оскаржив постанову про накладення на нього адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху, рішенням суду його позов задоволений, постанова про накладення адміністративного стягнення скасована. Крім того, зауважив, що звертався до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями патрульних поліцейських, проте йому відмовлено. Вважає, що слідчий ОСОБА_4 неправомірно відмовив йому у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні.

В судове засідання слідчий ОСОБА_4 направив заяву, в якій заперечував проти задоволення скарги. В обгрунтування заперечень вказав, що в провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, перебувають матеріали кримінального провадження №0000073 від 29.09.2020 року за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України.

Зазначив, що постанова про відмову у визнанні потерпілим, є законною, в матеріалах кримінального провадження відсутні достатні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_3 заподіяна шкода, а відтак заява про визнання потерпілим подана передчасно.

Вважає винесену постанову законною, обґрунтованою, мотивованою, постановленою на підставі досліджених доказів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим, особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, перебувають матеріали кримінального провадження №0000073, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.09.2020 року, за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України, по факту неправомірних дій працівників УПП в Житомирській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 10.07.2020 року.

26.05.2023 р. ОСОБА_3 звернувся до слідчого ОСОБА_4 з клопотанням про залучення його до кримінального провадження в якості потерпілого. При цьому посилався на те, що неправомірними діями поліцейських ОСОБА_6 та ОСОБА_7 йому заподіяна матеріальна і моральна шкода. Матеріальна шкода виражається в збитках у формі упущеної вигоди, яка виразилась в неможливості прийти ним на співбесіду з представником ТОВ «ВІАТЕРА» на посаду, на якій він мав би отримати заробіток в сумі 2500,00 євро щомісяця.

В обгрунтування заподіяння йому моральної шкоди послався на висновок спеціаліста в галузі психології щодо обгрунтування та розрахунку моральної шкоди № 21 від 23.12.2021 року, яка визначена в розмірі 149500, 00 грн.

Постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_4 від 12.06.2023 р. відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання його потерпілим в кримінальному провадженні №0000073 (а.с. 5-7).

Дослідивши зміст постанови про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 , слідчим суддею встановлено, що постанова мотивована тим, що на момент її винесення в матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні відомості про заподіяння ОСОБА_3 шкоди, завданої, на його думку, незаконними діями працівниками патрульної поліції.

При цьому слідчий в оспорюваній постанові вказує на те, що твердження ОСОБА_3 , що його нез`явлення на співбесіду, внаслідок чого він не був прийнятий на роботу з відповідною оплатою праці, не підтверджує те, що за результатами такої онлайн-співбесіди він

категорично був би прийнятий на роботу iз вiдповiдною оплатою, а тому такий втрачений заробіток не може вважатись упущеною вигодою, яку він повинен був отримати.

Крім того, в постанові слідчим відхилений доданий до заяви висновок спеціаліста у галузі психології психологічної студії ОСОБА_8 , згідно якого ОСОБА_3 завдано моральну шкоду в розмірі 149 500 грн саме внаслідок порушення його прав поліцейськими батальйону УПП в Житомирській області, в обгрунтування чого слідчий вказує, що у висновку спеціаліста відсутні посилання на використання та застосування при визначенні розміру моральної шкоди офiцiйних методик проведення судових експертиз, відсутнє обґрунтування, за яких саме

критеріїв спеціаліст визначив власне такий розмiр моральної шкоди, спеціалістом

не зазначено, які саме матеріали досліджувалось при визначенні розміру моральної шкоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Процесуальне рішення слідчий, прокурор приймає з урахуванням норм ст. 94 КПК України, у якій зазначається, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши скаргу, зміст оспорюваної постанови від 12.06.2023 року, встановивши фактичні обставини, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення ОСОБА_3 , слідчий суддя вважає, що підстави для скасування постанови слідчого про відмову у залученні як потерпілого відсутні, з огляду на наступне.

Слідчий суддя вважає, що зміст постанови відповідає вимогам ст. 110 КПК України, містить обгрунтовані мотиви її прийняття з урахуванням встановлених обставин кримінального провадження та наданих доказів на підтвердження доводів заявника.

Згідно приписів частин 1-3 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з загальних підстав застосування цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні питання про відшкодування як матеріальної, так моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Серед іншого, загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади (її посадовою особою), були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Європейський суд з прав людини часто використовує нематеріальні способи залагодження моральної шкоди. У справі «Аміхалай проти Молдови» (20.04.2004) зазначено, що сам факт визнання порушення є достатньою компенсацією моральної шкоди. Те саме зазначено у рішенні «Білуха проти України» (09.11.2006).

Таким чином, системне тлумачення норм кримінального процесуального, цивільного законодавства України, судової практики свідчить про те, що розмір відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягає доведенню і визначається саме судом на підставі належних і допустимих доказів, з урахуванням обставин справи, залежить від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, надані заявником ОСОБА_3 інформаційна довідка ТОВ "ВІАТЕРА" від 03.09.2020 року та висновок спеціаліста від 31.12.2021 року не підтверджують беззаперечно та автоматично заподіяння йому матеріальних і моральних збитків, а є лише доказами, які підлягають оцінці саме судом на предмет їх достатності, достовірності, належності і допустимості, а відтак правомірно не взяті слідчим до уваги.

Слідчий суддя вважає за необхідне зауважити, що сам по собі факт скасування судом постанови у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не є достатнім вважати, що йому діями працівників поліції заподіяні збитки в матеріальній формі.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_3 зазначав, що звертався до суду з позовною заявою про стягнення моральної шкоди, в задоволенні якої йому було відмовлено.

З Єдиного реєстру судових рішень слідчим суддею встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08.10.2021 р., ухваленого у справі №756/4991/21, за позовом ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про визнання інформації недостовірною, її спростування та відшкодування шкоди, ОСОБА_3 відмовлено з задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При цьому зі змісту рішення вбачається, що позивач посилався на неправомірність дій патрульних поліцейських Управління патрульної поліції в Житомирській області під час складання відносно нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності 10.07.2020 року в с. Гуйва Житомирського району Житомирської області.

Відмова в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди обґрунтована тим, що обставини, на які посилається позивач, характеризуючи свій стан внаслідок понесених моральних страждань, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до спору сторін; позивачем не надано будь-яких доказів заподіяння йому моральних страждань поведінкою посадових осіб відповідача в справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок бездіяльності відповідача; відсутні будь-які докази, які б підтверджували пережитий позивачем психологічний стрес, порушення нормального ходу його життя, дискомфорту, посилення душевних страждань, погіршення психологічного стану здоров`я.

Слідчий суддя звертає увагу, що саме ці ж дії працівників Управління патрульної поліції є предметом кримінального провадження №0000073 від 29.09.2020 року за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України.

Також слідчий суддя визнає такими, що не грунтуються на вимогах КПК України, доводи ОСОБА_3 , що сама по собі наявність заяви про залучення особи до провадження як потерпілого надає такій особі прав і обов`язків потерпілого, наявність такої заяви фактично підтверджує статус заявника, а тому у слідчого ОСОБА_4 взагалі були відсутні підстави для відмови у визнанні його потерпілим, з огляду на наступне.

Нормами ч. 1 ст. 55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, згідно з ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Отже, системний аналіз наведених вище норм в їх сукупності дає підстави слідчому судді стверджувати, що звернення до органу досудового розслідування із заявою про вчинення кримінального правопорушення та/або подання заяви про визнання потерпілим у кримінальному провадженні, не є безумовною підставою вважати, що особа автоматично набуває процесуальний статус потерпілого у кримінальному провадженні.

Виходячи з положень ч. 5 ст. 55 КПК України, слідчий наділений процесуальними повноваженнями винести мотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим за наявності очевидних і достатніх підстав вважати, що особі не завдано шкоду.

Встановивши фактичні обставини, за яких була винесена оспорювана постанова, слідчий суддя вважає, що слідчий діяв в порядку і спосіб, які передбачені ст. 55 КПК України.

Таким чином, беручи до уваги наведені вище обставини, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого від 12.06.2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим винесена законно, підстави для її скасування відсутні, а тому слідчий суддя відмовляє в задоволенні скарги в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 55, 110, 303, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги про скасування постанови слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_4 , про відмову у визнанні потерпілим від 12.06.2023 року, - відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 31.07.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1