САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1229/23
Провадження № 1-кп/726/88/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001394 від 18.04.2023 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, уродженця м. Чернівці, не працюючого, із середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 24.05.2023 Садгірським районним судом м. Чернівці за ч.1 ст. 152 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75-76 КК України звільненого з випробуванням на строк 3 роки (вирок вступив у законну силу 23.06.2023), -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_5 , -

У С Т А Н О В И В:

17 квітня 2023 року, приблизно о 07:00, гр. ОСОБА_3 , перебуваючи в спальній кімнаті, що за адресою: АДРЕСА_1 , в умовах воєнного стану, який був введений із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», строком на 30 діб та продовжений до цього часу, з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, протиправно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, тобто вважаючи, що діє непомітно, діючи умисно, таємно, шляхом вільного доступу, із сумки, яка знаходилась в спальній кімнаті, викрав гаманець бордового кольору, в якому знаходились грошові кошти в сумі 3 000 гривень

В подальшому ОСОБА_3 , з місця вчинення кримінального правопорушення пішов, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим своїми умисними діями спричинив ОСОБА_5 , матеріальних збитків на вище вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст. 185 КК України - визнав повністю. Пояснив, що всі обставини, викладені прокурором у пред`явленому обвинуваченні, що знайшли своє відображення в обвинувальному акті, відповідають дійсності. Так, дійсно 17.04.2023 викрав у ОСОБА_5 гаманець із грошовими коштами. Взяв гроші, щоб купити випивку. Потерпіла це подруга його дівчини, яка зараз живе у нього вдома. Викрадене повернув ОСОБА_5 , остання не має претензій до нього. Просив суворо не карати. Усвідомив протиправність своїх дій, а тому більше не вчинятиме правопорушень.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонувала порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Просила допитати обвинуваченого, потерпілу та дослідити матеріали кримінального провадження що стосуються речових доказів та даних, які характеризують особу обвинуваченого.

Щодо міри покарання, просила суд призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч.4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Остаточне покарання призначити із застосуванням вимог ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення воді на строк 5 (п`ять) років та, на підстав ст. ст. 75, 76 КК України, із звільненням від його відбування та встановленням іспитового строку 3(три) роки. Вирішити питання речових доказів. Міру запобіжного заходу до вступу вироку у законну силу залишити особисте зобов`язання.

Потерпіла ОСОБА_5 повідомила суду, що проживає у будинку в обвинуваченого. Виявила зникнення гаманця та повідомила поліцію, так як думала, що його викрав хтось із друзів, що випивали у них вдома. Обвинувачений ОСОБА_3 відшкодував їй шкоду, вона не має жодних претензій до нього. Просила його суворо не карати, не позбавляти волі.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, оскільки обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, при цьому обвинувачений ОСОБА_3 правильно зрозумів зміст пред`явленого йому обвинувачення та погодився із ним, а в учасників процесу та суду відсутні сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням матеріалів справи, які характеризують особу ОСОБА_3 , документів, що стосуються речових доказів.

При цьому, судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Покази обвинуваченого, надані у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння останнім змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , які він надав суду вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, доведена повністю, а останній вчинив вказане кримінальне правопорушення за обставин наведених у вироку.

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано вірно за ч. 4 ст. 185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за кваліфікуючою ознакою: вчинену в умовах воєнного стану.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, що у відповідності до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів; обставини за яких він його було вчинено; факт відшкодування шкоди; дані про особу винного, який, на час вчинення кримінального правопорушення не мав судимості, однак на час винесення вироку є раніше судимим; має зареєстроване місце проживання (а.м.к.п. 58, 65).

Крім того, ОСОБА_3 наразі проходить військову службу, пов`язану із захистом України, є військовослужбовцем та згідно даних службової характеристики позитивно характеризується за місцем проходження служби.

Окрім того, суд враховує і те, що ОСОБА_3 на обліку у лікарів нарколога не перебуває, згідно довідки ЧОНД № 887 від 5.04.2023, однак звертався за спеціалізованою психіатричною медичною допомогою в поліклінічний підрозділ ЧОПЛ та з 26.04.023 по 28.04.2023 знаходився на стаціонарному обстеженні з діагнозом емоційно нестабільний розлад особистості. Згідно даних висновку судово-психіатричного експерта № 553 від 25.05.2023 ОСОБА_3 на даний час ознак психічного захворювання не виявляє та може віддавати звіт своїм діям та керувати ними. На період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння ОСОБА_3 ознак психічного захворювання, недоумства чи іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, за своїм психічним станом міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.м.к.п. 63, 64, 82-83).

Обставинами, згідно ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд враховує: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, визначених ст. 67 КК України, прокурором в обвинувальному акті не заявлено та судом не встановлено.

При цьому суд враховує і те, що вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану, знайшло своє відображення у відповідній кваліфікації дій обвинуваченого.

Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №298/95/16-к (провадження №51-2501км18) вказав, що у частині 2 статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.

Таким чином, виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що зважаючи на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його суспільної небезпеки та обставини за яких його було вчинено, обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно і доцільно призначити покарання, в межах, визначених санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

При цьому, суд не знаходить підстав для застосування щодо обвинуваченого вимог ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, оскільки обставин які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення не встановлено.

Крім того, враховуючи, що вказане кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив до постановлення вироку Садгірського районного суду м. Чернівці від 24.05.2023, суд вважає за необхідне застосувати вимоги ч.4 ст. 70 КК України та шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 24.05.2023 (у виді позбавлення волі на строк 4 роки), більш суворим покаранням за цим вироком, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Разом із тим, беручи до уваги вартість та кількість викраденого майна та фактично спричиненої матеріальної шкоди, враховуючи при цьому, що матеріальну шкоду на час розгляду кримінального провадження усунуто, думку потерпілої сторони, яка просила суд не позбавляти волі обвинуваченого, не має до нього жодних претензій, беручи до уваги наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, відсутність у обвинуваченого будь-яких намірів уникнути від кримінальної відповідальності, факт вчинення двох кримінальних правопорушень, враховуючи попередній вирок, що набрав законної сили на час розгляду кримінального провадження, те що ОСОБА_3 наразі проходить військову службу, пов`язану із захистом територіальної цілісності України, усвідомив протиправний характер вчиненого, запевнив суд про недопустимість аналогічного у майбутньому, належно виконував процесуальні обов`язки в ході досудового провадження та судового розгляду, а тому в даному конкретному випадку, суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому ОСОБА_3 можливо звільнити від відбування остаточного покарання з випробуванням, відповідно до ст.75 КК України, з встановленням максимального іспитового строку 3 (три) роки та з покладенням на нього обов`язків, відповідно до ст.76 КК України.

Суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, реалізуючи надані законодавством дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання, вважає, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме його особі і буде достатнім для досягнення передбачених ст. 50 КК України цілей покарання. Крім цього саме покарання із звільненням від його відбування сприятиме перевихованню ОСОБА_3 та продовженню останнім проходження військової служби.

При призначенні покарання суд бере до уваги правову позицію викладену об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові від 23 вересня 2019 року у справі № 199/1496/17, згідно якої у випадку коли суд призначив остаточне покарання за сукупністю всіх вчинених особою злочинів згідно вимог ст. 70 КК, він має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням в порядку, передбаченому ст. 75 КК. При цьому підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду виявлене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання.

Під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який слід залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не було заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 100, 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2023 року більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнитиОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.1, п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, покласти наОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, застосований щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили, речові докази:

- гаманець червоного кольору повернути за належністю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- мобільний телефон марки «ZTE», чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , що визнаний речовим доказом та переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 залишити за належністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1