Провадження № 1-кп/522/434/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003295 від 03.06.2018 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіроваград, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-08.04.2009 Ленинським районним судом м. Кіровоград за ч.2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі;

-02.03.2016 Яготинським районним судом Київської області за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИЛА:

02.06.2018 приблизно о 22 годині 45 хвилин, ОСОБА_5 разом із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, заздалегідь маючи спільним злочинний намір на напад з метою заволодіння чужим майном, перебували поряд із готелем « Apart Hotel Rishelye », розташований за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, 64 .

Знаходячись поряд із металевими воротами, ОСОБА_5 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, розділили свої злочинні дії, а саме особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перебуваючи на вулиці поряд із входом до подвір`я будинку спостерігав за відсутністю сторонніх людей, які б могли завадити вчиненню злочину, в свою чергу ОСОБА_5 , за допомогою викраденого у прибиральниці готелю ОСОБА_8 та заздалегідь підготовленого електронного ключа відчинив металеві ворота, які ведуть до внутрішнього подвір`я готелю « Apart Hotel Rishelye ».

Вирішивши, що в приміщені вищезазначеного готелю ймовірно зберігається цінне майно постояльців, яким можливо заволодіти, ОСОБА_5 підійшов до дверей кімнати №5, в якій відпочивав ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 .

Реалізуючи спільний злочинний намір, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_5 постукав у вхідні двері кімнати №5 та назвавшись співробітником поліції, останній наказав потерпілому відчинити двері.

Аббо ОСОБА_11 став в коридорі до стіни, після чого ОСОБА_5 перевірив вміст кишень останнього. Не виявивши у кишенях потерпілого цінного майна ОСОБА_5 зайшов до приміщення кімнати №5, де на столі побачив належний потерпілому мобільний телефон марки Iphone 7+ в копусі чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 31 100 грн., який визначив об`єктом свого злочинного посягання. Окрім того, побачивши поряд із телефоном гаманець чорного кольору, вартістю 1000 грн., в якому перебували купюри різних номіналів, загальною сумою 600 грн. та 100 дирхам ОАЄ (що на момент скоєння злочину дорівнює 700 грн.), водійське посвідчення та кредитні картки на ім`я потерпілого, ОСОБА_5 також визначив його об`єктом свого злочинного посягання, після чого заволодів вищевказаними речами та поклав їх до себе в кишеню.

Разом із викраденим майном ОСОБА_5 почав направлятися в бік виходу з приміщення готелю, при цьому незважаючи на наказ потерпілого про зупинення своїх злочинних дій, спільно із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, швидко покинули приміщення внутрішнього двору будинку.

Вищевказаним кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_9 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 34 400 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України визнав, та пояснив, що він дійсно у вказані у обвинувальному акті час та місці, зайшовши до приміщення кімнати, де знаходився потерпілий, відкрито викрав майно останнього, а саме мобільний телефон та гаманець з грошима. У вчиненому щиро покаявся.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою винуватість у скоєні кримінального правопорушення, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.3 ст. 186 КК України за ознаками - відкрите викрадення чужого майна поєднане з проникненням у приміщення, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При призначені покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд відносить те, що він визнав свою вину та щиро покаявся та частково відшкодував шкоду потерпілому.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_5 - відсутні.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, колегія суддів, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та встановлені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд приймає до уваги, що кримінальне правопорушеня, передбачене ч.3 ст. 186 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів можливо лише у разі його ізоляції від суспільства та вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_5 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з 06.06.2018, тобто з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 припиняє свою дію, а ОСОБА_5 підлягає звільненню з-під варти у випадку, якщо до набрання вироком законної сили відбутий ним строк попереднього ув`язнення буде дорівнювати фактично призначеному йому покаранню.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 715 грн.

Речові докази по справі:

-Спортивна чоловіча куртка темно-синього кольору із капюшоном блакитного кольору, шкіряний гаманець чорного кольору, фотознімок паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_12 - повернути власнику;

-Фрагменти відеозапису камер спостереження - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3