Провадження № 1-кс/761/8281/2023
У Х В А Л А

Іменем України

25 липня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши скаргу ОСОБА_3 , на постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 , від 12.02.2023 року, про закриття кримінального провадження № 0000011 від 05.01.2023 року

ВСТАНОВИВ:

У провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказана скарга.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначає, що 12.02.2023 слідчим Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 , була винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0000011 від 05.01.2023 року.

Скаржник вважає постанову слідчого необґрунтованою, а тому просить слідчого суддю її скасувати.

Скаржник просив проводити розгляд скарги без його участі.

Слідчий, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду. Також від слідчого на адресу суду надійшли матеріали закритого кримінального провадження № 0000011 від 05.01.2023 року.

Слідчий суддя, повно та всебічно дослідивши матеріали скарги, та матеріали досудового розслідування кримінального провадження № 0000011 від 05.01.2023 року, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Відповідно до ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться у п. 3 Узагальнення ВССУ про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17 слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Таким чином, правова природа даного виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки слідчим суддею не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Водночас, з постанови слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 , від 12.02.2023 року, про закриття кримінального провадження № 0000011 від 05.01.2023 року, вбачається що рішення є таким, що прийнято передчасно, на підставі неповно проведеного досудового розслідування без всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин кримінального провадження.

Зокрема в межах кримінального провадження № 0000011 від 05.01.2023 року не було допитано особу, яка є заявником, та якій кримінальним правопорушенням могло бути завдано шкоди - ОСОБА_3 .

Також слідчим в межах кримінального провадження № 0000011 від 05.01.2023 року, взагалі не було проведено жодної слідчої дії, спрямованої на встановлення істини у кримінальному провадженні, зокрема на надана належна правова оцінка листу від заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 від 01.09.2020 року № 10.31-43-8462ВИХ-20.

Отже, слідчий суддя вважає наявні у кримінальному провадженні дані недостатні для висновку про закриття кримінального провадження, оскільки той обсяг інформації, яка наявна у слідчого явно не дає змоги стверджувати ні про наявність, ані про відсутність складу кримінальних правопорушень у діях вказаних осіб.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі "Михалкова та інші проти України" розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто потребує під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні «Бєлоусов проти України» заява № 4494/07 від 07 листопада 2013 року у п. 55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельнішим, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю (див., наприклад, рішення від 19 липня 2012 року у справі «Алексахін проти України» (Aleksakhin v. Ukraine), заява № 31939/06, п. 55).

Наведене у сукупності вказує на необґрунтованість постанови слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 , від 12.02.2023 року, про закриття кримінального провадження № 0000011 від 05.01.2023 року, та невжиття достатнього обсягу заходів у вигляді проведення необхідних слідчих та/чи процесуальних дій з метою виконання завдань кримінального провадження та встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд стороною кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов до висновку, що скарга ОСОБА_3 , на постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 , від 12.02.2023 року, про закриття кримінального провадження № 0000011 від 05.01.2023 року є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 22, 26, 91, 92, 110, 303, 306, 307, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_3 , на постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 , від 12.02.2023 року, про закриття кримінального провадження № 0000011 від 05.01.2023 року - задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 , від 12.02.2023 року, про закриття кримінального провадження № 0000011 від 05.01.2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1