Справа № 643/1415/23
Провадження № 1-кп/643/134/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004062 від 23.12.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою освітою, який не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 26.11.1991 Харківським районним судом Харківської області за ст. 120 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 46-1 КК України, звільнений від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 04.02.1994 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 140 КК України до 1 року позбавлення волі; 26.08.1997 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 229-6 КК України до 6 місяців позбавлення волі; 07.10.1999 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 229-6 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 09.07.2003 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі; 30.08.2005 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі; 30.06.2011 Валківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК до 5 років позбавлення волі; 23.01.2015 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі; 11.02.2016 Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК до 2 років позбавлення волі; 29.05.2018 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; 06.06.2019 Московським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК до 3 років 6 місяців позбавлення волі

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, який не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 01.12.2009 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до 200 годин громадських робіт; 03.08.2010 Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнений від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; 01.11.2010 Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 13.11.2018 Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК до 3 років позбавлення волі

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України

ВСТАНОВИВ

В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

У вказаному провадженні відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором подані письмові клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинувачених, на строк 60 діб.

В обґрунтування клопотання щодо продовження ОСОБА_6 дії запобіжного заходу зазначено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України. На стадії досудового розслідування до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У сторони обвинувачення є підстави вважати, що у обвинуваченого можуть виникнути передбачені п. 1 ст. 177 КПК України спроби, з урахуванням суворості покарання, що передбачається за інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, переховуватись від суду. Крім того, про наявність вказаного ризику свідчать і дані про особу обвинуваченого, який не одружений, не має дітей чи інших осіб на утриманні, не працевлаштований, а відтак не має міцних соціальних зв`язків, а тому відсутні обставини, які б утримували обвинуваченого від втечі. Існує також ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, зокрема у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований, законних джерел доходу не має. Ураховуючи наведене, жодний інший більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не здатний запобігти наведеним ризикам, які на даний час не зменшились.

В обґрунтування клопотання щодо продовження ОСОБА_7 дії запобіжного заходу зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України. На стадії досудового розслідування до ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У сторони обвинувачення є підстави вважати, що у обвинуваченого можуть виникнути передбачені п. 1 ст. 177 КПК України спроби, з урахуванням суворості покарання, що передбачається за інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, переховуватись від суду. Крім того, про наявність вказаного ризику свідчать і дані про особу обвинуваченого, який не одружений, не має дітей чи інших осіб на утриманні, не працевлаштований, а відтак не має міцних соціальних зв`язків, а тому відсутні обставини, які б утримували обвинуваченого від втечі. Існує також ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, зокрема у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований, законних джерел доходу не має. Ураховуючи наведене, жодний інший більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не здатний запобігти наведеним ризикам, які на даний час не зменшились.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала заявлені клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив змінити запобіжний захід на більш м`який.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 . Просила змінити запобіжний захід на більш м`який. В обґрунтування зазначила, що обвинувачений перебуває тривалий час під вартою, а ризики, зазначені прокурором, не доведені.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 , кожний окремо, не заперечували проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 .

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 24.12.2022 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 20.02.2023. Обираючи вказаний запобіжний захід, слідчий суддя дійшов висновку щодо доведеності підозри, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 24.12.2022 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 20.02.2023. Обираючи вказаний запобіжний захід, слідчий суддя дійшов висновку щодо доведеності підозри, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, а також до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна.

Дослідженням даних про особи обвинувачених судом встановлено, що кожен з них є раніше судимою особою, не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований.

Судовий розгляд даного кримінального провадження не закінчений.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 убачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Враховуючи дані про особи обвинувачених, які є раніше судимими особами, тяжкість покарання, що їм загрожує в разі визнання їх винними, інші обставини кримінального провадження, суд вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором, в тому числі ризику переховування обвинувачених від суду через усвідомлення імовірності визнання вини обвинувачених за висунутим їм обвинуваченням та тиску тягаря можливого відбування покарання, та відхиляє доводи захисника щодо відсутності ризиків.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, а також дані про їх особи, суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинувачених переважають інтереси забезпечення поваги до їх особистої свободи.

З урахуванням наведеного суд не може визнати обґрунтованими доводи сторони захисту відносно того, що тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на даній стадії розгляду справи сама по собі є достатньою підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора.

За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинувачених, тяжкість покарання, що їм загрожує в разі визнання їх винними, інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченими дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотаннях про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинувачених під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на строк до 24:00 годин 07 липня 2023 року.

Відповідно, суд не може визнати обґрунтованими доводи сторони захисту щодо наявності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченими вищезазначених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З наведених вище підстав суд відмовляє в клопотанні сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Одночасно суд роз`яснює обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що вони мають право оскаржити дану ухвалу в апеляційному порядку.

Керуючись ст. 34, 183, 331, 369-372 КПК України

УХВАЛИВ

В задоволенні клопотання ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_6 , на більш м`який запобіжний захід відмовити.

Клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_6 , на строк до 24:00 годин 07 липня 2023 року.

Клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , на строк до 24:00 годин 07 липня 2023 року.

Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для ОСОБА_6 , ОСОБА_7 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їм копії даної ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Московського районного суду м. Харкова 12.05.2023 року о 12-15 год.

Суддя ОСОБА_1