ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8400/23
провадження № 1-кп/753/1497/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, військовослужбовця військової служби, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

сержант ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем військової служби, призваним під час мобілізації, обіймаючи посаду стрільця - радіотелефоніста 2 відділення 1 стрілецького взводу 5 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог статей 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та статей 1, 2, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 3 вересня 2022 року о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу до місця дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за адресою: АДРЕСА_2 , та до 27 жовтня 2022 року проводив час на власний розсуд за місцем проживання, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органі чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього. в

У подальшому, 27 жовтня 2022 року близько 19 год. 40 хв., Сержант ОСОБА_2 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення, добровільно та з власної ініціативи прибув до місця розташування підрозділів військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за адресою: АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що до 3 вересня 2022 року проходив лікування. Оскільки воно не дало результату, в ОСОБА_2 відбувся нервовий зрив, почалась депресія. Він розумів, що повинен був повернутись до військової частини, однак хотів найти альтернативні засоби для лікування. Ніби знайшовши в Дніпрі лікаря, який погодився поставити його на ноги, ОСОБА_2 все таки вирішив повернутися до військової частини, розповісти всі обставини, оскільки лікування потребувало досить тривалої реабілітації, а він розумів, що його на такий час не відпустять з частини. Розуміє, що вчинив неправильно, але зазначив, що планує продовжувати проходити військову службу, тому просить суворо не карати.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_2 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби)..

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_2 виду та міри покарання, ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що, відповідно до вимог ст. 12 КК України, він є тяжким, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який несудимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, приходить до висновку, що останньому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.

Разом з тим, суд уважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_2 , ураховуючи обставини справи, щире каяття у вчиненому, з`явлення зі зізнанням, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що судом визнаються як обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, можливо без ізоляції від суспільства, і тому до нього слід застосувати вимоги ст. 75 КК України.

З цих самих підстав, суд, зважаючи, також, на ті обставини, що обвинувачений самостійно повернувся до військової частини, дійсно не з`явився вчасно на службу після лікування, але бажає продовжити службу, стан здоров`я останнього, не вважає за можливе погодитись із запропонованим прокурором покаранням у виді арешту (із застосуванням ст. 69 КК України), що слід відбувати реально на гауптвахті, та надати останньому можливість на виправлення протягом іспитового строку.

Частиною 1 ст. 76 КК України передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого обов`язки, передбачені цією частиною, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Разом з тим, частиною 4 цієї статті встановлено, що нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Зважаючи на наведені положення закону України про кримінальну відповідальність, враховуючи, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем та продовжуватиме військову службу, суд позбавлений можливості покласти на нього до виконання обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, зокрема прибувати до органу пробації, й наразі такий нагляд за ним має здійснювати командир військової частини за місцем служби.

У разі звільнення з військової служби протягом іспитового строку, тривалістю один рік від дня ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_2 зобов`язаний з`явитися до органу пробації за місцем проживання й до завершення цього строку виконувати обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Судові витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ч. 4 ст. 76 КК України командиру військової частини за місцем служби здійснювати нагляд за військовослужбовцем ОСОБА_2 протягом встановленого іспитового строку тривалістю один рік.

У разі звільнення з військової служби до завершення встановленого іспитового строку тривалістю один рік, на підставі ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_2 виконання наступних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського Апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1