Справа № 450/1357/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/722/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 липня 2023 року про продовження строку тримання під вартою,

встановила:

вищевказаною ухвалою продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , строк тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави, а саме: з 13 липня 2023 року по 10 вересня 2023 року включно.

Відмовлено у задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу або домашній арешт; та клопотань захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою ОСОБА_8 - на особисте зобов`язання, а ОСОБА_12 - на особисте зобов`язання або домашній арешт.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 , та адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі з доповненнями просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме: на домашній арешт з перебуванням по місцю проживання його сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 або ж на заставу в розмірі 450 мінімальних заробітних плат визначеною ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.02.2017 року. Витребувати копію запису судового засідання від 13.07.2023 року та матеріали клопотання прокурора про продовження строку запобіжного разом із запереченням апелянта. Повторно дослідити докази надані стороною захисту у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що стороною обвинувачення не доведено його причетності до події інкримінованих йому злочинів. Стверджує, що справжніми організаторами та замовниками злочину є свідки обвинувачення у справі - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

На думку апелянта, свідок ОСОБА_13 дав неправдиві свідчення щодо нього в обмін на не притягнення його до кримінальної відповідальності. Щодо неправдивих свідчень ОСОБА_12 вважає, що такі біли отримані шляхом систематичних катувань та психологічного тиску на ОСОБА_12 , про що останній повідомляв як колегію суддів першої інстанції, так і адміністрацію СІЗО та правоохоронні органи.

Наголошує, що навіть за умови, що обвинувачення знайшло б своє підтвердження внаслідок належних, достатніх і допустимих доказів, то у цьому випадку кваліфікація злочину є неправильною, оскільки в обвинувальному акті щодо нього фактично стверджується про стадії готування та замах на вчинення злочину, що у свою чергу виключає довічне позбавлення волі.

Звертає увагу, що з врахуванням ч. 5 ст, 72 КК України та позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 29.08.2018 (справа № 663/537/17), строк можливого його покарання йому на сьогодні складає 13 років і 10 місяців.

Вказує на такі обставини: рішенням ЄСПЛ від 22.06.2023 констатовано порушення а саме: надмірно тривале тримання його під вартою - пройшло 6 років 6 місяців і 29 днів; вказаним рішення йому присуджено суму для відшкодування матеріальної та нематеріальної шкоди.

Зазначає, що він і надалі зазнає негативних наслідків рішень, ухвалених щодо нього суддями на національному рівні. Вважає, що має місце умисне невиконання службовими особами (до яких належать і судді) рішення ЄСПЛ, за що встановлена кримінальна відповідальність.

Стверджує, що внаслідок тривалого тримання його під вартою, у нього різко погіршився стан здоров`я.

Адвокат ОСОБА_11 , в інтересах ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 липня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_15 з тримання під вартою на особисте зобов`язання поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені КПК України та обов`язку протягом 24 годин після звільнення з під варти прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 для добровільної участі у бойових діях та відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що судом першої інстанції не було враховано практику Європейського суду з прав людини та не змінено запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання незважаючи на тривале перебування обвинуваченого під вартою та втрату актуальності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України на які посилається прокурор.

Наголошує, що по суті, усі доводи сторони обвинувачення зводяться лише до тяжкості пред`явлених ОСОБА_8 обвинувачень та суворості можливого покарання.

Просить суд врахувати, що ОСОБА_8 активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому, не заперечує свою участь в інкримінованих йому подіях, проте не погоджується з правильністю кваліфікації з огляду на необізнаність у плані дій інших обвинувачених через залучення останнього меншу ніж за добу.

Вказує, що ОСОБА_8 позитивно характеризувався за місцем проживання, не перебуває на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, раніше не судимий.

Окрім цього звертає увагу на суспільну необхідність у захисті територіальної цілісності України, що на даний час є найпріорітетнішим аспектом який має враховувати суд.

Заслухавши пояснення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підтримання доводів апеляційних скарг, виступ прокурора, який заперечив подані апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Вирішення питання щодо запобіжного заходу, як зазначено в ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження № 450/1357/17, в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 - п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15 - п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27 - ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.

Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні 26 вересня 2016 року було затримано ОСОБА_8 , а 27 вересня 2016 року затримано ОСОБА_7 . У подальшому до вказаних осіб слідчим суддею було застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою.

У ході підготовчого судового засідання 24 травня 2017 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під варто, які неодноразово продовжувалися, востаннє - ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13 липня 2023 року.

Місцевий суд, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , врахував, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України, для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше тримання його під вартою.

Вирішуючи питання продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Правових підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання або на заставу (як про це просять апелянти) колегія суддів не вбачає і вважає, що продовження ОСОБА_7 , ОСОБА_8 строку тримання під вартою здійснене з дотриманням вимог закону та з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинувачених.

Доводи апеляційних скарг про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 колегія суддів місцевого суду враховувала не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинувачених під вартою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Щодо доводів про відсутність доказів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доведеність вини ОСОБА_7 .. ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, неправильність кримінально-правової кваліфікації їхніх дій, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки питання щодо доведеності вини осіб у вчиненні кримінальних правопорушень, яка ґрунтується на належних, допустимих та достатніх доказах, вирішується в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку у справі, а не на стадії її розгляду, зокрема і під час вирішення питання про необхідність продовження застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Твердження сторони засхисту в частині того, що іншим обвинуваченим у даному кримінальному провадженні - ОСОБА_16 та ОСОБА_17 змінено запобіжні заходи на особисте зобов`язання, колегія суддів до уваги не бере, оскільки зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід здійснюється щодо кожного обвинуваченого індивідуально, з урахуванням можливих ризиків, що несе у собі така зміна, при цьому враховується особа обвинуваченого та його ставлення як до вчиненого, так і до його наслідків.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 в частині зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою для призову на військову службу під час мобілізації у Збройні сили України суд апеляційної інстанції роз`яснює.

Відповідно до ст. 616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що особа підпадає під проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та висновок про придатність особи до несення військової служби в умовах воєнного стану; 2) виклад обставин, які вказують на те, що відсутні ризики, передбачені частиною першою статті 177 цього Кодексу, а також ризик ухилення особи, стосовно якої пропонується скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, від проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Слідчий суддя або суд, який розглядає кримінальне провадження, розглядає клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період невідкладно. За наявності достатніх підстав слідчий суддя або суд має право скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для подальшого проходження підозрюваним, обвинуваченим військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Таким чином, скасування обвинуваченому запобіжного заходу можливе за умови дотримання процедури визначеної ст. 616 КПК України та за наявності підстав встановлених вказаною нормою.

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ухвала колегії суддів суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційних скаргах не встановлено, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу на таке.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право кожного на свободу та особисту недоторканність, частина 1 (пункт с) цієї статті дозволяє законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд у своїй практиці звертає увагу, що у справі, в якій йдеться про позбавлення свободи, особливо важливим аспектом є дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінною вимогою є наявність у національному законі чітко сформульованих умов, за яких здійснюється позбавлення свободи, та забезпечення передбачуваності застосування самого цього закону, тобто відповідності його до встановленої Конвенцією вимоги «законності» (справа «Стіл та інші проти Сполученого Королівства»).

Європейський суд також наголошує, що для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції, тримання під вартою, яке здійснюється без відповідного розпорядження з боку суду чи судді або будь-якої іншої особи, «якій закон надає право здійснювати судову владу», не може вважатися «законним» у розумінні цього положення. Це також випливає з пункту 3 статті 5 Конвенції, де зазначено, що кожен, кого заарештовано або затримано, має негайно постати перед суддею, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Крім того, положення пункту 4 статті 5 є додатковим підтвердженням того, що тримання під вартою, строк якого продовжується поза початкові межі, передбачені пунктом 3, потребує судового втручання як гарантії проти свавілля.

Відповідно до ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. При цьому, серед критеріїв для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема, і складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження.

Окрім цього, ЄСПЛ у Рішенні від 22.06.2023 (справа «Комар та інші проти України») у графі «Специфічні недоліки» щодо зави ОСОБА_7 № 28025/22 звернув увагу на недостатню кількість підстав, які використовуються судами, невивчення можливості застосування інших запобіжних заходів, недостатню кількість та повторюваність міркувань, що використовуються судами у ході розгляду справи та констатував порушення вимог ч. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, аналізуючи надані апеляційному суду копії матеріалів контрольного провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , доводи апеляційних скарг з доповненнями, пояснення сторони захисту та обвинувачених, апеляційний суд наголошує на необхідності дотримання судом першої інстанції розумних строків судового розгляду вищевказаного кримінального провадження, відповідно до ст. 28 КПК України, беручи до уваги тривале перебування обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 під вартою.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 липня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_11 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_18