Справа № 127/9452/23
Провадження №11-сс/801/269/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі: прокурора ОСОБА_6 ,

скаржника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції) та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 2 травня 2023 року, якою частково задоволено скаргу ОСОБА_7 , доручено уповноваженій особі Вінницької обласної прокуратури провести дослідження фактів, викладених у скарзі ОСОБА_7 та зобов`язано уповноважену особу Вінницької обласної прокуратури забезпечити проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_7 ,

встановив:

ОСОБА_7 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області зі скаргою в порядку ст. 206 КПК України з приводу порушення прав особи під час тримання під вартою.

Скаргу ОСОБА_7 мотивував тим, що він утримується під вартою без наявного рішення суду, яке набрало законної сили, також тримання під вартою завдає йому душевні страждання, що він розцінює як насильство.

Слідчий суддя, розглянувши скаргу, задовольнив її частково, доручивши уповноваженій особі Вінницької обласної прокуратури провести дослідження фактів, викладених у скарзі ОСОБА_7 та зобов`язавши уповноважену особу Вінницької обласної прокуратури забезпечити проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_7 .

Не погодившись з постановленим судовим рішенням, прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постанову нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_7 .

Свої вимоги мотивує тим, що Вінницька окружна прокуратура не відноситься до органів досудового розслідування, а тому їй не може бути доручено проведення дослідження фактів, викладених у заяві особи в порядку ч.6 ст. 206 КПК України. Крім того, зобов`язавши уповноважену особу Вінницької обласної прокуратури забезпечити проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_7 , слідчий суддя зобов`язав прокуратуру винести відповідне процесуальне рішення, яке може бути прийнято прокурором лише на стадії досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, скаржника ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне її задовольнити.

Незважаючи на те, що чинним КПК не передбачена можливість апеляційного оскарження вказаної ухвали слідчого судді, проте Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України 12.10.2017 прийняла рiшення у справі № 757/49263/15-к, де зазначила: «У разi

постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення частини третьої

статті 309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її

законності, посилаючись на приписи частини четвертої статті 399 КПК. Право

на апеляційне оскарження такого судового рiшення підлягає забезпеченню на

підставі пункту 17 частини першої статті 7 та частини першої статті

24 КПК, які його гарантують, з огляду на положення частини шостої

статті 9 КПК, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК не

регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження,

застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначенi

частиною першою статті 7 КПК».

Така правова позиція підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №237/1459/17.

Також, у п. 19 постанови Великої Палати Верховного Суду вiд 23.05.2018

у справі № 243/6674/17-к зазначено, суд касаційної інстанції дотримується

послідовноi практики, згідно з якою апеляційні суди зобов`язані перевіряти

законність ухвал, не передбачених кримінальними процесуальними нормами.

Аналогiчна позиція підтримана у п. 20 постанови Верховного Суду від

14.02.2023 у справі № 405/680/22, де суд зробив висновок, що стаття 307

КПК України не надає слідчому судді повноваження своєю ухвалою

зобов`язувати слідчого, дiзнавача чи прокурора прийняти певне рішення під час

досудового розслідування.

Вiдповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус

суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах

Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які

застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить

відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у

постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні

таких норм права.

Враховуючи те, що слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області ухвалено рішення, яке не передбачено кримінальними процесуальними нормами, а саме доручено уповноваженій особі Вінницької

обласної прокуратури, яка не є органом досудового розслідування, згідно з

ст. 38 КПК України, провести дослідження фактів, викладених у скарзі ОСОБА_7 , які не підпадають під ознаки, що зазначені у ч.6 ст. 206 КПК України,

а також зобов`язано уповноважену особу Вінницької обласної

прокуратури забезпечити проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_7 , тим самим фактично зобов`язано прийняти конкретне рішення - постанову про призначення судово-медичної експертизи, що можливо лише у рамках

проведення досудового розслідування кримiнального провадження, яке внесено

до ЄРДР, апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню згідно з п. 17 ч.1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК України, які його гарантують з огляду на положення ч.6 ст. 9 КПК України, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до п.2 ч.6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі, орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб, слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.

Відповідно до положень ст. 38 КПК України прокуратура України не відноситься до органів досудового розслідування, а тому їй не може бути доручено проведення дослідження фактів, викладених в заяві особи в порядку ч.6 ст. 206 КПК України.

Водночас, положення ч. 6 ст. 206 КПК України щодо доручення

відповідному органу досудового розслідування проведення дослідження фактів,

викладених в заяві особи застосовуються у тому випадку, якщо особа заявляє

про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в

уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган

державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), а не щодо будь-яких заяв особи.

При цьому, ані у заяві, ані під час судового засідання ОСОБА_7 не

заявляв про застосування до нього насильства під час затримання або тримання

в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Так, у пункті 2 прохальної частини заяви ОСОБА_7 , останній просив

«доручити відповідному органу досудового розслідування провести

дослідження фактів, викладених у цій заяві, а саме використання завідомо

недостовірної інформації щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

дослідити факт усиновлення сім`єю ОСОБА_11 у 1988 році».

Тобто, зі змісту заяви, а також прохальної її частини вбачається, що

остання не стосується застосування до особи насильства під час затримання або

тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі, а

тому заявлена у ній вимога не підпадає під ознаки, зазначені у ч. 6

ст. 206 КПК України, та не могла по суті вирішуватися слідчим суддею, оскільки не будь-яка заява зроблена підозрюваним, обвинуваченим, засудженим під час судового засідання підлягає перевірці органом досудового розслдіування.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого

судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час

затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади,

державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобовязаний зафіксувати заяву або прийняти від особи письмову заяву та забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи.

Проте, ані у заяві, ані під час судового засідання ОСОБА_7

не заявляв про застосування до нього насильства пiд час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі, яке б

потребувало судово-медичного обстеження.

Більше того, ОСОБА_7 у пункті 1 прохальної частини вказує на підривання психічного стану, душевні страждання, пов`язане із використанням фіктивних, на думку заявника, документів, зокрема, щодо анкетних даних, що не є предметом судово-медичної експертизи.

При цьому, відповідно до п. 1.1 Інструкції про проведення судово-

медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я

України № 6 від 17.01.1995, судово-медична експертиза проводиться з метою

дослідження на підставі спеціальних знань матеріальних об`єктiв, що

містять інформацію про обставини справи, яка перебуває в провадженні органів

дiзнання, слідчого, прокурора чи суду.

Згiдно iз п. 2.1 Інструкції, судово-медична експертиза проводиться згідно

з постановою особи, що проводить дiзнання, слідчого, прокурора, судді, а

також за ухвалою суду.

Вiдповiдно до ч. 3 ст. 110 КПК Украiни, рiшення слідчого, дізнавача,

прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках,

передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дiзнавач, прокурор визнає

це за необхiдне.

Пунктами 2 та 3 ч. 2 ст. 242 КПК України передбачено, що слідчий або

прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо встановлення

тяжкості та характеру тілесних ушкоджень; визначення психiчного стану

підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнiв щодо його

осудності, обмеженої осудності.

Тобто, поза межами кримінального провадження, у відповідності до

положень кримінального процесуального закону, прокурор не наділений

повноваженнями виносити постанову про призначення судово-медичної

експертизи, тоді як Вінницький міський суд Вінницької області під час

проведення судового розгляду, не позбавлений права ухвалювати рішення

про призначення проведення вiдповiдних експертиз.

При цьому, згідно з п. 2.1 Інструкції, постанова слідчого, прокурора чи

ухвала судді є необхідною підставою для проведення судово-медичної

експертизи.

Тому, зобов`язавши уповноважену особу Вінницької обласної

прокуратури забезпечити проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_7 , слідчий суддя суду першої інстанції без відповідних підстав, фактично зобов`язав Вінницьку обласну прокуратуру винести відповідне процесуальне рішення, яке водночас може бути прийнято прокурором лише на стадії досудового розслідування.

При цьому, у п. 20 постанови Верховного Суду від 14.02.2023 у справі

№ 404/680/22, суд зробив висновок, що стаття 307 КПК України не надає слідчому судді повноваження своєю ухвалою зобов`язувати слідчого, дізнавача чи прокурора прийняти певне рішення під час досудового розслідування, і рішення зобов`язати прокурора закрити кримінальне провадження прийняте поза межами повноважень слідчого судді.

Також, у п. 19 зазначеної постанови вказано, що враховуючи різну

правову природу «рішень» і «дій», частина 2 статті 307 КПК визначає різні

повноваження слідчого судді у випадку їх оскарження. При оскарженні дії або

не здійснення дії слідчий суддя має повноваження зобов`язати припинити дію

або здійснити дію, однак не має повноважень скасувати дію, що вже відбулася.

У той же час по відношенню до оскаржених рішень слідчий суддя має повноваження лише скасувати таке рішення, але не має повноважень

зобов`язати прийняти рішення. Тим більше слідчий суддя не має

повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або

прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться

в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності

сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (частина 3

статті 22 КПК).

Водночас, призначення відповідних експертиз, під час розгляду справи у

порядку ст. 206 КПК України, можливе за ухвалою суду, яка відповідно до

п. 1.1., п. 2.1. Інструкція, є підставою для проведення судово-медичної

експертизи з метою дослідження обставини справи, яка перебуває в

провадженні суду.

Тобто, зобов`язання слідчим суддею уповноваженої особи Вінницької

обласної прокуратури забезпечення проведення судово-медичного обстеження

ОСОБА_7 , фактично зумовлює необхідність прийняття певного

процесуального рішення - постанови про проведення судово-медичної експертизи, що можливо лише під час досудового розслідування, що у свою чергу є істотним порушенням вимог кримінального процесуального

законодавства та суперечить вищезазначеній практиці Верховного Суду.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 2 травня 2023 року, якою частково задоволено скаргу ОСОБА_7 , доручено уповноваженій особі Вінницької обласної прокуратури провести дослідження фактів, викладених у скарзі ОСОБА_7 та зобов`язано уповноважену особу Вінницької обласної прокуратури забезпечити проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_7 , скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_7 в порядку ст. 206 КПК України про незаконне тримання під вартою та звільнення особи, яка подана в порядку ст. 206 КПК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4