Справа № 991/4028/23
Провадження № 1-кс/991/5053/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И ЛА :

І. Суть скарги

1.1. 05 травня 2023 року до Вищого антикорупційного суду звернулась ОСОБА_3 зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України (надалі - НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі - ЄРДР).

Скарга обґрунтована тим, що 01 травня 2023 року ОСОБА_3 звернулася до НАБУ із заявою про вчинення директором КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 191, 209, 210, 211, 364, 366-2 КК України, втім уповноваженими особами НАБУ обов`язок внести відомості за її заявою до ЄРДР, передбачений ст. 214 КПК України, виконано не було.

ІІ. Позиції учасників судового засідання

2.1. У судове засідання ОСОБА_3 не прибула. Про час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника. Разом з тим, участь у розгляді скарги є правом, а не обов`язком особи, яка її подала, а тому, враховуючи зміст засади диспозитивності, яка визначає свободу у використанні особою своїх процесуальних прав, неприбуття скаржника не може перешкоджати захисту його прав та розгляду скарги.

2.2. Представник НАБУ у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду скарги також повідомлений належний чином. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги (ч. 3 ст. 306 КПК України).

ІІІ. Мотиви слідчого судді

3.1. Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшла таких висновків.

01 травня 2023 року ОСОБА_3 звернулася до НАБУ із заявою про вчинення кримінальних правопорушень директором КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_4 та повідомила такі обставини:

- КП «Жилкомсервіс» під керівництвом ОСОБА_4 перетворилося у злочинне угруповання;

- попри її звернення не було знесено незаконно збудовану дерев`яну споруду («короб») власниками другого поверху будинку;

- здійснення ОСОБА_5 дій, спрямованих на відмивання коштів, одержаних злочинним шляхом, а саме отриманих від функціонування незаконного хостелу;

- неодноразові факти затоплення її квартири та нереагування на ці факти ОСОБА_4 ;

- пошкодження замків її вхідних дверей ОСОБА_6 та нереагування на цей факт з боку керівництва КП «Жилкомсервіс».

Наведені дії, за твердженням заявниці, спрямовані на заволодіння її квартирою з подальшим облаштуванням у ній хостелу.

Крім того заявниця послалася на незаконне переведення квартири АДРЕСА_1 , у нежитлове приміщення та надання дозволу на облаштування там закладу громадського харчування, а також відчуження квартир будинку для подальшого використання їх в якості нелегального хостелу.

Оскаржуючи бездіяльність, яка полягає у невнесенні зазначених відомостей до ЄРДР, ОСОБА_3 деталізувала обставини вчинених, на її думку, кримінальних правопорушень та повідомила про облаштування ОСОБА_6 приміщення для російських окупаційних військ у 2021 році та надходження на її адресу рахунків на оплату комунальних послуг, якими вона не користується.

3.2. Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України визначено право оскарження бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Положення ч. 1 ст. 214 КПК України покладають на слідчого обов`язок невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Порядок внесення таких відомостей врегульований ч. 5 ст. 214 КПК України та розділом ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30 червня 2020 року. Зокрема, цими нормативно-правовими актами передбачено, що до ЄРДР підлягає внесенню короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Разом з тим, як зазначив Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2021 року у справі № 556/450/18, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Викладене свідчить про наявність у слідчого та прокурора обов`язку після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, перевірити достатність відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, і лише за наслідками такої перевірки ним може бути ухвалене рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у повідомленні має бути зазначено конкретні відомі заявнику обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому воно полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК).

Оцінюючи, чи відбулося виконання цього обов`язку відповідно до вимог кримінального процесуального закону, слідчий суддя має з`ясувати, чи містить зміст повідомлення про кримінальне правопорушення обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

3.3. На думку ОСОБА_3 , наведені нею обставини свідчать про наявність в діях зазначених у заяві осіб ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. 191, 209, 210, 211, 364, 366-2 КК України.

Слідчий суддя звертає увагу, що посилання у тексті заяви на номер статті Особливої частини КК України, який за критерієм «кваліфікації» відповідає умовам предметної підсудності Вищого антикорупційного суду, саме по собі не є безумовним підтвердженням підсудності скарги цьому суду, оскільки у межах перевірки скарги на прийнятність слідчий суддя аналізує заяву на предмет наявності в ній саме відомостей про вчинення злочину, а не лише формального зазначення у ній певного номеру статті КК України.

Також під час оцінки доводів скарги слід виходити з приписів ч. 1 ст. 306 КПК України, яка пов`язує можливість її розгляду (чи окремих її вимог) слідчим суддею Вищого антикорупційного суду з належністю кримінальних проваджень до підсудності цього суду. Така підсудність визначається за одночасної наявності двох обов`язкових ознак (ч. 1 ст. 33-1 КПК України):

- стаття кримінального закону, за якою здійснюється кримінальне провадження, належить до переліку корупційних, передбачених приміткою до ст. 45 КК України, або передбачена ч. 1 ст. 33-1 КПК України (ст. 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 КК України);

- наявна хоча б одна з умов, передбачених п. 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України, які визначають особливості суб`єктного складу та предмету таких кримінальних правопорушень.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень кримінальним процесуальним законом. Такі повноваження, серед іншого, обмежуються здійсненням судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб лише у кримінальних провадженнях (стосовно кримінальних правопорушень), належних до підсудності відповідного суду.

3.4. Слідчий суддя звертає увагу, що заява ОСОБА_3 не містить викладу жодних обставин, які прямо чи опосередковано могли б допускати наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. 210 (нецільове використання бюджетних коштів, здійснення видатків бюджету чи надання кредитів з бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням), 211 (видання нормативно-правових актів, що зменшують надходження бюджету або збільшують витрати бюджету всупереч закону), 366-2 (декларування недостовірної інформації) КК України. Ані коло осіб, ані вчинені ними дії, про які йдеться у заяві, не дотичні до складу наведених кримінальних правопорушень.

Аналізуючи твердження ОСОБА_3 про вчинення легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом (ст. 209 КК України), слід констатувати, що заява не містить відомостей про вчинення предикатного діяння або іншої інформації щодо одержання доходів злочинним шляхом. Також відсутня інформація і про належність ОСОБА_5 (особи, яка на думку скаржника, вчинила такі дії) до переліку суб`єктів, зазначених у пп. 1, 2 ч. 5 ст. 216 КПК України, що виключає підсудність зазначеного кримінального правопорушення Вищому антикорупційному суду.

Оцінюючи наведені у заяві відомості на предмет наявності в них ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України, слідчий суддя виходить з диспозиції цієї норми кримінального закону, яка передбачає відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Стаття 191 КК України передбачає відповідальність за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні.

Разом з тим, заява ОСОБА_3 не містить відомостей про заволодіння, привласнення чи розтрату чужого майна, про заподіяння істотної шкоди матеріального характеру, про зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди.

Зазначена у заяві бездіяльність службових осіб КП «Жилкомсервіс» щодо невжиття заходів з демонтажу незаконної прибудови, вочевидь, не передбачає заволодіння чи привласнення майна, а відомості про заподіяння шкоди матеріального характеру такою бездіяльністю відсутні.

Твердження про існування злочинного угруповання, існування схеми виведення житла у нерухомість комерційного характеру мають абстрактний характер та ґрунтуються виключно на припущенні заявниці про існування певних фактів, тобто її суб`єктивній оцінці певних подій, адже жодних конкретних відомостей з цього приводу, які могли б бути перевірені в ході досудового розслідування, заява ОСОБА_3 не містить.

Інші наведені у заяві та скарзі обставини (отримання рахунків на оплату комунальних послуг, пошкодження вхідних дверей, надання прихистку мародерам, затоплення її квартири), вочевидь, у розумінні ст. 33-1 КПК України не належать до категорії корупційних кримінальних правопорушень, підсудних Вищому антикорупційному суду, а деякі з них (обладнання приміщення для розташування окупаційних військ) вже були предметом судового контролю, зокрема ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Полтави від 20 червня 2022 року задоволено скаргу ОСОБА_3 щодо невнесення відомостей до ЄРДР за цим фактом.

Враховуючи викладене, слідчий суддя констатує відсутність бездіяльності з боку уповноважених осіб НАБУ, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 214, 303, 307, 372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И Л А :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

Положення ч. 3 ст. 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р(ІІ)/2020 від 17 червня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду упродовж 5-ти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1