Справа №295/9164/23
УХВАЛА

Іменем України

20.07.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу власника майна ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні № 0000979 від 23.03.2023 року, та додані до неї матеріали,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до слідчого судді з указаною скаргою, якою просив зобов`язати слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 , який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000979 від 23.03.2023 року, повернути ОСОБА_5 грошові кошти, вилучені під час обшуку майна від 01.06.2023 року, а саме - 208 купюр номіналом 100 доларів США, 8 купюр номіналом 50 доларів США, 10 купюр номіналом 50 євро, а всього 21200 доларів США та 500 євро.

В обґрунтування вимог вказано, що 01.06.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира слідчим СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 проведено обшук у квартирі АДРЕСА_1 , в ході проведення якого вилучені вказані грошові кошти.

Заявник зазначив, що такі грошові кошти є його особистими збереженнями, які зібрані для його лікування, оскільки заявник є особою з інвалідністю першої групи внаслідок онкологічного захворювання, такі кошти жодного відношення до кримінального провадження не мають.

30.06.2023 року заявник звертався до слідчого, яким проводився обшук, із заявою про повернення вказаних грошових коштів, однак на день подання скарги відповіді на таку заяву не отримав.

В судовому засіданні представника власника майна - адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримала та просила задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання та пояснив, що заявником не надано до суду жодних доказів про те, що вилучені грошові кошти належать саме ОСОБА_5 .

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України, є видом бездіяльності, оскарження якої допускається відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Зі скаргою на бездіяльність, яка полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна може звернутись володілець такого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Частина друга вказаної норми містить перелік майна, яке може отримати статус тимчасово вилученого.

КПК України передбачає можливість тимчасового вилучення майна у трьох випадках: 1) у затриманої особи; 2) при проведенні огляду; 3) при проведенні обшуку. Майно є тимчасово вилученим до його повернення або вирішення питання про його арешт.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно повинно бути негайно повернуто особі, у якої воно вилучено.

Невиконання процесуального обов`язку щодо негайного повернення майна особі зумовлює існування процесуального механізму щодо оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, визначеного в п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited проти України», будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Також відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме, у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Встановлено, що 01.06.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира старшим слідчим СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 проведено обшук у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 , в ході проведення якого вилучені грошові кошти зокрема - 208 купюр номіналом 100 доларів США, 8 купюр номіналом 50 доларів США, 10 купюр номіналом 50 євро, а всього 21200 доларів США та 500 євро.

ОСОБА_5 не надано жодного доказу, що вилучені кошти надлежать саме йому.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку про залишення скарги без задоволення, оскільки заявником не надано жодних посилань на докази ні про те, що вилучені під час обшуку грошові кошти в розмірі 21200 доларів США та 500 євро належать саме заявнику та є його особистими збереженнями, ні про обґрунтовані підстави зберігання таких коштів за адресою, де вони були вилучені.

Крім цього, в ході розгляду скарги не знайшли жодного підтвердження і посилання заявника на те, що призначенням таких коштів мало бути майбутнє лікування ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 9, 167, 171, 306, 307 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_5 про повернення майна залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1