04.08.2023
справа № 642/4458/23
провадження № 1-кс/642/2254/23
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

04 серпня 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_6 , погоджене прокурором про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, раніше не судимого, з вищою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який на час вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді стрілець 3 відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні «солдат»

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло вищезазначене клопотання. В обґрунтування клопотання зазначено, що Слідчими другого СВ (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001514 від 29.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України № 46 від 25.02.2022 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 3 відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 4 стрілецького відділення військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України №173 від 18.06.2023 уважати таким, що вибув на стаціонарне лікування солдат ОСОБА_4 з 16.06.2023 до медичного пункту частини НОМЕР_1 НГУ.

Відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією в особливий період.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові.

Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну Гвардію України» Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.

У ст. 2 вказаного Закону зазначено, що основними функціями Національної гвардії України є: захист конституційного ладу України, цілісності її території від спроб зміни їх насильницьким шляхом; охорона громадської безпеки і порядку, забезпечення захисту та охорони життя, здоров`я, прав, свобод і законних інтересів громадян, та інше.

У своїй діяльності Національна Гвардія України (далі по тексту НГУ) керується Конституцією України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби, перебуваючи на посаді стрілець 3 відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ, 20.06.2023 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилився від проходження військової служби та провів час на власний розсуд.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, та за відсутності законних підстав, в умовах воєнного стану, без поважних причин та відповідного дозволу командирів, 20.06.2023 самовільно залишив лікувальний заклад, а саме медичний пункт військової частини НОМЕР_1 НГУ за адресою: АДРЕСА_3 , та у період з 20.06.2023 по 03.07.2023 перебував за межами частини, знаходячись постійно за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, солдат ОСОБА_4 в період з 20.06.2023 по 03.07.2023 в умовах воєнного стану, незаконно постійно перебував поза межами медичного пункту військової частини НОМЕР_1 НГУ не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 20.06.2023 №175 солдат ОСОБА_4 був виключений з усіх видів забезпечення з 20.06.2023 у зв`язку з самовільним залишенням лікувального закладу, а саме медичного пункту військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 21.06.2023 №176 солдата ОСОБА_4 уважати таким, що прибув із стаціонарного лікування 20.06.2023 із медичного пункту військової частини НОМЕР_1 (самовільно залишив лікувальний заклад).

04.07.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ №189 солдата ОСОБА_4 поновлено на всі види забезпечення.

За час відсутності на території військової частини НОМЕР_1 НГУ солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами території військової частини України в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд, до 03.07.2023 - до моменту добровільного самостійного повернення до тимчасового розташування 1 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ на ВОП «Пума» біля АДРЕСА_4 .

04.08.2023 старшим слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, раніше не судимого, з вищою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який на час вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді стрілець 3 відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні «солдат».

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 зазначеного злочину підтверджується зібраними у ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, а саме: повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення від 25.07.2023 №17/5/1-3249нт; матеріалами службового розслідування, згідно яких факт самовільного залишення медичного пункту військової частини НОМЕР_1 НГУ в АДРЕСА_2 солдатом ОСОБА_4 та його відсутність на службі без поважних причин у період з 20.06.2023 по 03.07.2023, вважається підтвердженим; допитами свідків у кримінальному провадженні.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування, обґрунтовується наступним:

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, у зв`язку з чим є усі підстави вважати, що ОСОБА_4 з метою уникнення від даного покарання буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Вказана обставина створює передумову уникнути підозрюваному ОСОБА_4 кримінальної відповідальності та переховуватися від органу досудового розслідування або суду. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваногоу разі не обрання йому запобіжного заходу.

Також, про наявність вказаного ризику свідчить той факт, ОСОБА_7 самовільно залишив медичний пункт військової частини НОМЕР_1 НГУ з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану та про своє місце перебування нікого не повідомляв до моменту самовільного добровільного з`явлення до військової частини, що свідчить про те, що останній у разі обрання іншого запобіжного заходу може переховуватись від органу досудового розслідування, прокурора та суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Може незаконно впливати на свідків, колишніх співслужбовців, у кримінальному провадженні шляхом їх вмовлянь з метою давати показання на свою користь, так як більшість із свідків є військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 НГУ та разом проходили військову службу в одній і тій же військовій частині разом з підозрюваним.

До того ж, показання свідків надані на досудовому слідстві не мають для суду наперед встановленої сили. Натомість суд досліджує всі докази безпосередньо в судовому засіданні.

Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків досудового розслідування та створить можливості для ОСОБА_4 незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. В той же час останній перебуваючи на волі не буде позбавлений можливості з використанням мобільних телефонів, тощо, здійснювати вплив на інших учасників кримінального провадження.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тим, що підозрюваний солдат ОСОБА_4 через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, а саме кримінальне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Оцінюючи в сукупності викладене, варто прийти до висновку, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку ОСОБА_4 та відповідно до ст. 194 КПК України, йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так, з урахуванням наявності ризиків переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду з причин бажанням уникнути покарання за тяжкий злочин, унеможливлює застосування до обвинуваченого особистого зобов`язання.

Також, перебування не в умовах відповідної державної установи, а саме за місцем проживання ОСОБА_4 при застосуванні домашнього арешту, надасть можливість підозрюваному покинути дане місце проживання, у зв`язку з чим даний запобіжний захід не дасть можливості запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, наявних в даному кримінальному провадженні.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, пов`язана з тим, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, м`якість застосування якого створить в очах суспільства та інших військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до сторони обвинувачення та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу. Водночас, поручителі з числа командування військової частини НОМЕР_1 НГУ не зверталися із письмовим зобов`язанням щодо поручительства та виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила задовольнити, посилаючись на те, що застосування жодного більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підозрюваний та його адвокат в судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого заперечували, пославшись, що ОСОБА_4 не має бажання переховуватись від органу досудового слідства та суду, прохали обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що подане клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Слідчими другого СВ (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001514 від 29.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

04.08.2023р. старшим слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України ОСОБА_4 .

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 зазначеного злочину підтверджується зібраними у ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, а саме: повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення від 25.07.2023 №17/5/1-3249нт; матеріалами службового розслідування, згідно яких факт самовільного залишення медичного пункту військової частини НОМЕР_1 НГУ в АДРЕСА_2 солдатом ОСОБА_4 та його відсутність на службі без поважних причин у період з 20.06.2023 по 03.07.2023, вважається підтвердженим; допитами свідків у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;незаконно впливати на свідків;вчиняти інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачений КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

В ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, який є тяжким злочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтованість повідомленої підозри підтверджується: заявою про вчинення злочину, протоколом допиту свідків,а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя, перевіривши надані матеріали, вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є доведеними.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як ризики, які дають достатнiпiдстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, варто розцінювати те, що ОСОБА_4 згідно ч. 5 ст. 12 КК України підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, у разі визнання його винуватим йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, за віком та станом здоров`я підозрюваного відсутні протипоказання для застосування до нього такого запобіжного заходу як тримання під вартою; у разі не застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та покарання, яке може йому загрожувати, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню iншим чином.

На підставі викладеного встановлено наявність обставин, передбачених пунктами 1 та 2 частинами ст. 194 КПК України, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Крім того, починаючи з 24.02.2022р. відповідно до Указу Президента України ОСОБА_8 №64/2022 в Україні введено воєнний стан. Однак, ОСОБА_4 незважаючи на теперішню складну ситуацію в країні, розуміючи те, що він вчиняє злочин в період військового стану, будучи військовослужбовцем, вчинив тяжкий злочин.

На підставі викладеного, з метою забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, є всі підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Саме такий випадок і має місце у даній справі, оскільки в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування викличного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності Збройних сил Українита не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків передбачених цим Кодексом наслідків передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюються ОСОБА_4 суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України в розмiрi сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб (2684 грн. х 40), а саме - в сумі 107 360 грн. При цьому в разі внесення застави необхідно покласти на підозрюваного ОСОБА_4 ряд обов`язків.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_6 , погоджене прокурором про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятора», строком на 60 діб, а саме до 01.10.2023 р. включно.

Визначити суму застави у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 107 360 гривень,які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області, протягом дії ухвали.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою; 2) не відлучатись з постійного місця проходження військової служби/місця проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця проходження служби; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 5) утримуватись від спілкування зі свідками, понятими, експертами.

Термін дії ухвали до 01.10.2023.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1