Справа № 132/1191/20
Провадження №1-кп/132/158/23
Вирок

Іменем України

08 травня 2023 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000034 від 20 січня 2020 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Калинівка Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого на утримання одну малолітню дитину, працевлаштованого, несудимого в силу ст.89 КК України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 та його представника адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника адвоката ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_14 20 січня 2020 року, перебуваючи в приміщенні кафе «Мальва», що розташоване за адресою: Вінницька область, місто Калинівка, вулиця Незалежності, будинок № 38, де проводив своє вільне дозвілля, близько 03год.00хв. вийшов на вулицю, де навпроти до входу в кафе, між ним та ОСОБА_15 виник черговий конфлікт, в ході якого ОСОБА_15 почав наносити удари ОСОБА_14 . В один з моментів, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зчепившись за одяг, впали на асфальт, на якому почали перекручуватися, та завдавати один одному удари кулаками в різні частини тіла. Вподальшому, ОСОБА_14 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, діставши із правої передньої кишені своєї куртки ніж, яким умисно наніс чотири удари в область черевної порожнини, ліве плече та ніг ОСОБА_15 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колотої рани передньої черевної стінки з наскрізним пошкодженням тонкої кишки та великого сальника з кровотечею; місцевого калового перетоніту; колото-різаної рани лівого плеча, верхньої третини лівого стегна; нижньої третини лівої гомілки; травматичного невриту лівого малогомілкового нерву. Вказана проникаюча колота рана передньої черевної стінки з наскрізним пошкодженням тонкої кишки та великого сальника з кровотечею у ОСОБА_15 відповідно до висновку експерта № 24 від 17.04.2020 року, являлась небезпечною для життя в момент спричинення, тому належить до тяжких тілесних ушкоджень, виникла від дії предмету, що мав колюче-різучі властивості, по давності утворення може відповідати строку 20.01.2020 року. Колото-різані рани лівого плеча, верхньої третини лівого стегна; нижньої третини лівої гомілки; травматичного невриту лівого малогомілкового нерву у ОСОБА_15 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_14 , в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково, зазначивши, що дійсно у ніч з 19 на 20 січня 2020 року перебував в приміщенні кафе «Мальва», що розташоване за адресою: Вінницька область, місто Калинівка, вулиця Незалежності, будинок № 38, де проводив із друзями своє вільне дозвілля, під час якого, вийшовши до кімнати, призначеної для куріння, побачив в ній ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , останній з яких, запропонував йому поборотися з ним на руках, на що він погодився, та в результаті цієї боротьби його переміг. Натомість ОСОБА_15 , обурившись програшом, почав наносити йому удари в ділянку голови, а він його відштовхувати, після чого він вийшов з цієї кімнати до зали кафе, а вподальшому на вулицю. Коли він перебував на вулиці, до нього знову підійшов ОСОБА_15 та почав його обіймати, та він дані дії розцінив як намагання примиритися, та вирішив, що конфлікт цим вирішений. Повертаючись у приміщення кафе, побачив, що ОСОБА_15 його наздоганяє, який силоміцьки за куртку витягнув його надвір, де вдарив своєю головою в обличчя, а він при цьому намагався його відштовхувати. Відійшовши до свого знайомого ОСОБА_17 та під час спілкування з яким, до нього знову підбіг ОСОБА_15 , який накинувся на нього, вони впали на асфальтне покриття, на якому почали битися та перекочуватися, під час чого, ОСОБА_15 перебуваючи зверху нього, взяв його за голову та вдарив нею об бордюру, після чого почав душити. В цей момент, він зрозумівши, що його життю загрожує небезпека, дістав із правої передньої кишені своєї куртки ніж, який раніше придбав та носив із собою для самооборони, яким наніс ОСОБА_15 хаотично декілька ударів, куди саме не пам`ятає. В результаті цього, він зміг вирватися, встати та втекти. Свою вину визнає частково, оскільки органом досудового розслідування неправильно кваліфіковані його дії за ч.1 ст.121 КК України, які слід на його переконання кваліфікувати за ст.124 КК України, адже він діяв з перевищенням меж необхідної оборони.

Не дивлячись на часткове визнання ОСОБА_14 своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, його вина в скоєнні даного злочину повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпілий ОСОБА_15 в судовому засіданні зазначив, що в січні 2020 року він разом із своїми товаришами перебував в кафе «Мальва», що розташоване за адресою: Вінницька область, місто Калинівка, вулиця Незалежності, будинок № 38, де відпочивали та вживали спиртне. Вийшовши в кімнату, призначену для куріння, побачив ОСОБА_14 , якому запропонував з ним поборотися на руках, на що той погодився. Після перемоги ОСОБА_14 з цій боротьбі, яка його обурила, між ними сталася бійка, по завершенні якої, вони розійшлися. Однак через деякий час, його друзі, повідомили йому, що ОСОБА_14 його обізвав, на що він, побачивши останнього на вулиці, почав його штовхати, ударив головою в обличчя, після чого почалася бійка, в ході якої вони впали на асфальт та почали один одному наносити удари. Під час цієї бійки, він відчув гострий біль в животі, де дівся ОСОБА_14 він не бачив. Після скоєного, ОСОБА_14 попросив вибачення, відшкодував йому заподіяну шкоду, а тому жодних матеріальних та моральних претензій до нього він не має, та просить його суворо не карати.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні повідомив, що в ніч з 19 на 20 січня 2020 року він перебував в кафе «Мальва», де зустрівся із своїм знайомим ОСОБА_15 , який в кімнаті, призначеній для куріння, почав боротися на руках із ОСОБА_14 , під час чого, між ними виникла суперечка через боротьбу, яка переросла в бійку. Він розборонив ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , після чого вони вийшли на вулицю, де між ними знову поновилась бійка, під час якої, вони впали на землю, де почали завдавати один одному удари. В якийсь момент, ОСОБА_15 закричав, що ОСОБА_14 його вдарив ножем, після чого, останній піднявся та втік в невідомому напрямку. Підійшовши до ОСОБА_15 , який перебував в крові та на якому були наявні поранення, був виявлений ніж. Після приїзду машини швидкої допомоги, він разом з ОСОБА_15 поїхав до лікарні, до останнього прооперували.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні повідомив, що в ніч з 19 на 20 січня 2020 року він разом із своєю дівчиною та знайомими, серед яких був і ОСОБА_14 , відпочивав в кафе «Мальва». Під час цього відпочинку, перебуваючи на вулиці, побачив, як ОСОБА_15 почав чіплятися до ОСОБА_14 , спочатку ображаючи його грубою нецензурною лайкою, та перший завдав йому удар, після чого між ними розпочалась обоюдна бійка. Він хотів їх розборонити, однак йому завадив незнайомий хлопець, який його відштовхнув. Під час бійки, ОСОБА_15 з ОСОБА_14 впали на землю, де продовжували наносити один одному удари. В момент, коли ОСОБА_15 перебував зверху ОСОБА_14 та наносив тому удари, він з дівчиною зайшов всередину кафе, а тому кінця бійки не бачив.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні повідомив, що в січні 2020 року він разом із своїм товаришем перебував в кафе «Мальва», де на вулиці побачив ОСОБА_14 , який направлявся до входу в кафе, до якого підійшов ОСОБА_15 , який взявши за того верхній одяг, відтягнув до себе та завдав своєю головою йому удар в обличчя. Між ними зав`язалась бійка, під час якої їх розборонили, відтягнувши один від одного, після чого він зайшов в приміщення кафе, і що відбувалось далі, не бачив.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні повідомила, що в січні 2020 року перебувала в кафе «Мальва», та вийшовши на вулицю побачила бійку, яка відбувалась між ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які перебували на землі, та наносили один одному удари. Під час бійки, звернула увагу на той момент, коли ОСОБА_14 замахнувся рукою в сторону ОСОБА_15 , та почула, як щось впало. Підійшовши ближче, вона побачила ніж, на якому були наявні сліди крові. ОСОБА_14 піднявшись, втік в невідомому напрямку, а ОСОБА_15 знаходився на землі, який був в крові.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні повідомила, що в ніч з 19 на 20 січня 2020 року перебувала в кафе «Мальва», та вийшовши на вулицю з подругою, побачила, що між ОСОБА_15 та ОСОБА_14 відбувається бійка, під час якої ОСОБА_14 достав ножа, і наніс ним декілька ударів ОСОБА_15 , зокрема в ділянку живота. В момент коли вони підійшли до ОСОБА_15 , ОСОБА_14 викинув ніж та втік, який вона знайшла, та з використанням серветки його підняла, і поклала на підвіконник.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні повідомила, що в ніч з 19 на 20 січня 2020 року разом з подругою ОСОБА_20 перебувала в кафе «Мальва», де відпочивали, та вийшовши на вулицю побачили бійку між ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які лежали на землі та наносили один одному удари. Під час бійки, ОСОБА_14 підвівся на ноги та почав втікати, після чого підійшовши до ОСОБА_15 , вона пробачила на його тілі поранення та кров, та почула від останнього, що його підрізав ОСОБА_14 . Вона надала першу медичну допомогу та викликала швидку. Її подруга ОСОБА_20 знайшла ніж, біля місця бійки, який їй показала.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні повідомила, що в січні 2020 року перебувала в кафе «Мальва», де відпочивала, та вийшовши на вулицю побачила, як на землі лежить ОСОБА_15 , який був у крові та на якому були наявні тілесні ушкодження. Самої бійки вона особисто не бачила, однак на її місці був виявлений ніж, який вподальшому був переданий компетентним органам.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні повідомила, що в ніч з 19 на 20 січня 2020 року працювала офіціантом в кафе «Мальва», та перебувала на зміні, під час якої один з відвідувачів повідомив, що у дворі кафе когось поранили ножем. Вийшовши на вулицю, вона побачила ОСОБА_15 , який лежав на асфальті без свідомості, на якому були наявні тілесні ушкодження в ділянці живота та сліди крові.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні повідомила, що в січні 2020 року працювала барменом в кафе «Мальва», та постійно перебувала за стійкою бара, до якого підійшов один з відвідувачів та повідомив, що у дворі кафе когось поранили ножем. На вулицю вона не виходила, а тому про обставини бійки та її учасників їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні повідомив, що в ніч з 19 на 20 січня 2020 року він перебував в кафе «Мальва», де відпочивав в одній компанії з ОСОБА_15 , який в кімнаті, призначеній для куріння, вступив у конфлікт з ОСОБА_14 , під час якого, ОСОБА_15 перший наніс останньому удар, після якого між ними розпочалась бійка, в яку втрутились присутні, та розборонили їх. Вийшовши на вулицю, бійка поновилась, під час якої ОСОБА_15 та ОСОБА_14 впали на землю, де продовжили наносили один одному удари. Він намагався втрутитись, однак його відштовхнули. По завершенні бійки, ОСОБА_15 лежав на землі, та повідомив, що йому нанесені ножові поранення.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні повідомив, що в ніч з 19 на 20 січня 2020 року він разом із товаришами ОСОБА_14 та ОСОБА_27 перебував в кафе «Мальва», де вони відпочивали та вживали спиртне. Через деякий час, ОСОБА_14 залишив їх компанію, повідомивши їм, що йде додому. Жодної бійки чи конфліктної ситуації він не бачив. Лише, коли залишав кафе, на вулиці побачив машину швидкої допомоги, однак причину її приїзду не з`ясовував.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні повідомив, що в січні 2020 року разом із товаришами ОСОБА_14 та ОСОБА_26 , він перебував в кафе «Мальва», де вони відпочивали та вживали спиртне. Під час спільного відпочинку, ОСОБА_14 вийшов, і більше він його не бачив. Жодної бійки чи конфліктної ситуації він не спостерігав. Коли залишав кафе, на вулиці побачив машину швидкої допомоги, однак причину її приїзду не з`ясовував.

Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні повідомив, що потерпілий ОСОБА_15 є його сином, якому 20 січня 2020 року було завдано ножових поранень, внаслідок чого його було доставлено в заклад охорони здоров`я, де прооперовано. Перед операцією, з сина була знята вся верхня одежа, з наявними на ній плямами крові, яку він забрав додому, та вподальшому на вимогу працівників поліції, передав їм для проведення експертних досліджень.

Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні повідомила, що з ОСОБА_14 перебуває в цивільному шлюбі, від якого вони мають спільну дитину. Очевидицею нанесення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень ОСОБА_15 вона не була, про дані обставини їй стало відомо від цивільного чоловіка.

Від допиту інших свідків обвинувачення, а саме ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , прокурор ОСОБА_35 відмовилася, а обвинувачений ОСОБА_14 та його захисник адвокат ОСОБА_36 , представник потерпілого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_37 підтримали позицію прокурора та не наполягали на їх виклику та допиті, а тому на підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 24.02.2023 року, дана відмова прийнята судом та визнано недоцільним допит вказаних осіб під час розгляду даного кримінального провадження. За вказаних обставин, покази вказаних свідків, які були надані в ході досудового розслідування, та які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами в даному кримінальному провадженні.

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_14 підтверджується наступними доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.01.2020 року, згідно якого слідчий СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_38 , прийняв 20.01.2020 року заяву від ОСОБА_15 , який повідомив, що 20.01.2020 року близько 03год.30хв. невідома особа, поблизу кафе «Мальва», завдала йому тілесні ушкодження за допомогою предмета ззовні схожого на ніж;

- протоколом огляду місця події від 20.01.2020 року, та фототаблицями до нього, згідно яких слідчий СВ Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_38 , в присутності понятих ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , в автомобілі моделі «Peugeot Boxer», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », на якому міститься напис «Швидка медична допомога», на якому транспортувався потерпілий ОСОБА_15 , з місця нанесення йому тілесних ушкоджень, до КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради, було виявлено та вилучено предмет ззовні схожий на ніж, який був оглянутий (протокол огляду речей, складений 20.01.2020 року слідчим СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_41 з фототаблицею до нього), визнаний речовим доказом (постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, винесена 20.01.2020 року слідчим СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_41 ), на який згідно ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_42 від 23.01.2020 року у справі № 132/279/20, був накладений арешт;

- протоколом огляду місця події від 20.01.2020 року, та фототаблицями до нього, згідно яких батько потерпілого ОСОБА_15 ОСОБА_28 добровільно видав слідчому СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанту поліції ОСОБА_43 , верхній одяг (куртку зеленого кольору; кофту коричневого кольору; шарф сірого кольору; штани темного кольору), в якому був одягнутий потерпілий ОСОБА_15 в момент, коли йому ОСОБА_14 наносив тілесні ушкодження, на якій були наявні сліди РБК, який визнаний речовим доказом (постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, винесена 20.01.2020 року слідчим СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_41 ), на який згідно ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_42 від 23.01.2020 року у справі № 132/279/20, був накладений арешт;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.01.2020 року, згідно якого свідок ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_14 , як особу, яка перебуваючи в кафе «Мальва», наносила тілесні ушкодження ОСОБА_15 ;

- висновком експерта № 62 від 14.02.2020 року, згідно якого запаховий слід, вилучений з поверхні рукоятки предмету схожого на ніж, наявні запахові сліди, які належать ОСОБА_14 ;

- висновками № 52 від 17.02.2020 року, № 53 від 17.02.2020 року, № 29 від 24.02.2020 року, № 30 від 24.02.2020 року, згідно яких визначено групову належність крові ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , та встановлено, що виявлена кров на клинку ножа, що був вилучений в рамках кримінального провадження, може походити від потерпілого ОСОБА_15 ;

- висновком судово-психіатричного експерта № 66 від 24.02.2020 року, згідно якого в період часу, до якого відноситься інкриміноване діяння, ОСОБА_14 на хронічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час, ОСОБА_14 на психічні розлади не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_14 не потребує. За психічним станом ОСОБА_14 не становить загрози для оточуючих;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.04.2020 року, та відеозаписом цієї слідчої дії, яка є невід`ємним додатком до вказаного протоколу, згідно яких потерпілий ОСОБА_15 показав місце, де у нього розпочався словесний конфлікт із ОСОБА_14 , який переріс у бійку, під час якої, останній завдав йому тілесні ушкодження за допомогою ножа;

- протоколом огляду речей від 15.04.2020 року, та фототаблицями до нього, згідно яких були відтворені відеозаписи з камер відеоспостереження, що розташовані на прилеглій території до кафе-бару «Мальва», тимчасовий дозвіл до яких був наданий ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_44 від 24.01.2020 року у справі № 132/279/20, згідно яких зафіксований початок конфлікту між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , їх падіння на плитку, нанесення ними ударів один одному, зміна їх розташування відносно кожного, а також момент появи в правій руці ОСОБА_14 предмету ззовні схожого на ніж, яким він наніс декілька ударів ОСОБА_15 , після чого залишив місце вчинення злочину, що підтверджено дослідженим в судовому засіданні відеозаписом із камер внутрішнього та зовнішнього відеоспостереження кафе «Мальва» за 20.01.2020 року, який є речовим доказом (постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, винесена 11.02.2020 року слідчим СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_41 );

- висновком експерта № 33 від 17.04.2020 року, згідно якого при дослідженні одягу ОСОБА_15 на куртці в ділянці лівого рукава у нижній частині, на переді джемпера зліва у нижній частині і в ділянці спинки зліва та по зовнішній поверхні лівого рукава, на передній половині штанів зліва у верхній частині виявлено пошкодження, що мають ознаки утворення дією плаского колючо-ріжучого предмета (предметів) типу клинка ножа, що мав гостре лезо. Судячи з характеру пошкоджень одягу та властивостей наданого знаряддя, дані пошкодження могли утворитися від дії клинка ножа, наданого на експертизу;

- висновком експерта № 131 від 17.04.2020 року, згідно якого предмет, вилучений 20.01.2020 року під час огляду автомобіля моделі «Peugeot Boxer», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », до категорії холодної зброї не відноситься, він є тичковим ножем, що виготовлений заводським способом;

- висновком експерта № 24 від 17.04.2020 року, згідно якого у ОСОБА_15 відповідно до наданих медичних документів, під час стаціонарного лікування в Калинівській ЦРЛ з 20.01.2020 року по 30.01.2020 року були виявлені тілесні ушкодження: проникаюча колота рана передньої черевної стінки з наскрізним пошкодженням тонкої кишки та великого сальника з кровотечою; місцевий каловий перетоніт; колото-різана рана лівого плеча (1), верхньої третини лівого стегна (1), нижньої третини лівої гомілки (1); травматичний неврит лівого малогомілкового нерву. Вказана проникаюча колота рана передньої черевної стінки з наскрізним пошкодженням тонкої кишки та великого сальника з кровотечою у ОСОБА_15 являлась небезпечною для життя в момент спричинення, тому належить до тяжких тілесних ушкоджень (згідно п.2.1.3 «к» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року), виникла від дії предмету, що мав колюче-ріжучі властивості, по давності утворення може відповідати строку, вказаному в постанові про призначення судово-медичної експертизи 20.01.2020 року. Колото-різані рани лівого плеча, лівого стегна, лівої гомілки, травматичний неврит лівого малогомілкового нерву у ОСОБА_15 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року).

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Положеннями статті 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Критерії визначення належності, допустимості та достовірності доказів встановлені у статтях 85-89 КПК України. У судовому рішенні має бути чітко зазначено, який саме доказ визнано судом неналежним, недопустимим чи недостовірним, а також наведено відповідні мотиви на підтвердження цього.

Процес оцінки доказів передбачає: необхідність формування внутрішнього переконання; всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності; необхідність керуватися законом при прийняті рішення. Ніякі докази не мають для суб`єкта оцінки наперед встановленої сили.

При цьому, внутрішнє переконання - це такий стан свідомості суб`єкта оцінки, коли він вважає, що зібрані й перевірені у справі докази є достатніми для вирішення питання щодо наявності чи відсутності обставин, які входять до предмета доказування, або інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і впевнений у правильності свого висновку.

Однак, це не означає, що суб`єкт оцінки вправі приймати процесуальні рішення лише за наявності у нього внутрішнього переконання, саме по собі внутрішнє переконання не має правового значення. Стаття 94 КПК України вимагає, щоб ця впевненість ґрунтувалась на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з вимогами закону, тобто закон вимагає, щоб внутрішнє переконання було обґрунтованим.

Вимоги закону щодо розгляду обставин справи слід розглядати і як вимоги щодо оцінки відповідних доказів. Це пов`язано з тим, що процесуальне рішення приймається на підставі всебічної, повної і об`єктивної оцінки зібраних і перевірених на поточний момент доказів, а не обставин справи. Тому внутрішнє переконання, до якого приходять суб`єкти оцінки, перш за все ґрунтується саме на такому всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх доказів у їх сукупності. Шлях внутрішнього переконання повинен відображуватись через мотивування висновків. Це дозволяє його перевірити і дійти висновку про правильність або помилковість.

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними та допустимими, такими, що не протирічать один одному, приймає їх та приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_14 у вчиненні даного кримінального правопорушення (злочину).

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника адвоката ОСОБА_36 про неправильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України, та необхідність застосування до нього положень ст.124 КК України, то суд зазначає наступне.

Статтею 124 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

Відповідно до вимог частини 1 статті 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно з частиною 3 статті 36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

За змістом частини 5 ст. 36 КК України, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж чи неперевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання, наявність чи відсутність обставин, передбачених частиною 5 статті 36 КК України.

Встановлені судом обставини в сукупності з наведеними у вироку доказами та даними про спосіб, характер та механізм заподіяння тілесних ушкоджень, їх кількість, локалізацію поранень, знаряддя злочину, динаміку дій обвинуваченого, та посткримінальну поведінку, свідчать про те, що в діях ОСОБА_14 відсутні ознаки необхідної оборони.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_14 діставши із правої передньої кишені своєї куртки ніж, умисно завдав ним чотири удари в різні частини тіла ОСОБА_15 .

Належних доказів на підтвердження того, що дії ОСОБА_15 за своїми об`єктивними ознаками могли створити реальну загрозу для життя та здоров`я ОСОБА_14 , які у подальшому викликали б невідкладну необхідність у нанесенні потерпілому чотирьох ударів ножем, матеріали справи не містять.

Зокрема, в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 03.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, органом досудового розслідування були встановлені конкретні дії, які вчинив ОСОБА_15 відносно ОСОБА_14 , які мали місце 20.01.2020 року у нічну пору доби біля входу у кафе «Мальва».

Так, згідно обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні №0000011 від 03.08.2020 року, ОСОБА_15 20.01.2020 року у нічну пору доби, перебуваючи біля входу в кафе «Мальва», умисно наніс один удар головою в область обличчя ОСОБА_14 , від якого останній втратив рівновагу та відійшов назад. Продовжуючи свої умисні протиправні дії, ОСОБА_15 підбіг до ОСОБА_14 та знову почав наносити тілесні ушкодження, ударивши його три рази кулаком у верхню частину тулуба, спричинивши ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді підшкірної поверхневої гематоми правої лопаткової ділянки, забою лівого гомілково-стопного суглобу, забою носа, які відповідно до висновку експерта № 85/105 від 10.11.2020 року належать до легких тілесних ушкоджень, які виникли від травматичної дії (удару, співударяння) тупого (-их) твердого (-их) предмета (предметів).

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_15 взяв його за голову, та вдарив нею об бордюр, після чого почав його душити, що за твердженнями обвинуваченого стало підставою сприймати дані дії як загрозу для його життя та здоров`я, та відповідно підставою для необхідної оборони, під час якої, він реалізуючи своє законне право на самозахист, з метою припинення цього посягання, дістав з кишені своєї куртки ніж, яким наніс декілька ударів потерпілому, спростовані обставинами, встановленими як під час розгляду даного кримінального провадження, так і в ході досудового розслідування, проведеного в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000011 від 03.08.2020 року, а також висновком експерта № 85/105 від 10.11.2020 року, згідно якого при судово-медичному обстеженні ОСОБА_14 , жодних тілесних ушкоджень в області його голови, лоба чи шиї, виявлено не було.

Таким чином, під час судового розгляду не встановлено, що ОСОБА_15 вчинив дії, які за своїм характером та об`єктивними проявами могли бути розцінені як такі, що досягли ступеню суспільної небезпечності, і викликали би у ОСОБА_14 стан необхідної оборони.

Надавати оцінку стану необхідної оборони лише на показаннях ОСОБА_14 , суд вважає неправильним.

За вищевказаних обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_14 не перебував у стані необхідної оборони, а тому підстав для кваліфікації його дій за ст.124 КК України, не має.

Відповідно до положень статті 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Цей стандарт у кримінальному провадженні, на думку суду було дотримано.

Дослідивши всебічно і об`єктивно усі обставини кримінального провадження, судом не було виявлено таких обставин, яким би версія обвинувачення не надала розумного пояснення або які би свідчили про можливість іншої версії інкримінованої події.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.1 ст.121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, правильно кваліфіковані органом досудового розслідування.

Положення частини 2статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Прокурор ОСОБА_35 у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просила визнати ОСОБА_14 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (років) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнити його від призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком на 3 (три) роки, та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

За роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_14 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, не судимий в силу ст.89 КК України, перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні одну малолітню дитину, працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Органом досудового розслідування в обвинувальному акті зазначено, що в ході досудового розслідування обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_14 , що передбачені статтею 66 КК України, не встановлено.

Статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 роз`яснено, що визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_14 : позитивне характеризування за місцем роботи та проживання; добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_14 , що визначені статтею 67 КК України, в ході досудового розслідування, та під час судового розгляду, не встановлено.

Положеннями статті 75 КК України передбачено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, урахувавши тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є обґрунтоване переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення рішення, зокрема на відомостях про вчинений особою злочин, характер суспільно небезпечного діяння, його наслідки, зміст протиправної поведінки. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватої особи в головних сферах життєдіяльності, її соціально-демографічні властивості, спосіб життя, соціальні зв`язки, посткримінальну поведінку, наскільки її ціннісні орієнтири збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі, соціально-психологічну характеристику тощо.

Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду, надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

До того ж слід зазначити, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину; особи обвинуваченого та способу його життя; наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують його покарання; беручи до уваги позицію потерпілої особи, яка просить його суворо не карати, оскільки ним принесене вибачення та відшкодована завдана шкода, суд прийшов до висновку, що зазначені обставини у їх сукупності не свідчать про ОСОБА_14 , як про особу, яка схильна до продовження злочинної діяльності та не свідчать про неможливість звільнення його від покарання з випробуванням.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_14 необхідно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з подальшим звільненням засудженого від покарання з випробуванням.

Саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде «особистим надмірним тягарем для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Як зазначено вище, закон наділяє суд дискреційними повноваженнями визначати, чи знижують встановлені під час судового розгляду обставини ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і призначати таке покарання, яке за видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення особи й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Застосування від імені держави до особи, визнаної винною, заходу примусу відноситься до дискреційних повноважень суду, які з додержанням засад верховенство права та законності було реалізовано при постановленні вироку в цьому провадженні.

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме знаряддя вчинення даного кримінального правопорушення - ніж, який згідно постанови слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_45 від 20.01.2020 року, та постанови заступника начальника СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницької області капітана поліції ОСОБА_46 від 17.04.2020 року, передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, а також об`єкти для експертних досліджень (зразки букального епітелію, зрізи нігтів), які відповідно до постанов слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_45 від 15.02.2020 року та 25.02.2020 року, передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно знищити.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме верхній одяг, що містив сліди кримінального правопорушення потерпілого ОСОБА_15 (куртку, кофту, шарф, штани), та обвинуваченого ОСОБА_14 (куртку, джинси); мобільний телефон марки «Самсунг» із сім-картою «Київстар», які згідно постанови слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_45 від 20.01.2020 року, передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно повернути власнику (законному володільцю).

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме відеозаписи із камер внутрішнього та зовнішнього відеоспостереження кафе «Мальва» за 20.01.2020 року, які згідно постанови слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_45 від 11.02.2020 року, залишено при матеріалах кримінального провадження, після набуття вироком законної сили, необхідно залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме медичну карту стаціонарного хворого № 368 на ім`я ОСОБА_15 , яку згідно постанови заступника начальника СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_46 від 17.04.2020 року, залишено при матеріалах кримінального провадження, після набуття вироком законної сили, необхідно повернути до відповідного закладу охорони здоров`я, з якого вона була тимчасово вилучена на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_42 від 13.03.2020 року у справі № 132/279/20.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, на вилучені в ході досудового розслідування кримінального провадження предмети та речі, накладався арешт, зокрема на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_42 від 23.01.2020 року у справі № 132/279/20, накладено арешт на знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а саме на предмет ззовні схожий на ніж; верхній одяг, що містив сліди кримінального правопорушення потерпілого ОСОБА_15 (куртку, кофту, шарф, штани), та обвинуваченого ОСОБА_14 (куртку, джинси); мобільний телефон марки «Самсунг» із сім-картою «Київстар».

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_42 від 23.01.2020 року у справі № 132/279/20.

Відповідно до частини 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно з пінкту 2 частини 4 статті 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Витрати на залучення експерта згідно висновку судової біологічної (одорологічної) експертизи № 62 від 14.02.2020 року у розмірі 1602грн.99коп.; висновку судової експертизи зброї № 131 від 17.04.2020 року у розмірі 653грн.80коп., а всього 2256грн.79коп., підлягають стягненню з ОСОБА_47 на користь держави.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається рішення про залік досудового тримання під вартою.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_14 відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 20.01.2020 року, був затриманий 20.01.2020 року в порядку статті 208 КПК України, безпосередньо після вчинення злочину за наявності ознак, які вказували на його причетність до вчинення даного кримінального правопорушення, та відносно нього згідно ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_42 від 21.01.2020 року у справі № 132/279/20, був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із правом внесення застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 63060грн.00коп. Як слідує з листа начальника Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1) ОСОБА_48 від 29.01.2020 року № 4/961; довідки про звільнення серії ВІН № 017124; квитанції АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» № 29735101-1 від 23.01.2020 року, ОСОБА_14 був звільнений з Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1) 24.01.2020 року, у зв`язку із внесенням застави у розмірі 63060грн.00коп., відповідно до ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_42 від 21.01.2020 року у справі № 132/279/20.

З урахуванням цього, на підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_14 необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні за період з 20.01.2020 року по 24.01.2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно положень статей 174, 182 КПК України, суд зобов`язаний прийняти рішення також щодо долі внесених в інтересах ОСОБА_14 в порядку запобіжного заходу застави, повернувши відповідні кошти особі, яка заставу внесла, оскільки обвинувачений умови, покладені на нього в порядку застосування запобіжного заходу не порушував.

Відповідно до частини 5 статті 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Заявлений цивільний позов потерпілий ОСОБА_15 просив залишити без розгляду в зв`язку з добровільним відшкодуванням шкоди обвинуваченим ОСОБА_14 , а тому суд приходить до висновку про необхідність його залишення без розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 08.05.2023 року, то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст.349, 368, 370, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, зарахувавши у відповідності до положень ст.72 КК України, в цей строк, період його перебування під вартою з 20 січня 2020 року по 24 січня 2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_14 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_14 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 08 травня 2023 року.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме знаряддя вчинення даного кримінального правопорушення - ніж, який згідно постанови слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_45 від 20.01.2020 року, та постанови заступника начальника СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницької області капітана поліції ОСОБА_46 від 17.04.2020 року, передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, а також об`єкти для експертних досліджень (зразки букального епітелію, зрізи нігтів), які відповідно до постанов слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_45 від 15.02.2020 року та 25.02.2020 року, передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, знищити.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме верхній одяг, що містив сліди кримінального правопорушення потерпілого ОСОБА_15 (куртку, кофту, шарф, штани), та обвинуваченого ОСОБА_14 (куртку, джинси); мобільний телефон марки «Самсунг» із сім-картою «Київстар», які згідно постанови слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_45 від 20.01.2020 року, передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, повернути власнику (законному володільцю).

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме відеозаписи із камер внутрішнього та зовнішнього відеоспостереження кафе «Мальва» за 20.01.2020 року, які згідно постанови слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_45 від 11.02.2020 року, залишено при матеріалах кримінального провадження, після набуття вироком законної сили, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме медичну карту стаціонарного хворого № 368 на ім`я ОСОБА_15 , яку згідно постанови заступника начальника СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_46 від 17.04.2020 року, залишено при матеріалах кримінального провадження, після набуття вироком законної сили, повернути до відповідного закладу охорони здоров`я, з якого вона була тимчасово вилучена на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_42 від 13.03.2020 року у справі № 132/279/20.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_42 від 23.01.2020 року у справі № 132/279/20, на знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а саме на предмет ззовні схожий на ніж; верхній одяг, що містив сліди кримінального правопорушення потерпілого ОСОБА_15 (куртку, кофту, шарф, штани), та обвинуваченого ОСОБА_14 (куртку, джинси); мобільний телефон марки «Самсунг» із сім-картою «Київстар» скасувати.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта відповідно до висновку судової біологічної (одорологічної) експертизи № 62 від 14.02.2020 року у розмірі 1602грн.99коп.; висновку судової експертизи зброї № 131 від 17.04.2020 року у розмірі 653грн.80коп., а всього 2256грн.79коп.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_14 у виді застави скасувати.

Заставу в розмірі 63060грн.00коп., сплачену згідно квитанції АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» № 29735101-1 від 23.01.2020 року на відповідний депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили - повернути заставодавцю.

Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя