ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/342/23 Справа № 699/874/22 Категорія: ч. 5 ст. 534 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законний представник обвинуваченого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 на ухвалу Городищенського райсуду Черкаської обл. від 13.03.2023 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною ухвалою задоволене клопотання потерпілого ОСОБА_10 та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 витрати на правову допомогу в розмірі 6500 (шість тисяч п`ятсот) грн. у кримінальному провадженні, в якому ухвалою Городищенського райсуду Черкаської обл. від 21.02.2023 р. було задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. ст. 49 та 106 КК України у зв`язку із закінчення строків давності, кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання відмовити повністю.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою висновок ВП ВС у справі № 598/1781/17 про те, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

Розгляд кримінального провадження завершився ухвалою Городищенського райсуду Черкаської області від 21.02.2023 р., якою ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49, 106 КК України у зв`язку із закінчення строків давності, кримінальне провадження закрито. Дана ухвала не оскаржувалась в апеляційному порядку і на момент постановлення оскаржуваної ухвали набрала законної сили. За таких обставин постає питання процесуальної правильності оскаржуваної ухвали уже після набрання законної сили ухвалою, якою завершився розгляд кримінального провадження по суті.

Суд в обґрунтування судового рішення послався на ст. 126 КПК України, якою визначено, що питання відшкодування процесуальних витрат може бути вирішено й ухвалою суду, а також на висновок ВП ВС щодо заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат. У цій же постанові (№ 598/1781/17) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що залишення без розгляду питання про розподіл процесуальних витрат не є істотним порушенням вимог КПК, не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості, призначення покарання та не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судових рішень. Також, суду першої інстанції послався на висновок у справі № 462/6473/16-ц, в якому ВП ВС зазначила, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

З таким тлумаченням судом першої інстанції норм процесуального закону та застосуванням правових позицій ВС, сторона захисту не погоджується з наступних підстав.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі посилається на висновок ВП ВС у справі № 598/1781/17 щодо тлумачення ст. 126 КПК України. Але суд залишив поза увагою позицію висловлену в цій справі, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Таким чином, ВП ВС дійшла висновку, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду. Розгляд кримінального провадження завершився ухвалою Городищенського райсуду Черкаської обл. від 21.02.2023 р. Ухвала суду щодо звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі положень ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності та закриття кримінального провадження щодо нього в апеляційному порядку не оскаржувалася. На момент постановлення оскаржуваної ухвали, ухвала суду щодо звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України набрала законної сили. За таких обставин постає питання процесуальної правильності постановлення оскаржуваної ухвали, після набрання судовим рішення (ухвалою) законної сили, яким завершився розгляд кримінального провадження по суті.

Захисниця вважає, що застосування судом першої інстанції правової позиції висловленої ВП ВС у справі № 462/6473/16-ц взагалі не підлягає до застосування в даному випадку, оскільки даним судовим актом дається висновок за яким процесуальним законом КПК чи ЦПК має вирішуватися відшкодування процесуальних витрат. ВП ВС у справі № 462/6473/16-ц дійшла висновку, що вирішення питання відшкодування процесуальних витрат має вирішуватися під час здійснення кримінального провадження.

За змістом ч. ч. 1 та 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Такий висновок висловлено у постанові ВС від 01.02.2023 р. справа № 751/3328/18.

Отже, розгляд кримінального провадження, де ОСОБА_9 мав статус обвинуваченого, завершився ухвалою Городищенського райсуду Черкаської області від 21.02.2023 р. Вказане судове рішення в даному кримінальному провадженні є остаточним та набрало законної сили, а отже його учасники (потерпілий та обвинувачений), втратили свій статус. Також, припинилися і дія доручення виданого Центром БВПД, на підставі якого захисник здійснювала захист обвинуваченого ОСОБА_9 . Акт долучений потерпілим про понесення процесуальних витрат до клопотання, складений після постановлення остаточного судового рішення у кримінальному провадженні, що є свідченням того, що даний документ не може бути підставою для стягнення з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 49 КК України.

В судове засідання апеляційного суду, призначене на 29.06.2023 р. представник потерпілого адвокат ОСОБА_12 , потерпілий ОСОБА_10 та законний представник потерпілого ОСОБА_13 не з`явились, були повідомлені належним чином про час і місце слухання справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_12 електронною поштою направив на адресу апеляційного суду пояснення з приводу оскаржуваного рішення та просив проводити розгляд справи без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, захисницю ОСОБА_7 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційну скаргу захисниці із вказаних в ній підстав, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

На думку апеляційного суду ці вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Так, з матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ухвалою Городищенського райсуду Черкаської обл. від 21.02.2023 р. було задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 та ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження за ч. 2 ст. 125 КК України, закрито.

Дана ухвала не оскаржувалась в апеляційному порядку і на момент постановлення оскаржуваної ухвали набрала законної сили та у даному кримінальному провадженні застосовуються вимоги Розділу VIII «Виконання судових рішень» КПК України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВП ВС у справі № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20 від 17.06.2020 р. КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, КПК України дозволяє вирішувати питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, вимоги апеляційної скарги захисниці ОСОБА_7 про те, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки розгляд кримінального провадження завершився ухвалою суду від 21.02.2023 р., якою ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. ст. 49 та 106 КК України у зв`язку із закінчення строків давності, а кримінальне провадження відносно нього за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито. Вказана ухвала не оскаржувалась в апеляційному порядку і на момент постановлення оскаржуваної ухвали набрала законної сили, то постає питання процесуальної правильності оскаржуваної ухвали уже після набрання законної сили ухвалою, якою завершився розгляд кримінального провадження по суті, до задоволення не підлягають,

Чинний КПК України надає право потерпілому звернутися з відповідним клопотанням до суду першої інстанції з метою вирішення питання про розподіл процесуальних витрат після набрання судового рішення законної сили в порядку Розділу VIII «Виконання судових рішень» КПК України.

Суд першої інстанції з посиланням на ст. ст. 534, 537 та 539 КПК України, які регламентують порядок розгляду питань, які виникають при виконанні судових рішень, правильно встановив фактичні обставини справи, а саме, що потерпілий ОСОБА_10 поніс витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 6500 грн., які підтверджені належними доказами ( а. пр. 107-110) та які не оспорюються в апеляції, та ухвалив законне рішення.

Крім того, відповідно до вказаного висновку ВП ВС не вирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання.

За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що обґрунтовані підстави для задоволення апеляційної скарги захисниці ОСОБА_7 відсутні.

Апеляційний суд вважає, що чинним КПК України не обмежено процесуальну форму вирішення питання про розподіл процесуальних витрат, у тому числі і витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком та надає таку можливість і після ухвалення рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. А тому посилання захисника ОСОБА_7 в апеляції на постанову ВП ВС у справі № 462/6473/16-ц, постанову ВС від 1.02.2023 р. у справі № 751/3328/18 не є ревалентними та не є підставою для скасування судового рішення.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які є підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Городищенського райсуду Черкаської обл. від 13.03.2023 р., якою стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 витрати на правову допомогу в розмірі 6500 (шість тисяч п`ятсот) грн. залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді