№ провадження 1-кп/606/146/23
Справа № 606/929/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Теребовля клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_4 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000058 від 19 лютого 2023 року, стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, громадянина України, із середньою освітою, не одружений, не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_4 , законного представника особи, стосовно якої вирішується клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 , особи, стосовно якої вирішується клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2023 року близько 09.00 години, під час дії воєнного стану в Україні, ОСОБА_5 , будучи у стані неосудності, зайшов у приміщення каплиці, що знаходиться у с. Сороцьке Іванівської ТГ Тернопільського району Тернопільської області, звідки викрав два підсвічники, які належали ОСОБА_8 та знаходилися на столі, після чого покинув приміщення вказаної каплиці, отримавши можливість розпорядитись викраденим на власний розсуд.

Вказаними діями ОСОБА_8 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 668,66 гривень. Таким чином, вказаними діями особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, що передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану. Разом з цим, встановлено, що в період вчинення суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_5 страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг, стабільний змішаний дефект психіки, що досягає рівня хронічного психозу, тому він не міг розуміти значення своїх дії і керувати ними. Відповідно до ст. 19 КК України, осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру. Згідно ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які. Вирішуючи вказані у ст. 513 КПК України питання, суд встановив наступне.

Так, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненні суспільно - небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав, чітко пояснив обставини вчинення діяння. А саме, що у лютому 2023 року в першій половині дня, він був вдома у батьків в с. Сороцьке, посварився з батьками та перебував у поганому настрої. Знаходячись біля капличці, що знаходиться між с. Сороцьке та с. Козівка Тернопільського району Тернопільської області він зайшов до каплички та вчинив там безлад, після чого звідти забрав два підсвідчника, які знаходилися на столі та приніс вказані підсвідчники додому. Чому він це зробив пояснити не може. Він критично відноситься до цього вчинку та вказав, що жаліє і в подальшому не буде повторювати подібного.

Свідок ОСОБА_9 , який є батьком особи яка вчинила суспільно - небезпечне діяння ОСОБА_5 відмовився давати показання на підставі ст. 63 Конституції України.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив , що у лютому 2023 року він по дорозі на роботу побачив у капличці яка знаходиться між с. Сороцьке та с. Козівка Тернопільського району безлад, після чого він повідомив про це старосту громади ОСОБА_11 , який викликав працівників поліції. В подальшому зі слів односельців йому стало відомо, що з каплички зникли два підсвічника, які принесла туди ОСОБА_8 . Капличка побудована за кошти людей, які за нею доглядають, вона знаходиться за межами селищ, люди добровільно приносять туди свої речі для оформлення каплички.

Законний представник ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що особа яка вчинила суспільно - небезпечне діяння ОСОБА_5 є його рідним братом, біля 20 років має психічне захворювання та періодично перебуває на лікуванні. Йому відомо, що до брата вже застосовувались заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної примусової психіатричної допомоги. Також у квітні-травні 2023 року він перебував на стаціонарному лікуванні у психіатричній лікарні м.Тернополя.

Поряд з цим, вчинення даного суспільно - небезпечного діяння ОСОБА_5 підтверджується дослідженими та проаналізованими в судовому засіданні наступними письмовими доказами:

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.02.2023 року, у фабулі якого зазначено, що 19.02.2023 року близько 09.00 год. ОСОБА_5 шляхом вільного доступу таємно викрав два металеві підсвічники із каплиці Святого джерела у с.Сороцьке Іванівської ТГ Тернопільського району;

-рапортом про отримання заяви від ОСОБА_11 про викрадення 19.02.2023 року в каплицчі біля села Сороцьке невідомою особою 2 мідних підсвічників;

-проколом огляду місця події від 19.02.2023 року з ілюстративними таблицями, а саме огляду культової споруди (каплички), яка знаходиться у с.Сороцьке Іванівської ТГ Тернопільського району, з якого вбачається, що в приміщенні зсередини каплички перебуває безлад, речі розкидані, відсутні підсвічники. Також під час огляду були вилучені сліди папілярних узорів рук: 1)із поверхні прозорої клейонки, яка знаходиться на столі, на відстані 3 см. від лівого краю та 3 см. від верхнього краю дальньої правої частини стола. 2,3) із поверхні прозорої клейонки яка знаходиться на столі , на відстані 12 см. від верхнього краю, та 3,6 см від лівого краю, дальньої лівої частини стола. 4) із поверхні металевого хреста із зворотної сторони, на відстані 32,4 см від нижнього краю, та 2 см від правого краю;

- заявою ОСОБА_9 (батька) від 19.02.2023 року, у якій він добровільно видає працівникам поліції два металеві підсвічника, які приніс його син ОСОБА_5 до дому;

- протоколом огляду предметів разом із ілюстративними таблицями від 19.02.2023 року, яким було оглянуто два металеві підсвічника золотистого кольору. Під час огляду вказаних підсвічників було виявлено та вилучено 2 сліди папілярних узорів пальців рук , які було опечатані у сейф-пакет WAR 0047462;

-висновком судової товарознавчої експертизи від 23.02.2023 року № СЕ-19/120-23/2108-ТВ, згідно якого ринкова вартість вживаних підсвічників кількістю 2 шт. станом на 19.02.2023 року могла становити 668,66 грн.;

- висновком судової дактилоскопічної експертизи від 23.02.2023 року № СЕ-19/120-23/2123-Д, згідно якого вбачається, що один слід папілярних узорів, який виявлений та вилучений при огляді предмета 19.02.2023 року, розміром 27*17 мм. є придатним для ідентифікації по ньому особи та залишений безіменним пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- висновком судової дактилоскопічної експертизи від 23.02.2023 року № СЕ-19/120-23/2121-Д, згідно якого вбачається, що із 4 слідів папілярних узорів - 3 придатні для ідентифікації та три сліди пальців рук залишені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дактилокарта заповнена на ім`я якого була надана на дослідження, а саме : слід, найбільшими розмірами по осях 29*15 мм на відрізку липкої стрічки 1, залишений вказівним пальцем правої руки; слід , найбільшими розмірами по осях 22*15 мм на відрізку липкої стрічки №3 залишений середнім пальцем лівої руки; слід , найбільшими розмірами по осях 25*18 мм, на відрізку липкої стрічки 4, залишений великим пальцем лівої руки;

- рапортом слідчого СВ ВП №3 (м.Теребовля) ОСОБА_3 , згідно ст.232 п.11 КПК України нею встановлено та допитано особу, щодо якої завдано шкоду по даному кримінальному провадженню, а саме ОСОБА_8 , яка підтвердила що підсвічники належать їй і вона їх надала до каплички тимчасово, для користування, просила не визнавати її потерпілою, претензій до ОСОБА_5 не має, підсвічники просила їй повернути. Повідомила що перебуває за кордоном.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення та надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Правова позиція ЄСПЛ щодо цього відображена, зокрема, у п.43 рішення від 14лютог7о 2008 року у справі «Кобець проти України», де Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

Отже, під час судового розгляду кримінального провадження 0000058 від 19 лютого 2023 року, проаналізувавши докази в їх сукупності, судом встановлено, що органом досудового розслідування правильно встановлено фактичні обставини за якими було вчинено кримінальне правопорушення та дії особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру кваліфіковані вірно, що суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, мало місце, вина ОСОБА_5 у його вчиненні доведена. Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні не погодився з кваліфікацією по даному кримінальному провадженню, посилаючись на те, що ОСОБА_5 корисливого мотиву та умислу на таємне викрадення чужого майна не мав, хто є потерпілим по справі не встановлено. Вважає, що даний злочин може бути кваліфіковано за ст. ст. 178, 179 КК України, зазначає, що досудове розслідування проведено не в повному обсязі, не допитані особи, які могли прояснити обставини по справі та вина ОСОБА_5 за ч.4 ст. 185 КК України не доведена.

Суд не погоджується з доводами захисника про те, що досудовим розслідуванням неправильно вказана кваліфікація за ч.4 ст.185 КК України, а треба було кваліфікувати за ст.178 або ст. 179 КК України.

Ст. 178 КК України, передбачає пошкодження релігійних споруд чи культових будинків, предметом злочину є релігійна споруда чи культовий будинок, якими є будова обрядового призначення, яка має внутрішнє приміщення. Об`єктивна сторона -будь-яке діяння, що призвело до пошкодження чи зруйнування релігійної споруди чи культового будинку як наслідку суспільно небезпечного посягання. Наслідками суспільно-небезпечного діяння особи є: 1) пошкодження релігійної споруди чи культового будинку; 2)зруйнування релігійної споруди чи культового будинку.

Ст. 179 КК України, передбачає незаконне утримання, осквернення або знищення релігійних святинь, предметом злочину є релігійна святиня-споруда чи культовий будинок, інші предмети матеріального світу, шановані в певній релігії, які є у державній власності чи у власності релігійної організації, а також місце поклоніння певної релігії.

По даному кримінальному провадженню предметом злочину є підсвічник. Згідно дослідницької частини висновку експерта від 23.02.2023 року № СЕ- 19/120-23/2108-ТВ підсвічник - це товари народного споживання, побутові товари, металева галантерея, сувеніри. За призначенням - інші металеві галантерейні вироби, за видом- підсвічник. Об`єкт дослідження виготовлений із металу. Жовтого кольору, висотою 29 см, кількістю 2 шт. будь-які маркувальні позначення та наліпки відсутні .

Стороною захисту на досудовому слідстві та під час слухання справи в суді ніякі клопотання не заявлялися. Суд, вважає, що підстав для перекваліфікаціїї ст.185 ч.4 КК України немає. Також захисник не пояснив, які саме фактичні обставини справи мав підтвердити чи спростувати зазначений ним свідок ОСОБА_11 , і таким чином, як відсутність його показань може вплинути на законність та обгрунтованість при прийняті в справі судового рішення.

Щодо думки захисника, про відсутність мотиву та умислу у ОСОБА_5 у вчиненні ним суспільно-небезпечного діяння, то суд звертає увагу, що прокурором відповідно до закону подано клопотання , про застосування примусових заходів медичного характеру за фактом вчинення суспільно -небезпечного діяння, що містить ознаки складу злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України без встановлення умислу, мети і мотиву, про що також вказав Верховний Суд у своїй постанові № 206/5483/18 від 12.03.2020 року.

Також, суд не погоджується з доводами захисника, що по справі не встановлений потерпілий, та у жодної особи немає цього статусу. Така позиція захисника не ґрунтується на вимогах закону. Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у Справа № 439/397/17, поняття "потерпілий" у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття "потерпілий" у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.

Натомість, поняття "потерпілий" визначено кримінально-процесуальним законодавством. Так, ч. 1 ст. 55 КПК встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Поняття "потерпілий" у кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення.

Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.

У ч. 2 ст. 55 КПК визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

На відміну від цього у кримінально-правовому розумінні особа стає потерпілою вже з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Отже, потерпілий в кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення цього посягання, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.

Таким чином, оскільки за результатами розгляду даного кримінального провадження встановлено, що внаслідок суспільно небезпечного діяння, яке вчинив ОСОБА_5 було завдано ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 668,66 гривень цього факту достатньо, щоб вважати останню потерпілою від кримінального правопорушення, що свідчить про наявність в діях ОСОБА_5 , діяння передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Відмова ОСОБА_8 від статусу потерпілого у кримінальному провадженні, що призвело до обмеження її прав, передбачених ст. 56 КК, є наслідком її особистого волевиявлення і реалізації прав передбачених законом, проте це не тягне автоматично за собою матеріальну відсутність особи, що потерпіла від злочину у кримінально-правовому аспекті.

Згідно висновку судово - психіатричного експерта №239 від 27 квітня 2023 року, ОСОБА_5 на період часу до якого відносяться інкриміновані йому діяння та на даний час страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїчної шизофренії, безперервний перебіг, стабільний змішаний дефект психіки, що досягає рівня хронічного психозу, тому він не міг та не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Наявність зазначеного психічного захворювання є підставою застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної примусової психіатричної допомоги. Із вказаного висновку вбачається, що ОСОБА_5 вчинив інкриміноване йому суспільно небезпечне діяння в стані неосудності. В судовому засіданні прокурор просив застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру, у вигляді амбулаторної примусової психіатричної допомоги з підстав, викладених в клопотанні.

Законний представник ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

ОСОБА_5 провину визнав, розкаявся та не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

При вирішенні питання про необхідність застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння. На підставі ст. 94 КК України залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд може застосувати один із примусових заходів медичного характеру. Враховуючи вимоги ст. 94 КК України, беручи до уваги, висновок судово-психіатричного експерта №239 від 27 квітня 2023 року, згідно якого ОСОБА_5 потребує застосування примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної примусової психіатричної допомоги, зважаючи на характер вчиненого ОСОБА_5 діяння, його ступінь небезпечності для себе або інших осіб, суд вважає за необхідне застосувати до нього примусовий захід медичного характеру у вигляді амбулаторної примусової психіатричної допомоги. Таким чином, клопотання слідчого підлягає задоволенню. Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на проведення експертиз відповідно до вимог ст. 124 КПК України слід віднести на рахунок держави. Керуючись ст.ст.100, 370, 371, 372, 503, 513, 516 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_4 про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_5 задовольнити. Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної примусової психіатричної допомоги.

Речові докази: - два підсвічники, які надійшли з Тернопільського НДЕКЦ МВС України після проведення судової товарознавчої експертизи, які упаковані к поліетиленовий пакет та скріплено біркою № 7649428, які зберігаються у камері речових доказів ВП №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області згідно квитанції № 540 від 28.02.2023 року - повернути ОСОБА_8 , після набрання ухвалою законної сили. Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи від 23.02.2023 року № СЕ-19/120-23/2108-ТВ; судової дактилоскопічної експертизи від 23.02.2023 року № СЕ-19/120-23/2123-Д; судової дактилоскопічної експертизи від 23.02.2023 року № СЕ-19/120-23/2121-Д- компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України. Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Теребовлянський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Копія ухвали, після набрання нею законної сили, направити до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» (вул. Тролейбусна, 14, м. Тернопіль,) для виконання в частині застосованих примусових заходів медичного характеру.

Суддя ОСОБА_1