Справа № 368/781/23
УХВАЛА

Іменем України

"29" червня 2023 р. Слідчий суддя Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , сторони кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 та слідчої ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0001470 від 19.06.2023 р. з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 369 КК України про арешт тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ :

19 червня 2023 року слідча СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0001470 від 19.06.2023 р. з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 369 КК України.

Дане клопотання обґрунтовано тим, що 17.06.2023 до ч/ч ВП №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від поліцейського СРПП ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області, ОСОБА_5 про те, що за адресою м. Кагарлик, поблизу буд. №1 вул. Козацька зупинено транспортний засіб марки "Вайпер" під керуванням ОСОБА_6 , який за для уникнення складання адміністративних матеріалів, надав працівникам поліції неправомірну вигоду, а саме грошові кошти в розмірі 1 тис. грн. ( ЄО № 3088 від 17.06.2023).

Під час огляду місця події за адресою Київська область, Обухівський район, м. Кагарлик на перехресті вул. Незалежності та вул. Козацька, а саме на відстані 100 м. від. буд. №1, вул. Козацька, 17.06.2023 було оглянуто салон службового автомобіля поліції марки Renault Kango, з номерними знаками НОМЕР_1 на синьому фоні де біля переднього пасажирського сидіння виявлено, оглянуто та вилучено одну грошову банкноту номіналом 1000 гривень із серійним номером: АЄ 2950461, яку за повідомленням патрульного поліцейського ОСОБА_5 , йому надав водій транспортного засобу (мотоцикл) марки «Вайпер», за не притягнення останнього до адміністративної відповідальності, а саме за відсутність посвідчення водія, відсутність свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та керування транспортним засобом у нетверезому стані.

Вищевказані грошові кошти вилучено до спеціального пакету № 0941986.

Під час огляду місця подій громадянин ОСОБА_6 пояснив, що запропонував грошові кошти в розмірі 1000 тис. грн., працівникам поліції за не притягнення його до адміністративної відповідальності, хоча і був попереджений про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди працівникам поліції.

19.06.2023 вказані відомості внесені до ЄРДР за №0001470, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України

19.06.2023 вказані грошові кошти визнані речовими доказами та приєднанні до кримінального провадження № 0001470.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Ч. 2 ст. 167 КПК України передбачає, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1)збереження речових доказів;

2)спеціальної конфіскації;

3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)у відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами у кримінальному провадженні є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

Вилучені в ході огляду салону службового автотранспорту поліції з якого вилучено грошові кошти в розмірі 1000 гривень, які є безпосереднім предметом злочину, передбаченого ст. 369 КК України, а саме є неправомірною вигодою наданою працівникам сектору реагування патрульної поліції ВП №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області за не притягнення водія транспортного засобу марки «Вайпер» ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Таким чином, досягнення мети арешту майна, передбаченого ч.2 ст. 170 КПК України, а саме: забезпечення збереження речових доказів, можливо лише за умови їх належного зберігання в органі досудового розслідування без можливості доступу до нього та використання сторонніми особами.

Виходячи з того, що на даний час у слідства є достатні підстави вважати, що вилучені в ході проведеного огляду місця події грошові кошти є безпосереднім предметом злочину що розслідується, а також з метою забезпечення проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, забезпечення збереження речових доказів, а також з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, знищення чи відчуження вказаного майна та забезпечення виконання у подальшому судових рішень у кримінальному провадженні, необхідно накласти арешт на вилучені 17.06.2023 під час огляду салону службового транспортного засобу поліції грошові кошти в розмірі 1000 гривень, із забороною користування та розпорядження вказаним майном.

Власника майна ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора ОСОБА_8 , слідчого ОСОБА_4 , перевіривши надані матеріали клопотання, вважаю, що клопотання підлягає до задоволення.

Так, слідчим відділення Обухівського РУП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001470 від 19.06.2023 р. з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 369 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що 17.06.2023 до ч/ч ВП №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від поліцейського СРПП ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області, ОСОБА_5 про те, що за адресою м. Кагарлик, поблизу буд. №1 вул. Козацька зупинено транспортний засіб марки "Вайпер" під керуванням ОСОБА_6 , який за для уникнення складання адміністративних матеріалів, надав працівникам поліції неправомірну вигоду, а саме грошові кошти в розмірі 1 тис. грн. ( ЄО № 3088 від 17.06.2023).

Під час огляду місця події за адресою Київська область, Обухівський район, м. Кагарлик на перехресті вул. Незалежності та вул. Козацька, а саме на відстані 100 м. від. буд. №1, вул. Козацька, 17.06.2023 було оглянуто салон службового автомобіля поліції марки Renault Kango, з номерними знаками НОМЕР_1 на синьому фоні де біля переднього пасажирського сидіння виявлено, оглянуто та вилучено одну грошову банкноту номіналом 1000 гривень із серійним номером: АЄ 2950461, яку за повідомленням патрульного поліцейського ОСОБА_5 , йому надав водій транспортного засобу (мотоцикл) марки «Вайпер», за не притягнення останнього до адміністративної відповідальності, а саме за відсутність посвідчення водія, відсутність свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та керування транспортним засобом у нетверезому стані.

Вищевказані грошові кошти вилучено до спеціального пакету № 0941986.

Під час огляду місця подій громадянин ОСОБА_6 пояснив, що запропонував грошові кошти в розмірі 1000 тис. грн., працівникам поліції за не притягнення його до адміністративної відповідальності, хоча і був попереджений про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди працівникам поліції.

19.06.2023 вказані відомості внесені до ЄРДР за №0001470, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України

19.06.2023 вказані грошові кошти визнані речовими доказами та приєднанні до кримінального провадження № 0001470.

За приписами частини 1 статті 167 Кримінального процесуального кодексу України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Зі змісту частини 2 вказаної статті вбачається, що тимчасово вилученим може бути майно щодо якого є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Як визначає стаття 168 Кримінального процесуального кодексу України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час законного затримання особи в порядку, передбаченому статтями 207 і 208 цього кодексу, а також під час обшуку й огляду із складанням відповідного протоколу, наданням його копії особі, у якої вилучене майно, або її представнику та забезпеченням його схоронності в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, приписами частини 3 статті 170 кримінального процесуального кодифікованого закону України регламентовано, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті (арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів), той накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу, а саме: речовими доказами є матеріальні об`єкти, а також документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Також арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно, відповідно до правил цього кодексу.

Системний аналіз відповідного законодавства та змісту клопотання слідчого свідчить про те, що заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема, арешт майна, не можуть застосовуватись поза межами конкретного кримінального провадження й після закінчення строків досудового розслідування, а тому будь-які слідчі (розшукові) або негласні слідчі (розшукові) дії, в тому числі й застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а встановлені внаслідок них докази - недопустимими.

Зі змісту статті 219 Кримінального процесуального кодексу України вбачається, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом 2 місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Цей строк може бути продовжений, однак загальний його строк не може перевищувати 6 місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості та 12 місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Також, вирішуючи питання щодо арешту тимчасово вилученого майна, слідчий суддя ураховує зміст частини 2 статті 132 зазначеного нормативно-правового документу, відповідно до якої клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Підпункт а пункту 1 частини 1 статті 38 Кримінального процесуального кодексу України визначає слідчі підрозділи органів Національної поліції органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство).

Одночасно із цим й пункт 3 частини 2 розділу 1 Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 570 від 06.07.2017 року, визначає, що органами досудового розслідування, зокрема, є слідчі відділи (відділення) територіальних (відокремлених) підрозділів поліції.

Слідчий суддя впевнився у тому, що дійсно клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Окрім того, приписами статті 171 кримінального процесуального кодифікованого закону України встановлені вимоги до клопотання про арешт майна, з огляду на які, із відповідним клопотанням до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Крім того, з огляду на зміст частини 2 статті 64 -2 Кримінального процесуального кодексу України, із клопотанням про арешт майна третьої особи (якою в розумінні пункту 16 -1 частини 1 статті 3 цього ж кодифікованого закону є особа, стосовно якої (в тому числі щодо її майна) здійснюються процесуальні дії) має право звернутись тільки прокурор.

При цьому процесуальним законом визначено, що до клопотання слідчого чи прокурора про арешт майна повинні бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими воно обґрунтовується, а у самому клопотанні слід зазначити: підставу і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Якщо ж клопотання подано без додержання цих вимог, воно на підставі приписів частини 3 статті 172 Кримінального процесуального кодексу України повертається прокурору, цивільному позивачу із одночасним встановленням строку в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача меншого строку для усунення недоліків, про що поставляється ухвала слідчим суддею.

Крім того, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено (частина 5 статті 171 Кримінального процесуального кодексу України).

Також як чітко зазначено у абзаці 1 частині 1 статті 173 вказаного вище кодифікованого закону, у задоволенні клопотання про арешт майна, слідчий суддя повинен відмовити, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 цього Кодексу, як то:можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тощо.

У відповідності до правил, визначених частиною 2 тієї ж норми процесуального права, яка регламентує порядок вирішення питання про арешт майна, слідчий суддя, при вирішенні цього питання, повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу);

3 -1 ) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 2 статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При цьому у відповідності до приписів частини 4 зазначеної вище норми права, слідчий суддя, суд, постановляючи ухвалу про арешт майна, застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, саме такий, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Таким чином, в ході розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що:

1.обраний в клопотанні вид заходу забезпечення кримінального провадження передбачений пунктом 7 частини 2 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України й застосовуються тільки на підставі ухвали слідчого судді;

2.клопотання подано до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, із дотриманням процесуальних строків, визначених частиною 5 статті 171 із застосуванням приписів статті 116 Кримінального процесуального кодексу України;

3.із клопотанням про арешт майна звернулась уповноважена службова особа в межах строків досудового розслідування та своєї компетенції, передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України, яка наділена правом здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0001470;

4.клопотання містить відомості, визначені частиною 2 статті 171 Кримінального процесуального кодексу України, а також докази обставин, на які посилається в ньому сторона обвинувачення, й обґрунтоване копіями документів та інших матеріалів, що відповідають принципу належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку;

5.на виконання приписів частини 6 статті 132 та перевірку приписів частини 8 статті 223 Кримінального процесуального кодексу України слідчим за погодженням із прокурором додано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання;

6.стороною кримінального провадження, що звернулась із цим клопотанням до слідчого судді, доведено:

а) існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження;

б) наявність потреби досудового розслідування кримінального провадження № 0001470, що виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого;

в) можливість, у разі застосування цього виду заходу забезпечення кримінального провадження, виконання завдання арешту тимчасово вилученого майна, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тощо, та досягнення його мети - забезпечення збереження речових доказів;

д) відповідність майна, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, вимогам, викладеним у частинах 10 - 12 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, та критеріям, встановленим у статті 98 цього ж нормативно-правового акту;

е) сукупність підстав та розумних підозр вважати, що майно, щодо якого вирішується доля за клопотанням сторони обвинувачення слідчим суддею, є доказами злочину, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 369 Кримінального кодексу України;

ж) неможливість іншим, окрім обраного у клопотанні способом, уникнути наявних ризиків, перелічених абзацом 2 частини 1 статті 170 Кримінального процесуального кодифікованого закону України.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 09.04.2019 року, справа №138/2740/16-к, провадження №51-3984км18, Закон, у тому числі в частині 10 статті 100 КПК, захищає право добросовісного власника або володільця майна від несприятливих наслідків використання його майна третіми особами зі злочинною метою. Такий підхід відповідає вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає серед іншого, що знаходження балансу між суспільним інтересом у попередженні злочинів та захистом прав зацікавлених осіб у таких обставинах означає, що покладання такого тягаря на власника відповідного майна може бути виправданим, лише якщо його інтерес у поверненні йому майна переважується ризиком, що таке повернення полегшить вчинення злочинів і зашкодить боротьбі з організованою злочинністю

Крім, того вилучені речі, які вказані в клопотанні, могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, п.1 ч.2 ст.170 КПК України, та можуть містити відомості про факти чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню. При цьому враховує, що арешт на гроші в сумі 1000,00 гривен накладено у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України - з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Вище вказане майно у відповідності до ст. 98 КПК України має ознаки речових доказів, які мають суттєве значення в подальшому для досудового розслідування, та правильно наклав арешт на вказане майно з метою його збереження, оскільки існують обставини можливого подальшого приховування даного майна, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення та відчуження тимчасово вилученого майна. Крім того слід зазначити, що оцінка зібраних доказів щодо їх належності та допустимості перевірятиметься під час розгляду кримінального провадження по суті.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, що було вилучене під час огляду місця подій та службового автомобіля поліції марки «Renault Kango», з номерними знаками НОМЕР_1 на синьому фоні, а саме: одну грошову банкноту номіналом 1000 гривень із серійним номером: АЄ 2950461, які поміщено до спецпакету № 0941986, адже не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, і як наслідок можливе відчуження майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, а тому клопотання слідчого підлягає до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.. ст.. 167, 170-175, 309, 371, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Клопотання слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна задовольнити.

Накласти арешт на вилучені 19.06.2023 під час проведення огляду місця події службового автомобіля поліції марки Renault Kango, з номерними знаками НОМЕР_1 на синьому фоні, де біля переднього пасажирського сидіння виявлено, оглянуто та вилучено одну грошову банкноту номіналом 1000 гривень із серійним номером: АЄ 2950461, які вилучено до спеціального пакету № 0941986, з метою забезпечення збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні, із забороною користування та розпорядження вказаним майном

Визначити місце зберігання вилучених коштів Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Київській області, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 15.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчою СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 .

Про виконання ухвали суду направити повідомлення слідчому судді.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя : ОСОБА_1