Справа № 369/8968/23
Провадження № 1-кп/369/1985/23
В И Р О К

іменем України

20.07.23 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4

законного представника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000221 від 19.01.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Теліжинці Тетіївського району Київської області, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який має повну середню освіту, є особою з інвалідністю першої підгрупи «Б», раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

встановив:

25.11.2022 року о 19.35 водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автобусом марки «РУТА», р/н НОМЕР_2 , який належить ППІ «НАДІЯ-2000», яке розташоване за адресою: вул. Білогородська, 61, м. Боярка Фастівський район, Київська область, здійснюючи рух по маршруту № 796, рухаючись проїзною частиною дороги на перехресті вулиць Соборної та Сагайдачного в с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області в напрямку с. Білогородка, в порушенням пп. «а», «д» п. 2.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР України), відповідно яких «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху» не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху та, порушуючи вимоги п. 18.1 ПДР України, згідно з яким «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував, перетинаючи проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху керованого ОСОБА_6 транспортного засобу пішохід ОСОБА_4 , не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, внаслідок чого здійснив наїзд на останнього.

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, лінійних переломів лобної та тім`яної кісток праворуч з епідуральними нашаруваннями праворуч, перелом правої ключиці, гематоми верхньої повіки правого ока, забою шийного відділу хребта, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пп. «б», «д» п. 2.3, п. 18.1 Правил дорожнього руху України перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричиненням потерпілому ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у висунутому обвинуваченні визнав, підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті, та пояснив, що дорожньо-транспортна пригода сталась в темну пору доби, коли не працювали світлофори та було відключено вуличне освітлення, розуміє, що він в будь-якому випадку винуватий, оскільки через його дії був травмований хлопець. У вчиненому щиро розкаявся.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 підтвердив, що дійсно було темно, переходячи дорогу він світив ліхтарем мобільного телефону, щоб позначити себе на проїзній частині, як трапилось ДТП не пригадує, але стверджує, що переходив дорогу по пішохідному переходу, отямився вже в лікарні.

Законний представник неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_5 також вказав, що син потрапив в ДТП в темну пору доби саме в той час, коли було відключено світло, водій цікавився самопочуттям сина, матеріальної допомоги не надав. З цивільним позовом законний представник не звертався.

І син (неповнолітній потерпілий), і батько (законний представник неповнолітнього потерпілого) вважали, що водій повинен бути позбавлений права керування транспортними засобами.

За таких обставин, враховуючи позицію обвинуваченого, з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники зміст фактичних обставин, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України - з допитом обвинуваченого, неповнолітнього потерпілого та його законного представника, а також з дослідженням документів, які характеризують особу обвинуваченого.

Отже, оцінюючи всі обставини у кримінальному провадженні, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_6 в обсязі висунутого йому обвинувачення доведена повністю, тому кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд бере до уваги, що він раніше не судимий, за місцем реєстрації характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-онколога, у зв`язку з чим є особою з інвалідністю першої підгрупи «Б». Також при призначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Обставиною, що, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного суд, враховуючи всі обставини вчиненого ОСОБА_6 діяння, приходить до висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, з призначенням додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Разом з тим, враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого, наявність хронічного захворювання, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства в умовах контролю поведінки уповноваженим органом з питань пробації, а тому ухвалює рішення про звільнення його від призначеного основного покарання з встановлення іспитового строку.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ч. 9 ст. 100 КПК України. Судові витрати, відповідно до ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого. Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 369, 373, 374, 376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортирними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, якщо він протягом 2 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні № 0000221 від 19.01.2023 року у розмірі 4755 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 80 коп.

Речовий доказ у справі - автобус марки «РУТА», р/н НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання ППІ «НАДІЯ-2000», залишити у розпорядженні підприємства.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_8