Провадження № 1-кс/752/7373/23
У Х В А Л А

14 вересня 2023 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , подане в кримінальному провадженні № 0000754, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України,про арешт майна,

в с т а н о в и в:

до слідчого судді надійшло клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , у якому просить накласти арешт із забороною відчуження та розпоряджання на речовий доказ - нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі -квартири, зареєстрованого в реєстрі за № 1057, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 20.07.2023.

Прокурор надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі.

Також, прокурор у клопотанні просить розглянути клопотання без повідомлення особи, яка набула право власності на таке майно, а саме ОСОБА_4 .

Слідчий суддя розглядає клопотання без повідомлення власників майна, керуючись вимогами ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі та на підставі ч.4 ст.107 КПК України фіксування кримінального провадження в суді за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Вивчивши клопотання, та матеріали, якими воно обгрунтовується, прихожу до наступних висновків.

Із матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного 18.07.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000754, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

В обгрунтування клопотання зазначено, що Досудовим розслідуванням встановлено, що в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, невстановлена група осіб, діючи умисно, з корисливих спонукань, використовуючи завідомо підроблені документи на право власності, шахрайським шляхом заволоділи об`єктом нерухомого майна, а саме квартирою АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Так, відповідно до інформації Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована:

-ч. за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 28.07.2011;

-ч. за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 28.07.2011;

-ч. за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 09.06.2011

При цьому у відповіді КП КМР КМБТІ зазначено, щоінформаційні довідки не замовлялися, не виготовлялися та не видавалися.

Однак, 20.07.2023 року представником ОСОБА_8 ОСОБА_9 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої 12.06.2023 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_10 , зареєстрованої в реєстрі за № 445, під час укладання договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 як документ, що підтверджує право власності на вказане нерухоме майно, було надано договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений нібито приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 04.07.2012 та укладений між ОСОБА_8 , як покупцем, та ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , як продавцями.

На підставі наданих представником ОСОБА_8 ОСОБА_9 документів, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 посвідчено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 1057, відповідно до якого на даний час власником зазначеної квартири є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Згідно інформації, наданої Київським державним нотаріальним архівом, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 не передавала документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне архівне зберігання до Київського державного нотаріального архіву.

Допитана як свідок ОСОБА_7 зазначила, що дійсно на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом вона є власником ч.квартири АДРЕСА_2 , ще ч. та ч. даної квартири належать її дядькові ОСОБА_6 , який являється громадянином РФ та на даний час проживає в РФ. ОСОБА_7 зазначила, що свою частку квартири АДРЕСА_2 , вона не продавала. Ознайомившись з копією договору купівлі продажу даної квартири від 04.07.2012 року, остання зазначила, що його не підписувала, підпис в договорі, виконаний від імені ОСОБА_6 , також не схожий на підпис її дядька.

07.09.2023 вищевказаний об`єкт нерухомості, а саме квартира АДРЕСА_1 визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження, про що винесено відповідну постанову.

Таким чином, прокурор у клопотанні зазначає, що у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Відповідно до п.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, 07.09.2023 квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження № 0000754, про що старшим слідчим СУ ГУНП у м. Києві винесено відповідну постанову.

Згідно з вимогами ч.ч. 10,11 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого або прокурора.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Матеріали, додані до клопотання, обгрунтовано наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, оскільки останнє в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

При застосуванні даного заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею враховано вимоги ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, а саме арешт на майно накладається з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Надані до суду матеріали клопотання свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної чи юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Беручи до уваги вищевикладене, слідчий суддя приходить висновку, що прокурором в клопотанні доведено, що з метою забезпечення речового доказу, у органу досудового розслідування виникла обґрунтована потреба у накладенні арешту, у зв`язку з чим клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Керуючись вмогами ст.ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження та розпоряджання на речовий доказ - нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі -квартири, зареєстрованого в реєстрі за № 1057, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 20.07.2023.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1