Справа № 305/1337/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

31.08.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/484/23, за апеляційною скаргою, яку подав захисник обвинуваченої ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2023 року, задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні за №0000142, внесеному 06.05.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 України.

Цією ухвалою щодо обвинуваченої ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком на 60 днів, до 24 години 07 жовтня 2023 року.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження №0000142, відомості про кримінальне правопорушення у якому 06.05.2021 внесені до ЄРДР, за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України. У кримінальному провадженні прокурор подав клопотання, у якому просить продовжити щодо обвинуваченої ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що строк тримання обвинуваченої під вартою неодноразово продовжувався. Необхідність продовження строку тримання під вартою прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до приписів ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, окрім того ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, які встановлені судовими рішеннями, не зменшились, не відпали і продовжують існувати, а саме: ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може: переховуватись від суду; знищити, спотворити будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків; та продовжувати вчиняти інші злочини. В обґрунтування ризику знищення, спотворення будь-якої з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення прокурор вказує на те, що після скоєння кримінального правопорушення до приїзду працівників поліції ОСОБА_5 знищила або сховала речовий доказ ніж побутового призначення яким вчинено кримінально-карне діяння, перебуваючи на волі може знищити чи спотворити інші предмети та речі, які можуть мати важливе значення для доказування її вини. Окрім того, прокурор вказує нате, що ОСОБА_5 може незаконно вливати на сина - свідка у кримінальному провадженні, що, з огляду на вищенаведене, застосування більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої та не зможе запобігти вищевказаним ризикам. Просить клопотання задовольнити у повному обсязі.

Судом встановлено, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України кримінального правопорушення. Підставами застосування запобіжного заходу визнано обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може: переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення; незаконно впливати на свідків, які є її знайомими та потерпілим, котрий є сином ОСОБА_5 ; знищити, спотворити будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Судом також взято до уваги те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. З огляду на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на момент розгляду клопотання, які стали підставою для застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження не відпали, не зменшились, є реальними і триваючими, а менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання покладених на обвинувачену процесуальних обов`язків, тому суд доходить висновку, що відносно обвинуваченої ОСОБА_5 необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 24 години 07 жовтня 2023 року.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 вказує на необґрунтованість та незаконність ухвали суду, просить її скасувати. Зазначає, що на момент розгляду клопотання його підзахисна перебуває під вартою упродовж 2 років 3 місяців на підставі ухвал Тячівського районного суду. У всіх ухвалах місцевий суд вказує на одні і ті ж ризики, які не підтверджені жодними доказами. Суд не мотивував неможливість обрання щодо ОСОБА_5 альтернативних запобіжних заходів, не пов`язаних із позбавленням волі. Стверджує, що під час судового розгляду прокурором не спростовано ні одного заперечення сторони захисту, не аргументовано та не підтверджено жодними доказами існування хоча б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а також не доведено факт неможливості запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 визнала факт позбавлення життя свого чоловіка ОСОБА_7 , однак, показала, що зробила це, захищаючись від його неправомірних дій, якими він посягнув на її життя. Вважає, що дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за ст. 116 КК України. Звертає увагу на те, що судом не враховано те, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, обвинувачена має міцні соціальні зв`язки, позитивну репутацію серед знайомих. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою щодо обвинуваченої ОСОБА_5 змінити запобіжний захід із тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт у період з 22 год до 06 год, без застосування електронного засобу контролю, або визначити заставу у межах двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності сторін обвинувачення та захисту, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що: сторони обвинувачення та захисту належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, від прокурора

Сторони обвинувачення та захисту заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін не подавали; в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченої, й її явка у судове засідання не визнавалась обов`язковою, і при цьому, стороною захисту не заявлено клопотання про бажання обвинуваченої брати участь у розгляді апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_5 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не відпали, не зменшились і продовжують існувати.

Разом із тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_5 обґрунтовано взяв до уваги обставини, за яких ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання її винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, те, що вчинене діяння відноситься до особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої (раніше не судима, не працююча, на утриманні нікого не має), а також відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі і дослідження доказів і те, що у кримінальному провадженні призначена стаціонарна судово-психіатрична експертиза.

Тому, колегія суддів, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачується і за яке їй може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а також наведених вище обставин, доходить висновку про те, що є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції і в цій частині.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що ризики, передбачені п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, не існують, вони є формальними, позаяк не підкріплені жодними доказами, прокурором не спростовано ні одного заперечення сторони захисту, не аргументовано та не підтверджено жодними доказами існування хоча б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями та доказами.

При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що обвинувачена ОСОБА_5 утримується під вартою упродовж 2 років, колегія суддів звертає увагу на те, що утримання обвинуваченої ОСОБА_5 тривалий час під вартою здійснювалось на підставі умотивованих ухвал слідчого судді та суду. Відтак, ці доводи не можна вважати слушними. При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченої під вартою, даних про особу обвинуваченої ОСОБА_5 , у силу характеру інкримінованого їй діяння та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (дослідження письмових та речових доказів і, зокрема призначення стаціонарної судово-психіатрична експертизи), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою, із чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої та дієвості кримінального провадження.

При оцінці доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_5 визнала факт позбавлення життя свого чоловіка ОСОБА_7 , однак, показала, що зробила це захищаючись від його неправомірних дій, якими він посягнув на її життя, про кваліфікацію дій обвинуваченої за ст. 116 КК України, апеляційний суд звертає увагу на те, що на цій стадії процесу, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченої, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченої по суті, у тому числі і щодо застосування тої чи іншої норми матеріального закону, і вважає, що обставини, за яких ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, із посиланням на відповідні докази, свідчать про можливу причетність ОСОБА_5 до інкримінованого їй кримінально-карного діяння.

Тому, доводи адвоката ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не доведено належним чином неможливість застосування відносно його підзахисної ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу - домашнього арешту у період з 22 год до 06 год, без застосування електронного засобу контролю, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність в обвинуваченої ОСОБА_5 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання її під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачена і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, знищити, сховати, спотворити будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, однак, обставини, за яких вчинено інкриміноване їй кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини та дані про її особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 .

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі в апеляційній скарзі не вказується.

Керуючись ст. ст. 176-183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 422-1 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні за №0000142, внесеному 06.05.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_5 , та продовжено щодо неї строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком на 60 днів, до 24 години 07 жовтня 2023 року, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: