Справа № 591/3788/22
Провадження № 1-кп/591/495/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження щодо обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Суми, громадянина України, працюючого ФОП « ОСОБА_8 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2021 року близько 18-30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , , в ході спровокованого словесного конфлікту з ОСОБА_4 , який виник раптово на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, наніс долонею руки удар по передпліччю правої руки ОСОБА_4 , після чого відійшов на декілька метрів, а коли повернувся, то наступив ногою на праву ногу потерпілої, спричинивши такими своїми діями тілесні ушкодження останній у вигляді синців на задній поверхні правого передпліччя в середній третині, по тильній поверхні правої ступні в проекції 2-ї плюсневої кістки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав. Суду розповів, що біля будинку АДРЕСА_2 він мав намір побудувати магазин. 23-24 червня 2021 року, коли він отримав усі документи для здійснення такого будівництва та почав роботи, то мешканці цього будинку стали йому та будівникам заважати, кричали, вчиняли конфлікт. ОСОБА_4 та ще декілька мешканців будинку були найактивнішими учасниками конфлікту. Такий конфлікт тривав декілька днів. Зокрема, ОСОБА_4 заважала кранівнику ставити вагончик, розгойдувала конструкцію, падала, збивала ногами виставлені кілки, кричала, провокувала його, щоб він доторкнувся до неї, тикала йому свій мобільний телефон в обличчя. Натомість він не чіпав потерпілу, він тільки хотів забрати у неї телефон, коли вів по своєму телефону важливу розмову, так як потерпіла йому заважала. Саме у момент, коли він намагався забрати у потерпілої телефон, то телефон у потерпілої випав, після чого він не давав їй підняти телефон і папери з землі. Можливо в цей момент і зачепив потерпілу, але умисно тілесних ушкоджень не наносив. Крім того, коли потерпіла підняла свій телефон, то не говорила, що їй боляче чи що їй було заподіяно тілесні ушкодження. Також зазначав, що удар правою рукою (як зазначено в обвинувальному акті) він не міг нанести, оскільки тримав саме у правій руці свій телефон і намагався забрати у потерпілої телефон лівою рукою. На ногу не наступав. Наполягав, що синці у потерпілої взагалі не могли утворитись в результаті його дій, а могли утворитись від вчинених нею ж самою активних дій: штовхання металевої конструкції, вибивання ногами кілків, падіння на землю (він надавав відео, де зафіксована така поведінка потерпілої).

Але, не дивлячись на такі покази обвинуваченого, суд вважає, що його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена стороною обвинувачення сукупністю належних і допустимих доказів.

Зокрема, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 розповіла суду, що конфлікт мешканців будинку АДРЕСА_2 з обвинуваченим розпочався тому, що всупереч ухвалі суду про заборону будівництва, ОСОБА_7 почав роботи на прибудинковій території щодо будівництва магазину. 25 червня 2021 року вони викликали поліцію, щоб в їх присутності довести до відома ОСОБА_7 ухвалу суду. Слідча хотіла ухвалу зачитати, але обвинувачений відмовився слухати, висловлюючи погрози та образи на адресу мешканців. Таку поведінку ОСОБА_7 вона фільмувала на телефон. Це обурило ОСОБА_7 , він підійшов до неї, вдарив її по руці, вибивши з її рук телефон. Крім того, в результаті таких дій обвинуваченого у неї випали документи, які вона тримала у руках. Вона почала збирати документи, а ОСОБА_7 в цей момент умисно наступив своєю ногою на її ногу і порвав документи на очах у всіх присутніх. Вона кричала, що їй боляче, потім свідки почали кричати йому: «Що ти робиш?» Тільки після цього він убрав свою ногу з її ноги. Оскільки після цієї події вона відчувала болі у руці і в нозі, то звернулась до травмпункту, де і були зафіксовані ті тілесні ушкодження, які утворились від вказаних дій ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_9 повідомив, що був очевидцем та учасником конфлікту, який відбувався біля будинку №22 та під час якого мешканці намагались зупинити будівництво магазину, оскільки була відповідна ухвала суду про заборону такого будівництва. Викликали поліцію, щоб останні вручили ОСОБА_7 ухвалу, але він відмовився її брати. Потерпіла ходила за обвинуваченим та фільмувала на свій телефон поведінку ОСОБА_7 . Потім він став очевидцем, як ОСОБА_7 цілеспрямовано вибив з рук ОСОБА_4 її мобільний телефон і папери, а потім наступив потерпілій свідомо на ногу. В подальшому знає від своєї дружини, що ОСОБА_4 зверталась в лікарню та лікарем були встановлені забої.

Свідок ОСОБА_10 суду розповіла, що коли ОСОБА_7 почав будувати магазин на їх прибудинковій території всупереч рішенню суду про заборону будівництва, то мешканці будинку АДРЕСА_2 почали страйкувати, а ОСОБА_7 вчиняв з цього приводу сварки, ображав їх. 25.06.2021 року вона стала очевидцем того, як під час такого конфлікту, коли ОСОБА_4 тримала у руках документи і телефон, то ОСОБА_7 розвернувся та вдарив потерпілу по руці так, що у ОСОБА_4 з рук випав телефон і документи. Потерпіла їх почала збирати, а ОСОБА_7 підійшов та умисно наступив ОСОБА_4 на ногу. В подальшому вона бачила синці у ОСОБА_4 на руці та нозі, які виникли саме від таких дій обвинуваченого.

Як вбачається з документів, що надані суду, ОСОБА_4 25.06.2021 року доставлена у травмпункт центральної міської лікарні, де їй було встановлено діагноз: забій м`яких тканин правого передпліччя та забій склепіння правої стопи. Про вказані обставини працівник лікарні повідомив на лінію «102» і таке повідомлення було зареєстровано в органах поліції (а.с. 211).

Наступного дня, тобто 26.06.2021, дільничним інспектором поліції від ОСОБА_4 було прийнято заяву про кримінальне правопорушення, проте відомості до ЄРДР по такій заяві не внесено, а лише внесено відомості до Журналу ЄО за №37169 (а.с. 209,210,212). Як вбачається з Витягу, відомості до ЄРДР було внесено лише 07.07.2021 (а.с. 85).

Згідно висновку травматолога від 25.06.2021, у ОСОБА_4 було встановлено наявність забоїв м`яких тканин правого передпліччя та склепіння правого стегна (а.с. 174).

Відповідно до акту судово-медичного обстеження №500 від 26.07.2021 року при обстеженні ОСОБА_4 02.07.2021 у неї виявлені ушкодження: синці по задній поверхні правого передпліччя в середній третині, по тильній поверхні правої ступні в проекції 2-ї п`ясної кістки (а.с. 177).

Висновками експертів № 558 від 29.07.2021 та №409 від 01.08.2022 встановлено, що вказані тілесні ушкодження є легкими, що утворились від дії тупих предметів, про що свідчить характер ушкоджень, та могли виникнути внаслідок нанесення ударів руками, ногами та подібними предметами, а також в термін, що зазначений у постанові (тобто, 25.06.2021), що підтверджується стадією розвитку ушкоджень та даними медичної документації (а.с. 179,180 ).

Крім того, під час проведення слідчих експериментів потерпіла ОСОБА_4 , а також свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 продемонстрували механізм заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілій (а.с. 213-225), а згідно висновків експертів №559 від 29.07.2021, №410 від 01.08.2022 року, №560 від 29.07.2021, №411 від 01.08.2022 №327 від 29.06.2021, №412 від 01.08.2022 характер та локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 можуть відповідати механізму їх виникнення, продемонстрованому нею в ході проведення слідчого експерименту, а також свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_11 під час проведення слідчих експериментів за їх участі (а.с. 178,181-185).

Згідно відеозапису, який був зроблений ОСОБА_4 в день події, 25.06.2021, (а.с. 189) потерпіла проводила відеозйомку на свій мобільний телефон коли ОСОБА_7 розмовляв по своєму мобільному телефону. Потім згідно відомостей, які зафіксовано на відео, ОСОБА_7 підійшов до потерпілої, швидко вдарив чи штовхнув її, після чого з рук останньої випав мобільний телефон, а коли потерпіла підняла телефон і продовжила зйомку, то ОСОБА_7 знову підійшов до неї, тупнув ногою і, тримаючи ногу на місці, вирвав папери. Безпосередньо на відео не видно, що ОСОБА_7 наносить удари потерпілій по руці, але видно, що телефон з її рук випадає саме в результаті свідомих активних рухів ОСОБА_7 , які свідчать про те, що саме він вдарив потерпілу по руці, вибивши з її рук телефон. Крім того, хоча на відео і не видно, як ОСОБА_7 наступає на ногу потерпілій, проте, потерпіла відразу після того, як ОСОБА_7 це зробив, порвавши папери, почала звертати увагу поліції, яка перебувала на місці події, та просила їх зафіксувати той факт, що ОСОБА_7 наступив їй на ногу.

Тобто, вказані зафіксовані на відео обставини свідчать про умисність дій ОСОБА_7 , а вищевказана сукупність наданих стороною обвинувачення доказів містить достатньо чітких та послідовних відомостей, що доводять поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_7 25.06.2021 року заподіяв потерпілій ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень за обставин, як вони зазначені в обвинувальному акті.

При цьому, вищенаведені докази спростовують доводи сторони захисту про те, що в даному випадку кримінальне провадження за ст.125 КК України було розпочато без заяви потерпілої, а на підставі рапорту, оскільки, як зазначено вище, заяву потерпіла подала ще 26.06.2021. У вказаній заяві потерпіла висловила своє бажання щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_7 за вчинений відносно неї кримінальний проступок. Натомість, з незрозумілих причин, всупереч вимогам ст.ст.214, 477 КПК України, уповноважена особа органів поліції відомості до ЄРДР внесла з порушенням установлених чинним процесуальним законодавством строків. Водночас, порушення строків внесення відомостей до ЄРДР не спростовує як наявності заяви потерпілої, яку остання подала у відповідності до вимог ст.478 КПК України, так і бажання потерпілої підтримувати обвинувачення і протягом здійснення дізнання, і під час розгляду справи судом.

Не обґрунтованими є твердження захисника і про те, що ОСОБА_4 сама не зрозуміла від чого у неї виникли тілесні ушкодження. Так, як вбачається з досліджених судом доказів, вже в день події під час відеозйомки потерпіла повідомляє про те, що ОСОБА_7 наступив їй на ногу, в цей же день вона звернулась до травматології і у неї виявлено саме ті тілесні ушкодження, про які вона повідомляла і в подальшому під час здійснення дізнання, і про які зазначено в обвинувальному акті, а експертом було зафіксовано наявність синців саме там, де травматологом виявлені забої, і терміни утворення цих синців співпали з датою події, яка мала місце саме 25.06.2021. До того ж, покази потерпілої логічні, послідовні та не змінні, крім того, підтверджені та не суперечать показам свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Також, продемонстровані потерпілою та зазначеними свідками механізми нанесення тілесних ушкоджень, як зазначалось вище, перевірені експертом на предмет їх відповідності. За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати недостовірними відомості, які повідомила як потерпіла, так і свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

При цьому, немає принципового значення якою рукою ОСОБА_7 наніс удар потерпілій по руці, оскільки, як зазначено у вищенаведених висновках експертів, виявлені у ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок нанесення ударів руками, ногами та подібними предметами в термін, що зазначений у постанові (тобто, 25.06.2021), що підтверджується стадією розвитку ушкоджень та даними медичної документації, а також характер та локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 можуть відповідати механізму їх виникнення, продемонстрованому нею та свідками в ході проведення слідчого експерименту.

Не спростовують зазначених в обвинувальному акті обставин і відомості, які містяться у поданих стороною захисту доказах.

Так, під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , останній демонстрував як ОСОБА_4 заважала вести ремонтні роботи та розмовляти йому по телефону, а він від неї відмахувався, але по руці не бив і на ногу не наступав (а.с. 226-229). Але такі повідомлені обвинуваченим під проведення слідчої дії обставини є тільки його версією подій, його способом захисту з метою уникнення відповідальності.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що працював у ОСОБА_7 , коли останній попросив допомогти встановити біля багатоповерхового будинку металевий магазин. Він разом з іншими робочими почали проводити роботи вночі: робити розмітку, вбивати кілки. І в цей момент вибігла жінка, яка почала кілки вибивати ногами, кричати, що ця земля належить їй. Потім, коли почали встановлювати металеву конструкцію, то ця ж жінка заважала кранівнику це робити: розгойдувала конструкцію, падала. Коли вдень продовжили роботи і ОСОБА_7 показав усі документи, які дозволяли будівництво, то жінка викликала поліцію та продовжила заважати їм проводити роботи. Крім того, розповів, що був очевидцем того, що коли ця жінка вела зйомку на свій мобільний телефон, то телефон у неї випав з рук. У цей момент ОСОБА_7 кричав жінці, щоб вона йому не заважала, заперечував, щоб вона його знімала на телефон. Тому, коли телефон у жінки випав на землю, то ОСОБА_7 не давав їй підняти його з землі. Проте, обвинувачений свою ногу на ногу потерпілої не ставив, тілесні ушкодження жінці не наносив. Потерпіла також не кричала, що їй боляче.

Але, до таких показів свідка, як і до показів ОСОБА_7 , суд відноситься критично, вважає свідка ОСОБА_12 зацікавленою особою, через що його покази не можна визнати достовірними.

До того ж, суд вважає, що вказані покази обвинуваченого та свідка ОСОБА_12 суперечать доказам, які надано стороною обвинувачення, і не спростовують всю сукупність відомостей, що містяться в доказах сторони обвинувачення, оцінка яким надана вище.

Не знайшла підтвердження і зазначена обвинуваченим в судовому засіданні версія того, що ОСОБА_4 могла отримати тілесні ушкодження, про які зазначено в обвинувальному акті, під час подій, що відбувались вночі і фільмувались обвинуваченим.

Так, з відеозапису, який надав ОСОБА_7 , вбачається, що події відбуваються вночі, мешканці будинку заважають проводити монтаж конструкцій. Також зафіксовано, як ОСОБА_4 тримала металеву конструкцію пальцями рук, але не торкалась цієї конструкції задньою поверхнею правого передпліччя в середній третині, де у неї 25.06.2021 було виявлено забої, а у подальшому виникли синці. Потім зафіксовано, як потерпіла впала назад і при падінні також не було ударів руками чи ногами, в результаті яких би могли утворитись забої та синці, які виявлені лікарем-травматологом 25.06.2021 та експертом під час проведення СМЕ. За таких обставин, необґрунтованими є твердження обвинуваченого, що синці у потерпілої, які виявлено у травмпункті, могли виникнути в результаті зафіксованих ним на відео активних дій самої потерпілої (а.с.196).

Необґрунтованими суд вважає повторно озвучені твердження захисника про те, що обвинувальний акт підписаний неуповноваженим прокурором. Вказаним обставинам суд в повній мірі надавав оцінку в ухвалі від 03.11.2022 року, постановленій за результатами підготовчого судового засідання (а.с. 90-93). Будь-яких додаткових чи нових мотивів захисником з цього питання не наведено, тому суд не вбачає підстав повторно надавати оцінку таким обставинам або повторно вказувати у вироку мотиви, що зазначені в ухвалі, постановленій у даній справі.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена в повному обсязі та його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК України, оскільки він умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного правопорушення, зокрема, що ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, особу винного, який є не судимою особою, на обліку в нарко- та псих- диспансерах не перебуває.

Крім того, суд враховує відсутність як пом`якшуючих, так і обтяжуючих покарання обставин.

Враховуючи сукупність зазначених обставин, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити у виді громадських робіт.

По справі потерпілою ОСОБА_4 заявлявся цивільний позов до ОСОБА_7 про стягнення на її користь завданої моральної шкоди в сумі 30 000,00 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали.

Обвинувачений вказаний позов не визнав в повному обсязі.

Суд, вислухавши учасників процесу, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджено, що ОСОБА_7 заподіяв легкі тілесні ушкодження ОСОБА_4 . У позові потерпіла зазначила про те, що такими діями ОСОБА_7 їй завдана моральна шкода і при визначенні розміру вона виходила з того, що дії ОСОБА_7 були протиправними, такими, що порушили її право на особисту недоторканість, що до цієї події вона ніколи не зазнавала фізичного насильства, а тому вказані протиправні дії відповідача привели її в шок, у неї тривалий час боліли рука та нога, у зв`язку з чим вона не могла нормально виконувати хатні справи, допомагати батькам. Також враховувала під час розміру шкоди поведінку ОСОБА_7 , який не визнав вину, не вибачився перед нею, а, навпаки, в соціальних мережах конкретно вказував, що вона хворіє на шизофренію та ображав її. Крім того, їй знадобилось більше року, щоб справу таки було направлено до суду, а потім вона вимушена була відвідувати судові засідання, щоб доводити перед судом порушення її прав.

Суд вважає, що в даному випадку згідно з положеннями п.п.1,2 ч.2 ст. 23 та ст.1167 ЦК України ОСОБА_4 має всі юридичні підстави для стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_7 .

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує:

- ступінь та форму вини обвинуваченого, а саме: що ОСОБА_7 вчинив умисно кримінальний проступок стосовно ОСОБА_4 ;

- характер психологічного стресу та душевних страждань, які потерпіла переживала, характер та тривалість вимушених змін в її житті, зумовлені вказаною подією, а також зусилля, які їй необхідно було докласти для відновлення своєї нормальної та здорової життєдіяльності, зокрема, що ОСОБА_4 зверталася до лікаря, через тривалість дізнання більше року чекала направлення обвинувального акту до суду.

Водночас, суд вважає, що потерпілою не було доведено належними і допустимими доказами того, що через отримані забої вона не могла виконувати звичайну домашню роботу і допомагати батькам.

Тому, враховуючи вищезазначені обставини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що в даному випадку розмір моральної шкоди становить 10 000,00 грн.

Тобто, цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.100 КПК України слід вирішити долю речових доказів (а.с.174-176, 189-190).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368,370 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання за цим законом у виді 100 годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 10 000,00 грн на відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Речові докази:

-висновок травматолога, диск з відеозаписом з мобільного телефону потерпілої, які зберігаються в матеріалах судової справи №591/3788/22 а.с.174,189 після набрання вироком законної сили залишити зберігатись в матеріалах вказаної справи.

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м.Суми, а для засудженого з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1