УХВАЛА

Іменем України

01.09.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з ОСОБА_2 ,

володільця майна ОСОБА_3 ,

представника володільця майна адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача СД Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна, винесене в кримінальному провадженні № 0001242 від 28.08.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач ОСОБА_5 звернулася із указаним клопотанням, в якому послалася на те, що 27.08.2023 року об 11:59 за адресою: м. Житомир, вул. Чуднівська, 102 працівниками поліції під час перевірки документів у гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на автомобіль «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , було виявлено ознаки підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( НОМЕР_2 ).

За даним фактом 28.08.2023 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження № 0001242 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

В ході проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню було встановлено, що 27.08.2023 об 11 год. 59 хв. надійшли повідомлення зі служби 102 та в подальшому рапорт від поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції ОСОБА_7 про те, що 27.08.2023 об 11 год. 18 хв. за адресою: м. Житомир, вул. Чуднівська, буд. 102 працівниками поліції екіпажем Граніт 152 було виявлено автомобіль чорного кольору марки Mersedes-Вenz, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у якого під час перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 26.09.2007, виданого на ім`я ОСОБА_8 , було виявлено ознаки підробки, а саме за базами даних вказаний транспортний засіб не зареєстровано, а за номерним знаком НОМЕР_1 зареєстровано автомобіль марки Volkswagen, 2007 р.в.

В подальшому було викликано слідчо-оперативну групу Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, яка відповідно до ч. 3 ст. 214, ст. 237 КПК України здійснила огляд місця події 27.08.2023 у період часу з 13 год. 40 хв. по 14 год. 40 хв. за адресою: м. Житомир, по вул. Чуднівська, 102, в ході якого було виявлено автомобіль чорного кольору марки Merсedes-Вenz, н.з. НОМЕР_1 , котрий вилучено, опечатано та поміщено до майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: м. Житомир, вул. Слобідська, 35 а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 26.09.2007, видане на ім`я ОСОБА_8 , що було вилучено та поміщено до спеціального пакету НПУ WAR 0073746, належним чином опечатаного та скріпленого підписами понятих, спеціаліста та слідчого.

Посилаючись на положення ст. 170 КПК України, завдання арешту майна, дізнавач за погодженням із прокурором просить накласти арешт на автомобіль чорного кольору марки Merсedes-Вenz, н.з. НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 26.09.2007, видане на ім`я ОСОБА_8 , що було вилучене під час огляду місця події за адресою: м. Житомир, вул. Чуднівська, 102, із позбавленням права відчужувати, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Дізнавач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд клопотання без її участі, клопотання підтримує.

Володілець майна ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не заперечив. Водночас зазначив, що автомобіль не має відношення до кримінального провадження, а тому просив повернути йому транспортний засіб.

Представник володільця майна адвокат ОСОБА_4 пояснив, що дізнавачем не вказано ідентифікаційних ознак автомобіля, зокрема, модель, VIN-код. Також, за словами представника, 18.09.2023 року ОСОБА_3 потрібно повертатись до військової частини, транспортний засіб фактично належить військовій частині і використовується для потреб ЗСУ. Транспортний засіб не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні і підлягає поверненню, а його повернення не призведе до спотворення обставин кримінального провадження, для проведення слідчих дій автомобіль не потрібен. Додатково зазначив, що клопотання не було подано до суду на наступний робочий день, а лише надіслано поштою. Просив повернути автомобіль хоча б в частині користування. Щодо накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не заперечував.

Заслухавши пояснення володільця майна та його представника, вивчивши й дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Як вбачається із витягу з кримінального провадження №0001242 від 28.08.2023, підрозділом дізнання Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування за фактом використання завідомо підробленого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України.

Постановою дізнавача СД Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 від 28.08.2023 року вилучені 27.08.2023 року в ході огляду місця події автомобіль чорного кольору марки Merсedes-Вenz, н.з. НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 26.09.2007, видане на ім`я ОСОБА_8 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170, ст. 98 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зважаючи на викладене, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а також те, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 26.09.2007, видане на ім`я ОСОБА_8 , є речовим доказом у кримінальному провадженні та з метою збереження зазначеного доказу, слідчий суддя вважає, що клопотання в цій частині є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на його вчинення; правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження тощо.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора, а також може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України правові підстави, з яких слідчим (дізнавачем) вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Частиною одинадцятою статті 170 КПК України передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З огляду на обставини, встановлені при розгляді клопотання, завдання та мету арешту майна, загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження та з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя вважає за доцільне накласти арешт на вилучений під час огляду місця події автомобіль чорного кольору марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , виключно в частині тимчасового позбавлення права на відчуження указаного транспортного засобу.

У відповідності до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

Статтею 116 КПК України передбачено, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту.

Як встановлено в ході розгляду клопотання та вбачається з матеріалів справи, із клопотанням про арешт тимчасово вилучених 27.08.2023 року автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу дізнавач звернулась 28.08.2023 року, здавши відповідне клопотання із додатками на пошту. Таким чином дізнавачем не пропущено процесуальний строк звернення із клопотанням про арешт майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 16, 98, 116, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене під час огляду місця події свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 26.09.2007, видане на ім`я ОСОБА_8 .

Накласти арешт на вилучений під час огляду місця події автомобіль чорного кольору марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , виключно в частині тимчасового позбавлення права на відчуження указаного транспортного засобу.

У задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення, а особами, що не були присутні в судовому засіданні з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1