ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/5614/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1147/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Вимагання
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 липня 2023 року, якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.4 ст.189 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,-

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 18 вересня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про визначення розміру застави в межах запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого щодо ОСОБА_8 - відмовлено.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту - відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що зважаючи на тяжкість злочинів, які інкримінуються ОСОБА_8 , суспільну небезпечність та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, який раніше був засуджений за вчинення тяжких злочинів проти власності, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2, ч.3 ст. 189 КК України, тобто у тому числі і за вимагання, те, що обвинувачений раніше не дотримався умов такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт, суд дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, доведені прокурором, не зникли та продовжують існувати, та виправдовують тримання особи під вартою.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 липня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або в разі залишення запобіжного заходу, обраного судом першої інстанції, визначити розмір застави для ОСОБА_8 .

В обґрунтування заявлених вимог посилається на незаконність та безпідставність прийнятого судом рішення, з огляду на порушення норм матеріального та процесуального права при його прийнятті.

Вказує на те, що наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, щодо обвинуваченого ОСОБА_8 є недоведеними з боку сторони обвинувачення та жодним чином не підтверджені допустимими доказами відповідно до норм та процедур, передбачених КПК України.

Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано не розглядав можливість внесення застави.

Також зазначає, що кандидатура ОСОБА_8 розглянута військовою частиною НОМЕР_1 -Н для прийняття на військову службу. На даний час ним успішно пройдено спеціальну перевірку для подальшого проходження служби. Проходження служби жодним чином, на думку захисника, не буде перешкоджати проведенню судових засідань, оскільки приймати участь він зможе використовуючи власні електронні пристрої.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

З обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 і ч.4 ст. 189 КК України, які відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Так ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, зокрема обвинувачення у вчиненні злочинів як за попередньою змовою групою осіб, так і у складі організованої групи, вид і розмір об`єктів посягання майнові права та майно в особливо великому розмірі, дані про потерпілих, у тому числі про види їх діяльності, колегія суддів вважає, що у цій справі наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували під час зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту та тримання під варту, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, менш суворих запобіжних заходів, з урахуванням того, що обвинувачений раніше не дотримався умов такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Посилання захисника про необґрунтовану відмову суду у зміні обвинуваченому запобіжного заходу для направлення його на військову службу у лавах ЗСУ є безпідставними, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 КК України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Тобто це питання вирішується за спеціальною процедурою та наявності відповідного клопотання прокурора, який є єдиним ініціатором вирішення цього питання.

Судом обґрунтовано не визначений розмір застави, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочину в складі організованої групи, та відповідно до обвинувачення, навіть якщо хтось з них безпосередньо і не висловлював погроз потерпілому та не застосовував насильство, висновки суду щодо не визначення розміру застави в даному випадку є цілком законними та обґрунтованими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для скасування ухвали суду про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.370, 372 КПК України, практиці ЄСПЛ, а тому підстав для її скасування та обрання іншого виду запобіжного заходу і визначення розміру застави ОСОБА_8 , про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування ухвали в даному провадженні не встановлено.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 липня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: